ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 526/4501/24 Номер провадження 22-ц/814/1999/25Головуючий у 1-й інстанції Максименко Л. В. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючий суддя: Триголов В.М.

Судді: Дорош А.І., Лобов О.А.

Секретар: Горбун К.О.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Край» на ухвалу Гадяцького районного суду Полтавської області від 23 січня 2025 року та рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 03 березня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Край» про стягнення коштів (орендної плати), -

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Край» про стягнення коштів (орендної плати) за користування земельною ділянкою з кадастровим номером :00:008:0015 за 2023 рік у загальному розмірі 8150.97 грн., з яких 7108.78грн. - орендна плата за землю; 201.58 грн - 3% річних, 595.36 грн - інфляційні витрати, 245.25 грн пеня.

Позов мотивовано тим, що 09.07.2015 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Стандарт-Агро» укладено Договір оренди землі, відповідно до якого орендодавець надав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 2.3214 га, кадастровий номер :00:008:0015, яка розташована на території Краснознаменської сільської ради. Право оренди зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Згідно п. 8 договору оренди землі, договір укладено на 7 років. Земельна ділянка передана в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до Додаткової угоди № б/н від 10.11.2017 р. до договору оренди землі, зі згоди Орендодавця Орендар передав, а новий орендар прийняв на себе права та обов`язки сторони (Орендаря), передбачені в Договорі оренди, де новий орендар - ТОВ «Агро-край» з 01.01.2018 орендну плату вносить в розмірі 10% від нормативної грошової земельної ділянки, що складає 9767.38 грн за рік оренди.

Згідно довідки - розрахунку по орендній платі за землю, виданою ТОВ «Агро-Край», заборгованість по орендній платі за 2023 рік перед ОСОБА_1 становить 4911.53 грн.

Ухвалою Гадяцького районного суду Полтавської області від 23 січня 2025 року застосовано відносно ТОВ «Агро-Край» захід процесуального примусу у вигляді штрафу за невиконання обов`язку щодо надання до суду витребуваних доказів.

Стягнуто з ТОВ «Агро-Край» в дохід державного бюджету штраф в розмірі 6056,00 гривень (шість тисяч п`ятдесят шість гривень 00 копійок).

Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 03 березня 2025 року позов ОСОБА_1 до ТОВ «Агро-Край» про стягнення коштів (орендної плати) - задоволено.

Стягнуто з ТОВ «Агро-Край» на користь ОСОБА_1 заборгованість по орендній платі за користування земельною ділянкою (кадастровий номер :00:008:0015) за 2023 рік у загальному розмірі 8150.97 грн., з яких 7108.78 грн - орендна плата за землю; 201.58 грн - 3% річних, 595.36грн - інфляційні витрати, 245.25 грн пеня.

Стягто з ТОВ «Агро-Край» на користь ОСОБА_1 судові витрати, які складаються з витрат по сплаті судового збору в сумі 1211,20 грн та витрат на правову допомогу у розмірі 5000 грн.

Не погодившись з ухвалою суду про застосування заходів процесуального примусу та вказаним рішенням суду в частині розподілу витрат позивача на професійну правничу допомогу, представник відповідача - ТОВ «Агро-Край» Омельченко О. М. подав апеляційні скарги, в яких просить скасувати ухвалу Гадяцького районного суду Полтавської області від 23 січня 2025 року та змінити рішення цього суду від 03 березня 2025 року в частині стягнення судових витрат на правничу допомогу, зменшивши їх розмір до 3000 грн.

Доводи апеляційної скарги на ухвалу суду ґрунтуються на тому, що товариство не могло вчасно надати витребувані судом документи через велике навантаження на юридичну службу, оскільки на адресу товариства надходить велика кількість процесуальних документів, як засобами поштового, так і електронного зв`язку, що потягло за собою порушення процесуальних строків, яке не мало на меті здійснити неповагу до суду чи ігнорування вимог закону, а навпаки поведінка відповідача до цього часу свідчить про свідоме дотримання загальноприйнятих норм та моральних цінностей.

Звертає увагу на те, що відсутність документів, які витребував суд, не перешкоджала у прийнятті рішення за наявними у справі доказами.

