ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 682/27/22

Провадження № 22-ц/820/2006/25

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.

розглянув в порядку ч 1 ст 369 ЦПК України цивільну справу № 682/27/22 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 09 липня 2025 року у складі судді Маршал І.М., у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

У січні 2022 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за період з 31.10.2018 року по 31.10.2021 року у розмірі 28011,45 грн., яка складається з: 18988,22 грн 3% річних від простроченої суми та 9023,23 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом.

На підтримання заявлених позовних вимог банк посилався, що відповідач звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 11.08.2016 року. При цьому, відповідач при підписані анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана ним Анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Відповідно до положень умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті позивача АТ КБ «ПриватБанк», що діяв на підставі Ліцензії НБУ №22 від 29.07.2009 року, а зараз діє на підставі Ліцензії НБУ №22 від 05.10.2011 року, керуючись законодавством України, публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує «Умови та правила надання банківських послуг», які є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам. Таким чином клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг банку.

При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Таким чином, між сторонами було укладено кредитний договір, на підставі якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 80 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Однак, у порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим утворилася заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 9 023 грн.

Крім того, з посиланням на ч 2 ст 625 ЦК України, боржнику за період з 31.10.2018 року по 31.10.2021 року нараховано 18988,22 грн, що становить 3% річних від простроченої суми.

Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 09 липня 2025 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 11.08.2016 року в сумі 28011 грн 45 коп та 2 270 грн судового збору.

ОСОБА_1 не погодився з рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, вказує на порушення судом норм процесуального права та невірне застосування норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог банку в повному обсязі.

Апелянт зазначає він є військовослужбовцем про що повідомив суд першої інстанції, ухвалою Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 17.05.2022 року провадження у даній справі було зупинене на період дії на території України воєнного стану. Згідно з ухвалою суду від 29.05.2025 року провадження було відновлене, у зв`язку з тим, що підстави які викликали зупинення провадження у справі відпали, однак вказана інформація не відповідає дійсності, оскільки він продовжує проходити військову службу по мобілізації, про що надав відповідну довідку. Обставини, що стали підставою для відновлення провадження, відповідачу відомі не були, адже суд не обґрунтував підстав відновлення провадження і не обґрунтував належним чином причину відмови у задоволенні клопотання про зупинення провадження.

Апелянт посилається, що він не з`явився на судове засідання, яке було призначене на 09 липня 2025 року на 10 годину 30 хвилин, при цьому надав документи, що підтверджують поважність причин неявки, саме перебування на військовій службі, однак не зважаючи на це суд розгляду справу за його відсутності, розгляд справи не відклав.

Крім того, апелянт зазначає, що через вказані обставини він був позбавлений можливості надати свої заперечення та пояснення щодо предмета позову, оскільки не має представника, а сам наразі проходить військову службу по мобілізації і не перебуває за місцем свого проживання.

АТ КБ «ПриватБанк» подало відзив на апеляційну скаргу, посилається, що доводи апеляційної скарги зводяться до того, що: суд не зупинив провадження у справі в зв`язку з перебуванням останнього у складі Збройних Сил України. В зв`язку з чим останній не міг надати свої доводи щодо предмета позову, заперечення чи інші заяви оскільки немає представника а сам наразі проходить військову службу по мобілізації і не перебуває за місце свого проживання. Разом з тим з копії конверта в якому надійшла апеляційна скарга до суду вбачається відправник ОСОБА_1 та відправлення прийнято саме у м. Славута. Апеляційна скарга датована 05.08.2025 . Згідно довідки від 08.08.2025 з 07.02.2025 по 20.07.2025 прийняв участь у заходах необхідних для забезпечення оборони України. Отже, станом на 05.08.2025 відповідач міг надати власні заперечення по суті до апеляційної скарги та інші докази якими обґрунтовує заперечення.

