ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6660/25 Справа № 216/1404/24 Суддя у 1-й інстанції - ЦИМБАЛІСТЕНКО О. В. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2025 року м. Кривий Ріг

справа № 216/1404/24

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Остапенко В.О.

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.

сторони:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє Ковальчук Юлія Миколаївна, на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 листопада 2024 року, яке ухвалено суддею Цимбалістенко О. В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, відомості щодо дати складання повного судового рішення в матеріалах справи відсутні,

УСТАНОВИВ:

В лютому 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 07 квітня 2023 року року між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем було укладено договір № 3588513 про надання коштів на умовах споживчого кредиту.

Договір укладено в електронному форматі відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

За вказаним договором відповідач отримала позику у розмірі 10 300 грн строком на 360 днів, шляхом переказу на його банківську картку № НОМЕР_1 з призначенням платежу - поповнення карти та зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1% від суми кредиту за кожен день користування - знижена процентна ставка та 2% від залишку суми кредиту за кожен день - стандартна процентна ставка (відповідні ставки зазначені в п. 1.4.2. та 1.4.1. Договору).

Станом на 01 грудня 2023 року відповідач борг та нараховані відсотки не погасила, у зв`язку з чим наявне прострочення за договором споживчого кредитування № 3588513 від 07 квітня 2023 року.

В подальшому 10 листопада 2023 року ТОВ «Лінеура Україна» передала право вимоги за кредитним договором № 3588513 від 07 квітня 2023 року позивачу у порядку передачі прав вимоги за існуючим на дату передачі Договором факторингу № 10112023 від 10 листопада 2023 року. Перерахування кредиту, відповідно до умов договору № 35888513, здійснювалося поповненням банківської картки № НОМЕР_1 компанією ТОВ «Універсальні платіжні рішення» () яка має відповідний дозвіл та на підставі договору № ФК-П-19/03-01 від 12 березня 2019 року ТОВ «Лінеура Україна».

Отже, оскільки кредитор свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а відповідач кредит та відсотки за його користування у не сплачує, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «УМ Факторинг» суму заборгованості в розмірі 84 460 грн, а також судові витрати у справі.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 листопада 2024 року позовні вимоги задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «УМ Факторинг» суму заборгованості у розмірі 84 460 грн, судовий збір у сумі 3 028 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 6 000 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_2 , просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що підвищені проценти, сплачувані позичальником згідно з договором за користування кредитними коштами понад встановлений у договорі строк за своєю правовою природою є забезпеченням виконання позичальником взятих на себе зобов`язань за кредитним договором.

Разом з тим, у період дії карантину та з введенням та території України воєнного стану було введено «мораторій» на нарахування штрафних санкцій за кредитами, що не взято судом першої інстанції до уваги.

Апелянт вважає за необхідне застосувати в дановму випадку положення «Прикінцевих та перехіднх положень» Закону України «Про споживче кредитування» щодо заборони збільшення процентної ставки за користування кредитом у період дії карантину, оскільки у період, за який позивач заявляв позовні вимоги, а саме з моменту укладення Договору № 3588513 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 07 квітня 2023 року до 30 червня 2023 року на всій території України було звільнено позичальників від обов`язків сплати на користь кредитодавця неустойки, штрафу, пені за таке прострочення.

Також зазначає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Крім того апелянт вказує, що судом не перевірено, які саме вимоги перейшли від ТОВ «Лінеура Україна» (первісний кредитор) до ТОВ «УМ Факторинг» (новий кредитор) за Договором факторингу № 10112023 від 10 листопада 2023 року та чи дійсно до ТОВ «УМ Факторинг», як до нового кредитора, переходило право здійснювати будь-які нарахування за несвоєчасне повернення кредитних коштів. В позовній заяві позивач зауважує, що до ТОВ «УМ Факторинг», як до нового кредитора, не переходило право здійснювати будь-які нарахування за несвоєчасне повернення кредитних коштів, а набуто лише право вимоги щодо сплати основної суми заборгованості у розмірі 10 300 грн, а тому нарахування та стягнення суми заборгованості за нарахованими процентами з 10 листопада 2023 року по 31 грудня 2023 року взагалі заявлені поза межами наданих позивачу прав, а тому не могли бути задоволені з цих підстав.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду першої інстаціії залишити без змін, як законне та обґрунтоване, на переконання позивача, апеляційну скаргу представника відповідача залишити без задоволення.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, оспорюваний договір був укладений сторонами в електронній формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі №234/7160/20 (провадження №61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі №234/8084/20 (провадження №61-2303св21).

Всупереч умов укладеного кредитного договору, зобов`язання щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів у строки і на умовах, передбачених договором, відповідачем належним чином не виконувалися, у зв`язку з чим, у неї виникла заборгованість.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, 07 квітня 2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір № 3588513 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Договір укладено в електронному форматі відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

За вказаним договором ОСОБА_1 отримала позику у розмірі 10 300 грн строком на 360 днів, шляхом переказу на його банківську картку № НОМЕР_1 з призначенням платежу - поповнення карти та зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1 % від суми кредиту за кожен день користування - знижена процентна ставка та 2% від залишку суми кредиту за кожен день - стандартна процентна ставка (відповідні ставки зазначені в п. 1.4.2. та 1.4.1. Договору).

Станом на 01 грудня 2023 року ОСОБА_1 борг та нараховані відсотки не погасила, наявне прострочення за договором споживчого кредитування № 3588513 від 07 квітня 2023 року.

10 листопада 2023 року ТОВ «Лінеура Україна» передала право вимоги за кредитним договором № 3588513 від 07 квітня 2023 року ТОВ «УМ Факторинг» у порядку передачі прав вимоги за існуючим на дату передачі Договором факторингу № 10112023 від 10 листопада 2023 року. Перерахування кредиту, відповідно до умов договору № 35888513, здійснювалося поповненням банківської картки № НОМЕР_1 компанією ТОВ «Універсальні платіжні рішення» () яка має відповідний дозвіл та на підставі договору №ФК-П-19/03-01 від 12.03.2019 року ТОВ «Лінеура Україна».

Відповідно до листа від 30 листопада 2023 року за Вих. № 3677 вбачається, що ОСОБА_1 було перераховано 10 300 грн, № транзакції в системі iPay.ua - 220685266, номер карти НОМЕР_1 .

Відповідно до 1.3. Строк кредиту 360 днів. За умовами кредитного договору існує два вида процентної ставки: стандартна процентна ставка 2% вдень - п. 1.4.1 Договору; знижена процентна ставка 1 % в день - п. 1.4.2. Договору. Стандартна процентна ставка становить 2% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього Договору. Знижена процентна ставка застосовується у разі, коли Клієнт протягом тридцяти календарних днів, сплатить кошти.

Крім того, на виконання ухвали Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області АТ «ПриватБанк» надіслало інформацію стосовно рахунків ОСОБА_1 , а саме рух коштів по рахунку № НОМЕР_2 за період з 07 квітня 2023 року по 10 квітня 2023 року.

Також на виконання ухвали Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ТОВ «Універсальні платіжні рішення» надано інформацію щодо транзакції врозмірі 10 300 грн по картці № НОМЕР_3 (середина картки), проведеної 07 квітня 2023 року через сервіс платежів «ІРау.ua».

Враховуючи те, що ОСОБА_1 не виконала умови договору № 3588513 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 07 квітня 2023 року, ТОВ «УМ Факторинг», при обчисленні процентів, застосовувало стандартну процентну ставку - 2% на строк 360 днів.

Заборгованість відповідачем не погашена.

На підставі наведеного вище колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Посилання апелянта на безпідставність нарахування ТОВ «УМ Факторинг» відсотків у період дії карантинних обмежень відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID -19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2, та введення в Україні воєнного стану є необгрунтованими з таких підстав.

Так, відповідно до «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про споживче кредитування» забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин, інших ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19).

Разом з тим, відповідно до частини 4 статті 1056-1 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитодавець самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором, що свідчить про правомірність нарахування позивачем процентів в розмірі 2% в день. При цьому слід зауважити, що 2% це стандартна процентна ставка, а не збільшена, як на це посилався апелянт в апеляційній скарзі.

Крім того, Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, строк дії якого неодноразово продовжувався та діє до теперішнього часу.

Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

В даному випадку позивачем нараховувались проценти, погоджені між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачкою в кредитному договорі, а не проценти на підставі ст. 625 ЦК України.

Не можуть буди підставою для скасування оскаржуваного рішення та відмови в задоволенні позовних вимог позивача доводи апеляційної скарги про те, що нарахування та стягнення суми заборгованості за нарахованими процентами з 10 листопада 2023 року по 31 грудня 2023 року взагалі заявлені поза межами наданих позивачу прав, а тому не могли бути задоволені з цих підстав оскільки 10 листопада 2023 року ТОВ «Лінеура Україна» передала право вимоги за кредитним договором № 3588513 від 07 квітня 2023 року ТОВ «УМ Факторинг» у порядку передачі прав вимоги за існуючим на дату передачі Договором факторингу № 10112023 від 10 листопада 2023 року, отже ТОВ «УМ Факторинг» набуло право вимоги за кредитним договором № 3588513 від 07 квітня 2023 року, зокрема і за процентами.

Договір, укладений між відповідачем та первісним кредитором, договір факторингу укладений між первісним кредитором та ТОВ «УМ Факторинг» у встановленому порядку недійсними не визнані, тобто, в силу положень статті 204 ЦК України діє презумпція правомірності вказаних правочинів.

У справі, що розглядається, судом першої інстанції надано відповідь на всі істотні питання, що виникли під час кваліфікації спірних відносин. Наявність у позивача іншої точки зору на встановлені судом обставини та щодо оцінки наявних у матеріалах доказів не спростовує законності та обґрунтованості прийнятих судом першої інстанції рішення та фактично зводиться до спонукання суду апеляційної інстанції до прийняття іншого рішення - на користь позивача.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта по суті спору та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка переглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих і правильних висновків суду першої інстанції.

Наведені апелянтом в апеляційній скарзі доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції прозахист правлюдини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , - залишити без задоволення.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 10 жовтня 2025 року.

Головуючий:

Судді: