Справа №752/8311/25
Провадження № 2/752/5510/25
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19.09.2025 року Голосіївський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді Чекулаєва С.О.,

за участі секретаря судового засідання Шевченко В.В.,

розглянувши за правилами спрощеного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про стягнення аліментів

ВСТАНОВИВ:

1.Описова частина

У квітні 2025 року ОСОБА_1 (надалі за текстом також - позивач) звернулася до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом про стягнення з ОСОБА_2 (надалі за текстом також - відповідач) аліментів на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини з заробітної плати, щомісячно, починаючи з 01.04.2025 і до повноліття дитини.

1.1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

22.10.2014 між сторонами укладено шлюб, в якому в них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син - ОСОБА_3 .

Станом на дату подання позову позивач та відповідач проживають у зареєстрованому шлюбі, проте відповідач, маючи постійний дохід свої обов`язки з утримання дитини не виконує.

Позивач стверджує, що вона самостійно утримує дитину, водночас її рівень доходу не дозволяє належним чином забезпечити всі потреби дитини.

Враховуючи виклдадене просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини в розмірі частини від його доходів.

До позовної заяви ОСОБА_1 додала: копію Свідоцтва про шлюб, копію Свідоцтва про народження дитини, копії свого паспорта громадянина України та картки платника податків.

Відповідач відзив на позов не подав.

1.2.Процесуальні дії у справі

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.04.2025 головуючим суддею у справі визначений суддя Чекулаєв С.О.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 11.04.2025 у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили.

Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило.

Сторони належним чином повідомлялися про дату, час і місце розгляду справи.

2.Мотивувальна частина

2.1.Фактичні обставини, встановлені судом

Згідно копії Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 22.10.2014 (а.с.3), суд встановив, що 22.10.2014 між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 був укладений шлюб, про що Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві зроблений актовий запис №2914.

Після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 ».

Згідно копії Свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 08.01.2016 (а.с.4) суд встановив, що у сторін, ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син - ОСОБА_3 , про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві зроблений відповідний актовий запис №30.

Батьками дитини вказані: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

2.2. Застосовані норми права

Конституційним правом неповнолітньої дитини, закріпленим статтею 51 Конституції України є право на утримання батьками до досягнення нею повноліття. Крім того, обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття передбачено статтею 180 Сімейного кодексу України (надалі за текстом - СК України).

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначено статтею 181 СК України.

З аналізу вказаної норми вбачається, що у випадку відсутності спору батьки самостійно за взаємною домовленістю між собою визначають способи (зокрема, розмір, порядок та форму) надання утримання своїм неповнолітнім дітям. Сімейне законодавство виходить із того, що подружжя, батьки дитини, батьки та діти, відносини між якими регулюються нормами СК, вправі врегулювати свої відносини за усною домовленістю або договором, якщо це не буде суперечити вимогам СК, інших законів та моральним засадам суспільства (ч. 1 ст. 9 СК України). При цьому, домовленість між батьками дитини про виконання ними їх обов`язку щодо утримання дитини може міститися у договорі, умови якого, у тому числі щодо розміру аліментів, строків їх присудження та виплати, не повинні порушувати права дитини, встановлені СК.

При відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на неповнолітню дитину та ненадання дитині утримання, аліменти стягуються у судовому порядку, відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якою проживає дитина.

Зазначені положення відповідають вимогам, передбаченим статтями 183, 184 СК України.

Наведене узгоджується і з роз`ясненнями наведеними у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Частиною третьою статті 183 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

2.3. Мотиви, з яких виходить суд

Суд встановив, що батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Шляб між батьками дитини не розірваний.

Суд зазначає, що національне законодавство закріплює обов`язок обох батьків брати участь в утриманні дітей незалежно від того, чи перебували батьки у шлюбі між собою.

Водночас, суд звертає увагу, що законодавство наділяє правом на стягнення аліментів того з батьків, з ким проживає дитина.

Тобто, умовою стягнення аліментів є проживання дитини разом з особою, яка просить присудити їй аліменти. Якщо ця умова не дотримана, то відповідно в особи немає права на стягнення аліментів.

Відповідно до частин першої та третьої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона, в тому числі і у справах про стягнення аліментів, повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви (частина друга статті 83 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина щоста статті 81 ЦПК України).

Таким чином, позивач, звертаючись до суду із позовом про стягнення аліментів має довести, що дитина, на утримання якої позивач просить стягувати аліменти проживає саме із ним.

Водночас, ОСОБА_1 доказів того, що малолітній ОСОБА_3 проживає саме з нею і перебуває на її утриманні до суду не надала.

3. Висновки суду

За таких обставин, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задоволенню не підлягає, оскільки позивач не довела виникнення у неї такого права.

Керуючись ст.ст. 4, 10-12, 76-89, 247, 258, 259, 263-265, 268, 352, 354, 355, Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С. О. Чекулаєв