Крім того, банк зазначає що постановою Хмельницького апеляційного суду від 27.02.2020 у справі 682/1787/19 за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості стягнуто заборгованість за тілом кредиту в розмірі 107560,51 грн. Ухвалою від 24.04.2020 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , відтак обставини наявності боргу встановлені рішенням суду. Відповідно розмір заборгованості згідно вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України становить 18988,22+9023,23 = 28011,45 грн, що підтверджується розрахунком доданим до позовної заяви. При цьому як на підставу у відмові в позові Відповідач посилається лише на обставину не зупинення провадження у справі, але згідно вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, тому не зупинення провадження по справі не може слугувати єдиною підставою для відмови в позові.

Заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для скасування та ухвалення нового судового рішення повністю або частково є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 364 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що 11 серпня 2016 року відповідач підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку» за змістом якої відповідач визнав, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становлять укладений між сторонами договір про надання банківських послуг.

До анкети-заяви Банк додав тарифи по преміальних картках «Platinum», «MC WORLD ELIT», «VISA INFINITE» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг.

На виконання умов договору ОСОБА_1 було видано декілька кредитних карток, остання з них НОМЕР_1 з терміном дії до червня 2021 року.

Відповідно до довідки про зміну та обслуговування кредитної картки, ОСОБА_1 встановлено кредитний ліміт у розмірі 25 000 грн, який в подальшому був збільшений до 80 000 грн і зменшений до 0,00 грн.

Кредитними коштами та відповідно кредитною карткою відповідач користувався, періодично витрачаючи кредитні кошти та відповідно періодично погашаючи кредит.

За розрахунком доданим банком до позову розмір заборгованості відповідача складається з: 24602,23 грн інфляційних втрат та 11227,54 грн 3% річних.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво-чи багатосторонніми (договори).

За змістом ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).

В силу ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Як передбачено ч.1 ст.633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Із положень ч.1 ст.634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ч.ч.1, 2 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

В силу ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Звертаючись до суду з даним позовом банк на підтвердження заявлених позовних вимог щодо стягнення заборгованості за кредитом надав суду: копію Анкети-заяви від 11 серпня 2016 року, тарифи, Умови та правила надання банківських послуг, розрахунок заборгованості інфляційних втрат та 3% річних, виписку по рахунку ОСОБА_1 за період з 27.10.2017-26.11.2021 року, довідку про зміну умов кредитування, довідку про видані картки клієнту.

Однак, підписана відповідачем анкета-заява від 11 серпня 2016 року не містить розміру процентної ставки за використання наданих кредитних коштів, а також відсутні умови щодо встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання та їх розміру, при цьому вказано, що повна версія Умов, Правил і Тарифів надання банківських послуг розміщена на сайті банку.

Будь-яких інших відомостей, зокрема про розмір процентів за користування кредитним лімітом, порядок їх нарахування, зазначена заява не містить.

В матеріалах справи роздруківка з тарифами за користування карткою «Platinum», «MC WORLD ELIT», «VISA INFINITE», однак вказані тарифи не містять підпису позичальника щодо ознайомлення з ними.

Таким чином, за відсутності достатніх підтверджень про конкретно запропоновані відповідачеві Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком документи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

У зв`язку з цим, до спірних правовідносин не можуть бути застосовані правила ч.1 ст.634 ЦК України, які регламентують правові засади договору приєднання.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд в постанові від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17, провадження № 14-131цс19), яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися нижчестоящими судами при застосуванні норм права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що нарахована банком заборгованість по процентам відповідає умовам, погодженим сторонами при наданні кредитних коштів, відповідно до підписаної ОСОБА_1 . Анкети-заяви, відтак відсутні підстави щодо стягнення нарахованих банком процентів.

Що стосується позовної вимоги банку про стягнення за період з 31.10.2018 року по 31.10.2021 року, 3% річних від простроченої суми у розмірі 18988,22 грн, то колегія суддів, вважає, що така вимоги також не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

За змістом ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

В силу ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як передбачено ч. 1 ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Згідно з ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору.

Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів.

Наслідком невиконання боржником грошового зобов`язання за кредитним договором є сплата ним кредитору неустойки та процентів від простроченої суми.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, на виконання умов договору ОСОБА_1 отримав декілька кредитних карток, остання з них НОМЕР_1 з терміном дії до червня 2021 року.

Тобто, фактично, відповідач міг користуватись кредитними коштами та відповідно здійснювати погашення по кредиту через дану картку до 30 червня 2021 року.