В обґрунтування апеляційної скарги на рішення посилається на необґрунтованість такого, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Судом не взято до уваги, що ТОВ «Агро-Край» в добровільному порядку надав суду реальну суму заборгованості та погодився з її виплатою. Вважає, що суд передчасно стягує витрати на правничу допомого, оскільки відповідно до договору її оплата проводиться протягом 30 днів після з моменту винесення рішення. Зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їх розміру. Тоді як перелік послуг наданих адвокатом не відповідає дійсності та суперечить матеріалам справи, процесуальні документи подані позивачем не містять ґрунтовного аналізу норм матеріального та процесуального права, а їх виготовлення не вимагало значного обсягу технічних робіт, враховуючи обсяг наданих послуг, заявлені судові витрати є завищеними. Дана справа не потребує великої правової кваліфікації, розмір адвокатських витрат не є спів мірним складності справи та наданому об`єму адвокатських послуг.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Рой І.В. посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до слідуючого висновку.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374, статті 375 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно пункту 2 частини першої статті 374, пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України апеляційний суд вправі змінити рішення суду першої інстанції у разі невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Гадяцького районного суду Полтавської області від 09 січня 2025 року витребувано від ТОВ «Агро-Край» оригінали платіжних відомостей, чи будь-яких інших документів, які підтверджують факт проведення розрахунків, сплати орендної плати у будь-якій формі (грошовій чи натуральній) за користування земельною ділянкою :00:008:0015, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які належить позивачу з 2020 року і по теперішній час; довідку про розмір заборгованості за Договором оренди землі користування земельною ділянкою :00:008:0015, де орендар - ТОВ «АГРО-КРАЙ», орендодавець - ОСОБА_1 ; детальний розрахунок нарахування орендної плати по договору оренди за користування земельною ділянкою :00:008:0015, де орендар - ТОВ «АГРО-КРАЙ», орендодавець - ОСОБА_1 ; належним чином засвідчені копії всіх існуючих додаткових угод до договорів оренди землі, укладених між ТОВ «АГРО-КРАЙ» та позивачем, де об`єктом оренди є земельна ділянка (кадастровий номер :00:008:0015).

Вказана ухвала була отримана ТОВ «Агро-Край» 09 січня 2025 року в електронному кабінеті системи «Електронний суд», про що свідчать довідка про доставку електронного документу та наявна в матеріалах справи.

Ухвалою суду від 23 січня 2025 року повторно витребувано вказані документи із зазначенням дати виконання 28 січня 2025 року .

Вказана ухвала була отримана ТОВ «Агро-Край» 24 січня 2025 року в електронному кабінеті системи «Електронний суд» .

У порушення вимог частин шостої, сьомої статті 84 ЦПК України витребувані докази на вимогу суду ТОВ «Агро-Край» надані не були, про неможливість подання доказів у встановлений строк із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухали відповідачем суд не повідомлено.

Лише 29 січня 2025 року відповідач подав суду документи на виконання вимог ухвали суду.

Відповідно до частини другої статті 84, частини першої статті 143, пункту 5 частини першої статті 144, пункту 3 частини першої, частини другої статті 148 ЦПК України у разі неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, а також за неподання таких доказів з причин, визнаних судом неповажними, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, встановлені цим Кодексом, зокрема, стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а у випадку повторного чи систематичного неподання витребуваних доказів без поважних причин або без їх повідомлення, суд з урахуванням обставин справи стягує з відповідного учасника судового процесу штраф у дохід державного бюджету у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Постановляючи ухвалу про застосування заходів процесуального примусу відносно ТОВ «Агро-Край», суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що витребувані докази у встановлені строки відповідачем надані не були, про неможливість їх подання в установленому порядку суд не повідомлено, а тому з метою запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства та спонукання володільця документів надати відповідні докази, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача штрафу в дохід держави у сумі двох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 6 056 грн, що відповідає вищевказаним нормам процесуального права та розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» з 01 січня 2025 року.

Згідно частин другої, третьої статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, з`являтися в судове засідання, якщо їх явка визнана судом обов`язковою, подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Статтею 44 ЦПК України встановлено заборону зловживання процесуальними правами.

У разі невиконання учасником справи його обов`язків суд застосовує до такого учасника справи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом.

Частинами шостою, сьомою статті 84 ЦПК України встановлено, що будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду. Особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали.

Підставою для застосування заходів процесуального примусу є факт недобросовісної поведінки особи, ухилення, тобто уникнення, ігнорування вчинення дій, покладених судом без поважних причин, зловживання процесуальними правами, що має певну мету перешкоджання судочинству, та умисне, без поважних причин, неподання доказів або неповідомлення про неможливість їх подання.

Вжиття заходів процесуального примусу є правом суду за конкретні цивільні процесуальні правопорушення. При цьому, такі заходи, у тому числі штраф, мають бути застосовані, якщо заявник знав про необхідність вчинення певних процесуальних дій, проте без поважних причин їх не вчиняв.

Встановивши факт систематичного ненадання ТОВ «Агро-Край» на вимогу суду доказів, які мають істотне значення для вирішення справи та знаходяться у відповідача, неповідомлення відповідачем суду про неможливість подання витребуваних доказів, що створює протиправні перешкоди у розгляді справи та не сприяє виконанню завдань цивільного судочинства щодо справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду та вирішення цивільної справи з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, які є обов`язковими для суду та учасників судового процесу, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про застосування до відповідача заходів процесуального примусу, які відповідають обставинам та характеру процесуального правопорушення, допущеного відповідачем.

