ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9204/25 Справа № 202/3874/25 Суддя у 1-й інстанції - Недобитюк Н.В. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів: Петешенкової М.Ю., Красвітної Т.П.,

за участю секретаря судового засідання Марченко С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Індустріального районного суду м.Дніпра від 31 липня 2025 року у складі судді Недобитюк Н.В. про залишення без розгляду по цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України, про встановлення факту родинних відносин,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпра від 31 липня 2025 року заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа 1: ІНФОРМАЦІЯ_1 , заінтересована особа 2: Міністерство оборони України, про встановлення факту родинних відносин залишено без розгляду. Роз`яснено ОСОБА_1 її право звернутися до суду з позовною заявою на загальних підставах (а.с. 132-133).

Не погодившись з такою ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить її скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду (а.с. 157-159).

Заінтересована особа Міністерство оборони України скористалось своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі (а.с. 168-170).

Інші заінтересовані особи не скористались своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, з наступних підстав.

Так, постановляючи оскаржену ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що зі змісту заявлених ОСОБА_1 вимог убачається, що встановлення факту, що має юридичне значення, а саме встановлення факту родинних відносин між матір`ю заявниці - ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та загиблим ОСОБА_3 , необхідно для подальшого заявлення вимог щодо отримання одноразової грошової допомоги, на яку заявниця наразі не має права, оскільки не входить у коло осіб, визначених ч. 4 ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Отже, заяву ОСОБА_1 слід залишити без розгляду, та роз`яснити їй про право на звернення до суду в порядку позовного провадження.

Проте, колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з положеннями частини другої статті 315 ЦПК України судам підвідомчі справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до правил частини шостої статті 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Частиною четвертою статті 315 ЦПК України також передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду,- залишає заяву без розгляду.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: 1) факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; 2) встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; 3) заявник немає іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; 4) чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Таким чином, застосування положень частини шостої статті 294 ЦПК України, якими передбачено залишення заяви без розгляду, можливе виключно у випадках, коли існує спір про право й такий спір належить розглядати у порядку позовного провадження, за правилами цивільного судочинства.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Залишаючи заяву без розгляду, суд першої інстанції не встановив та не перевірив, чиї права будуть порушені у разі розгляду заяви в порядку окремого провадження та чи дійсно існує спір про право.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 20 червня 2019 року в справі №632/580/17 виснував, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків.

Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також не доведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Тобто, якщо виникнення цивільного права залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

У постанові від 18 січня 2024 року в справі №560/17953/21 (провадження № 11-150апп23) Велика Палата Верховного Суду наголосила, що до юрисдикції цивільних судів справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам право подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Аналогічні висновки зробив Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду в постановах від 05 червня 2024 року в справі №557/1535/23 (провадження №61-1723св24), від 24 квітня 2024 року в справі №694/2318/23 (провадження №61-2911св24), від 08 травня 2024 року в справі №214/4921/23 (провадження №61-15863св23) та інших.

У постанові Верховного Суду від 19 березня 2021 року у справі №643/14985/18-ц зазначено, що для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, у кожній справі після її порушення суддя зобов`язаний з`ясувати, які фізичні особи і організації можуть бути заінтересовані у вирішенні даної справи і підлягають виклику в судове засідання, в необхідних випадках запропонувати заявникові та заінтересованим особам подати додаткові докази на підтвердження заявлених вимог чи заперечень проти них. Тобто критерієм наявності спору про право у справах окремого провадження є сама можливість виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків у третіх осіб внаслідок встановлення певного факту навіть за відсутності заперечень таких осіб. З точки зору закону під спором про право у справах окремого провадження розуміється конфлікт інтересів заявника та хоча б однієї із заінтересованих осіб внаслідок заперечення такої особи проти задоволення заяви про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів або неоспорюваних прав, а також можливість виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків у третіх осіб внаслідок задоволення відповідної заяви.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин, ОСОБА_1 , яка є спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 просила встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт родинних відносин між матір`ю заявниці - ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та загиблим ОСОБА_3 , встановлення якого необхідне їй, зокрема, для отримання одноразової грошової допомоги, щодо отримання якої її мати звернулась ще за життя, однак якій було відмовлено в її отримані у зв`язку з розходженням прізвищ в документах, та не встигла встановити такий факт за життя.

У якості заінтересованої особи заявник зазначила ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпра від 14.07.2025 року залучено Міністерство оборони України в якості заінтересованої особи до участі у справі (а.с. 109).

У постанові від 18 січня 2024 року у справі №560/17953/21 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що між особою, яка просить встановити факт, що має юридичне значення, та Міністерством оборони України не може бути спору про право на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки Міністерство не є суб`єктом отримання такої соціальної допомоги (пункт 106).

Міністерство оборони України не є суб`єктом сімейних правовідносин, тобто між заявницею та вказаним Міністерством не може виникнути спір про право під час розгляду заяви про встановлення факту родинних відносин.

Виходячи з викладеного, заперечення Міністерства оборони України щодо вимог ОСОБА_1 не є підставою для залишення заяви без розгляду.

Разом з тим, колегія звертає увагу, що при розгляді даної заяви, місцевий суд не з`ясував наявність заінтересованих осіб, які мають правові підстави для отримання одноразової грошової допомоги, не з`ясував коло спадкоємців та не вирішив питання про залучення їх до участі у справі, оскільки згідно вказаної вище правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2024 року, лише заперечення зазначених осіб щодо вимог заявника можуть бути підставою для залишення заяви, поданої у порядку окремого провадження, без розгляду.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що дружина загиблого ОСОБА_3 , яка разом із ОСОБА_2 звернулась також із заявою щодо отримання одноразової грошової допомоги, яка була допитана судом першої інстанції, зазначила про те, що між нею та заявником ОСОБА_1 відсутній спір. Також до суду апеляційної інстанції надійшла заява сина загиблого ОСОБА_3 - ОСОБА_4 в якій останній зазначає про те, що між ним та заявником ОСОБА_1 відсутній спір, про що його представник заявляв у судовому засіданні в суді першої інстанції.

Таким чином, суд першої інстанцій, залишаючи заяву без розгляду, неправильно визначено характер правовідносин і норми процесуального права, які підлягають застосуванню до них, що в результаті стало підставою необґрунтованого та передчасного висновку про залишення заяви без розгляду, оскільки в даному випадку спір про право між заявником та Міністерством оборони України відсутній.

Відповідно до ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції відповідно до вимог ст.379 ЦПК України, оскільки ухвала, що перешкоджає подальшому провадженню, постановлена із порушенням норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Індустріального районного суду м.Дніпра від 31 липня 2025 року про залишення заяви без розгляду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені 01 жовтня 2025 року.

Повний текст постанови складено 09 жовтня 2025 року.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: М.Ю. Петешенкова

Т.П. Красвітна