Враховуючи правову природу даного кредитного договору, а саме, що відповідач може періодично брати кредитні кошти та зобов`язаний їх відповідно періодично повертати, то слід дійти висновку, що строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, зазначеного на картці (строку кредитування), то момент закінчення строку кредитування збігається зі строком дії картки, тобто в даному випадку 30 червня 2021 року.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постановах від 6 листопада 2013 року (справа № 6-116цс13), від 19 березня 2014 року (справа № 6-14цс14), від 17 вересня 2014 року (справа № 6-95цс14), від 19 листопада 2014 року (справа № 6-160цс14) та підтримав Верховний Суд у своїй постанові від 06 березня 2018 року, провадження №61-88св17 (справа №2120/12694/12).

Судом беззаперечно встановлено, що строк дії картки закінчується останнього дня 30 червня 2021 року, отже момент закінчення строку кредитування та виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором теж 30 червня 2021 року.

Банк нарахував 3% річних за період з 31.10.2018 року по 31.10.2021 року, тобто в період виконання зобов`язання, тому в розумінні норм Цивільного законодавства відсутні підстави для застосування норм ст. 625 ЦК України в при вирішенні даного спору, оскільки розрахунок 3% річних за період після закінчення строку договору і до пред`явлення позову банк суду не надав.

Крім того, за змістом норм ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 30 березня 2016 року у справі № 6-2168цс15.

Крім того, відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 02 вересня 2015 року у справі № 6-369цс15, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме, зокрема суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом.

Колегія суддів звертає увагу позивача на те, що базою (основою) для нарахування 3% річних, згідно з вимогами наведеної норми, є сума основного боргу, необтяжена іншими нарахуваннями.

Звертаючись до суду з даним позовом банком вказано про стягнення лише суми нарахованих процентів, при цьому сума основного боргу простроченого тіла кредиту позивачем взагалі не зазначена.

Оскільки колегія суддів з огляду на встановлені обставини справи не вбачає підстав для стягнення нарахованої суми процентів у зв`язку із не доведенням погодження їх розміру при укладенні договору, позивачем не вказано розміру боргу по тілу кредиту і загального розміру боргу по кредиту, на який підлягають нарахуванню три відсотки річних і інфляційні втрати, відсутні підстави і для стягнення 3% річних як за порушення умов договору щодо повернення боргу за кредитним договором.

До поданого відзиву на апеляційну скаргу представником банку додано копію постанови Хмельницького апеляційного суду від 27.02.2020 у справі 682/1787/19 за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості стягнуто заборгованість за тілом кредиту в розмірі 107560,51 грн, однак колегія суддів не приймає її до уваги, оскільки в своїй позовній заяву як на підставу заявлених вимог про стягнення коштів АТ КБ «ПриватБанк» про таке судове рішення не зазначав і не посилався на нього, не обґрунтовувало позовну заяву такими обставинами, а відповідно ч. 3 ст. 364 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Крім того, відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 04 лютого 2020 року в справі № 912/1120/16: «поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання».

Однак в позовних вимогах позивач просив суд стягнути одночасно за один і той же період 3% річних по ст. 625 ЦК України та відсотки за користування кредитом по ст. 1048 ЦК України.

Крім того в доданому до позову розрахунку заборгованості позивач вказав, що заборгованість відповідача складається з: 24602,23 грн інфляційних втрат та 11227,54 грн 3% річних, хоча в позові просив стягнути з відповідача 18988,22 грн. 3% річних та 9023,23 грн. процентів за користування кредитом.

Тобто позивач не надав суду достатніх та допустимих доказів в обґрунтування навіть заявлених в позові сум, які просив стягнути з відповідача, таким чином не довів своїх позовних вимог щодо розміру стягуваних грошових сум.

На вказані обставини суд першої інстанції уваги не звернув, що призвело до ухвалення помилкового судового рішення про задоволення позовних вимог, а тому оскаржуване рішення підлягає скасування з ухваленням нового судового рішення про відмову в позові з підстав недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи , неправильного застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 09 липня 2025 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 жовтня 2025 року.

Судді А.М. Костенко

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк