Справа № 509/1042/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2025 року смт. Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської області у складі

головуючого судді Спічака Вадима Олексійовича

за участю секретаря судового засідання Попочебенюк Владлени Олександрівни

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні спільну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , про затвердження мирової угоди у справі №509/1042/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Великодолинська селищна рада Одеського району Одеської області, про визнання права власності на будівельні матеріали та права забудовника на нерухоме майно,-

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Овідіопольського районного суду Одеської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Великодолинська селищна рада Одеського району Одеської області, про визнання права власності на будівельні матеріали та права забудовника на нерухоме майно.

02.09.2025 року сторони подали до суду сумісну заяву про затвердження мирової угоди.

Перевіривши матеріали справи та заяву про затвердження мирової угоди, суд дійшов висновку, що мирова угода, на умовах, запропонованих сторонами, задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Мета, зміст, порядок укладення сторонами мирової угоди та її затвердження судом визначені у статті 207 ЦПК України.

Відповідно до положень частин першої статті 207 ЦПК України, мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Частиною п`ятою статті 207 ЦПК України передбачено, що суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо: умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є не виконуваними; або одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Виходячи зі змісту статті 207 ЦПК України, обов`язковою умовою затвердження судом мирової угоди є її відповідність вимогам закону і відсутність порушення прав чи законних інтересів третіх осіб. Йдеться про дотримання як вимог, передбачених процесуальних законодавством, так і вимог, які випливають з цивільного законодавства.

Відповідність змісту мирової угоди вимогам матеріального закону передбачає, зокрема, аналіз об`єкта мирової угоди - майна, яким за умовами мирової угоди розпоряджаються її суб`єкти. Для того, щоб з`ясувати, що мирова угода не порушує права та законні інтереси інших осіб, суд повинен встановити, що: 1) майно, яке передається за мировою угодою, не вилучено з обігу і не обмежено в обігу; 2) учасники мирової угоди мають право розпоряджатися цим майном, що підтверджується правовстановлюючими документами; 3) майно, яке передається за мировою угодою, не перебуває під арештом і щодо нього відсутній спір з іншими особами.

Визнанням мирової угоди суд засвідчує відповідність умов цієї угоди вимогам закону та дотримання балансу законних прав та інтересів сторін, дотримання вимог (принципу) справедливості судового рішення у спосіб визначений в умовах мирової угоди.

Цивільним процесуальним законом покладено на суд обов`язок під час визнання мирової угоди перевірити, чи не суперечать умови мирової угоди закону, чи не порушують такі умови права, свободи та інтереси інших осіб, чи не суперечать дії законного представника однієї із сторін мирової угоди інтересам особи, яку він представляє, чи мають представники сторін відповідні повноваження на укладення мирової угоди та роз`яснити сторонам наслідки визнання мирової угоди.

Умови мирової угоди мають бути викладені чітко та недвозначно з тим, щоб не виникало неясності спорів з приводу її змісту під час виконання. Суд не затверджує мирову угоду, якщо вона не відповідає закону, або за своїм змістом вона є такою, що не може бути виконана у відповідності з її умовами, або якщо така угода остаточно не вирішує спору чи може призвести до виникнення нового спору.

Таким чином, вирішуючи питання про затвердження мирової угоди, суд має врахувати, що умови мирової угоди не можуть суперечити закону, а також брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із таким затвердженням.

Метою мирової угоди є врегулювання спору між сторонами, а її умови можуть стосуватися лише прав та обов`язків сторін і предмету спору, тобто матеріально-правової вимоги позивача до відповідача, стосовно якої він просить постановити судове рішення. Не може визнаватися судом мирова угода, умови якої не пов`язані зі спірними правовідносинами. Не може визнаватися судом мирова угода угода при відсутності спору між сторонами.

Як встановлено судом, предметом позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Великодолинська селищна рада Одеського району Одеської області, є визнання права власності на будівельні матеріали, які були використані у процесі будівництва та право забудовника на нерухоме майно з правом введення в експлуатацію і оформлення у власність житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами на об`єкт незавершеного будівництва, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 120,2 кв.м., житловою площею 31,1 кв.м., допоміжною площею 85,2 кв.м.

19.05.2025 року відповідач ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою про визнання позову в повному обсязі у вказаній справі.

За умовами мирової угоди сторони домовились щодо визнання за ОСОБА_1 права власності на будівельні матеріали, які були використані у процесі будівництва та права забудовника на нерухоме майно з правом введення в експлуатацію і оформлення у власність житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами на об`єкт незавершеного будівництва, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 120,2 кв.м., житловою площею 31,1 кв.м., допоміжною площею 85,2 кв.м.

За змістом ст. 331 ЦК до прийняття новоствореного нерухомого майна до експлуатації та державної реєстрації, право власності на це новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільного обороту не виникає. Особа є власником лише матеріалів, обладнання, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

За наявності відповідних підстав суд може визнати право за стороною спору на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку, однак визнаючи при цьому право власності на матеріали чи обладнання, суд у своєму рішенні має зазначити конкретно ці матеріали чи обладнання, в іншому випадку таке рішення суду призведе до невизначеності щодо обсягу набутих будівельних матеріалів, та не призвиде до вирішення спору між сторонами.

Як вбачається зі змісту мирової угоди в ній не визначений перелік будівельних матеріалів, право власності на які визнається за позивачем. Крім того матеріали справи не містять дозвільних документів, виданих на ім`я відповідача по справі щодо проведення будівельних робіт у відповідності до діючого законодавства, на підтвердження факту наявності у відповідача права забудовника на об`єкт незавершеного будівництва, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 120,2 кв.м., житловою площею 31,1 кв.м., допоміжною площею 85,2 кв.м.

При вірішенні питання щодо затвердження мирової угоди в частині переходу права забудовника на нерухоме майно суд виходить з того, що право на виконання будівельних робіт виникає у забудовника лише за наявності документів, які надають право виконувати будівельні роботи відповідно до положень Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Наявна мирова угода, за змістом якої відбувається перехід права забудовника від відповідача позивачу, суперечить діючому порядку набуття права на виконання будівельних робіт, що передбачений Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Відповідно до правових висновків Верховного Суду, висловлених в ухвалі від 01.08.2018 року у справі №760/15287/15-ц та у постанові від 30.05.2018 року у справі №759/4103/16-ц, суд відмовляє у затвердженні мирової угоди, якщо її умови стосуються прав та обов`язків сторін, які не входять до предмету позову, а також, якщо умови мирової угоди суперечать закону.

Таким чином, зважаючи на положення ч. 5 ст. 207 ЦПК України, враховуючи, що подана на затвердження мирова угода суперечить закону, суд дійшов до висновку, що у визнанні мирової угоди між сторонами необхідно відмовити та продовжити судовий розгляд справи.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 207, 258-260, 261 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у затвердженні мирової угоди, укладеної між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , про затвердження мирової угоди по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Великодолинська селищна рада Одеського району Одеської області, про визнання права власності на будівельні матеріали та права забудовника на нерухоме майно.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Спічак В.О.