Доводи апеляційної скарги щодо наявності поважних причин неподання суду доказів по справі в установлений строк відхиляються апеляційним судом, як безпідставні, оскільки про наявність таких причин протягом п`яти днів з дня вручення ухали відповідач суд не повідомив, а зазначені в апеляційній скарзі обставини стосуються організації роботи юридичної особи, що не звільняє відповідача від належного виконання процесуальних обов`язків.

За вказаних обставин, ухвала суду першої інстанції від 23 січня 2025 року про застосування заходів процесуального примусу до ТОВ «Агро-Край» є законною та обґрунтованою, відповідає фактичним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду апеляційним судом не вбачається.

Щодо рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 03 березня 2025 року .

Оскільки, вказане рішення суду оскаржується лише в частині стягнутого розміру витрат на правничу допомогу, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для перегляду правильності рішення суду щодо задоволення вимог про стягнення орендної плати.

З матеріалів справи встановлено, на підтвердження витрат на правничу допомогу до позову додано копії:

свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 2122 від 11.04.2018, виданого на підставі рішення ради адвокатів Полтавської області від 11.04.2018 № 7;

ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії ВІ № 1261455 ;

договору про надання адвокатських послуг № б/н від 02 грудня 2024 року укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Рой І.В.;

додаткової угоди № 1 до Договору про надання правничої допомоги № б/н від 02 грудня 2024 року відповідно до якої сторони погодили, що клієнт протягом 30 робочих днів з моменту винесення рішення по справі здійснює оплату вартості послуг з надання правової допомоги в розмірі 5000 грн.;

акта виконаних робіт № 1 до Договору про надання правової допомоги б/н від 10 грудня 2024 року.

При постановленні рішення в оскаржуваній частині, районний суд виходив із того, що сума витрат на професійну правничу допомогу, заявлена позивачем є співмірною зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, відповідає критерію реальності та розумності їх розміру.

Апеляційний суд із такими висновками суду першої інстанції, в оскаржуваній частині, не погоджується із огляду на наступне.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема: змагальність сторін; диспозитивність відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункти 4, 5, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша друга статті 133 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частини третя-п`ята статті 137 ЦПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц вказано, що з аналізу частини третьої статті 141ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом. Наведене відповідає позиції Верховного Суду у справі №925/1545/20 від 18.02.2022.

У постанові Верховного Суду від 16.02.2023 у справі №824/9/22 зазначено, що при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини.

Відтак, відшкодування витрат на правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу, що узгоджується із позицією Верховного Суду у справі №127/9918/14-ц.

Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо (частина перша статті 11 ЦПК України).

При постановленні рішення в оскаржуваній частині, суд першої інстанції наведені норми процесуального права та позицію Верховного Суду неправильно застосував, залишивши без належного реагування доводи відповідача, викладені ним у відзиві на позовну заяву та клопотанні про зменшення правничих витрат, що витрати на адвоката є завищеними та такими, що не відповідають критеріям складності справи.

Між тим, апеляційний суд, враховуючи, що хоча умови оплати адвокатських послуг є договірними та погодженими на загальну суму 5000,00 грн., вважає, що застосуванню підлягає позиція Великої Палати Верховного Суду, сформована у справі №904/4507/18 від 12.05.2020, за змістом якої такі зобов`язання не є обов`язковими для суду у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат.

Тому з огляду на малозначність спору та сформовану сталу судову позицію щодо вирішення заявлених позовних вимог орендодавців до ТОВ «Агро-Край» про стягнення орендної плати, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги, що постановлений до стягнення розмір правничих витрат у сумі 5000,00 грн. є надмірним, а отже підлягає зменшенню до 3000,00 грн., що відповідатиме принципу пропорційності, критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони.

Доводи представника позивача викладені ним у відзиві на апеляційну скаргу ґрунтуються на загальному цитуванні норм процесуального закону та нерелевантній практиці Верховного Суду по відношенню до спірних правовідносин. Натомість, фінансова спроможність ТОВ «Агро-Край» сплатити 5000,00 грн. правничих витрат не спростовує висновки суду апеляційної інстанції щодо їх неспівмірності зі складністю справи та ціною позову. Тоді як відшкодування витрат на правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду в оскаржуваній частині слід змінити, зменшивши розмір правничих витрат, постановлених до стягнення із ТОВ «Агро-Край» на користь ОСОБА_2 із 5000,00 грн. до 3000,00 грн. В іншій частині рішення районного суду апеляційним судом не переглядалося.

Керуючись ст.ст.367, 368,374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Край»-Омельченка ОлексіяМиколайовича на ухвалу Гадяцькогорайонного суду Полтавської областівід 23 січня 2025 року залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду залишити без змін.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Край» на рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 03 березня 2025 року задовольнити .

Рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 14 січня 2025 року змінити, зменшивши розмір стягнутих з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Край» на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу з 5000 грн. до 3000 грн.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та у випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: В.М. Триголов

Судді: А.І. Дорош

О.А. Лобов