Дата документу 01.10.2025
Справа № 334/1669/24
Провадження № 2/334/112/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2025 року м. Запоріжжя

Дніпровський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючої: судді Телегуз С.М., при секретарі Каряченко А.О., розглянувши у судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

29.02.2024 року до суду звернувся директор ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» Наваренко В.Г. з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В позові посилалися на те, що 26.08.2020 року між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладений договір про надання кредиту №491032989, відповідно умов якого АТ «Альфа-Банк» надав позичальнику кредит у сумі 29381,98 грн. строк 60 місяців на споживчі потреби з відсотковою ставкою 39,90% річних. Договір кредитної лінії укладено з відповідачем в електронній формі відповідно Закону України «Про електронну комерцію», який має силу договору, укладеного в письмовій формі та підписаний сторонами.

АТ «Альфа-Банк» виконав умови кредитного договору та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти в розмірі 29381,98 грн., в свою чергу позичальник не виконав умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів, внаслідок чого виникла заборгованість. Згідно детального розрахунку заборгованості станом на 20.12.2021 року загальний розмір заборгованості становив 44778,80 грн., яка складається з тіла кредиту в розмірі 29381,98 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом 15396,82 грн.

20.12.2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідача. Таким чином, ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» набуло статусу кредитора за кредитним договором №491032989 від 26.08.2020 року.

Прохали стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» заборгованість за кредитним договором у розмірі 44778,80 грн., та сплачений судовий збір, а також витрати на професійну правову допомогу в сумі 7100 грн.

25.03.2024 року ухвалою судді відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено до розгляду по суті в судове засідання з викликом сторін.

13.05.2024 року до суду звернувся представник відповідача: адвокат Бабіч С.А. з відзивом на позов, в якому посилалися на те, що позовні вимоги Банку є необґрунтованими та не підтверджені доказами, оскільки наданими Банком документами не підтверджується укладення та погодження між сторонами договору, умови кредитування, про які зазначає позивач у позові.

26.08.2020 року ОСОБА_1 не укладала договір з АТ «Альфа-Банк» про надання кредиту №491032989 ні в письмовій формі, ні в електронній формі, та не отримувала кредит сумі 29381,98 грн. Позивач не долучив до позову документів, підтверджуючих, що ОСОБА_1 виявила своє волевиявлення на укладення кредиту, також не долучено доказів, яким чином відбувся підпис договору в електронній формі та яким чином було ідентифіковано її електронний підпис.

Позивач як доказ укладеного кредитного договору долучає оферту на укладення угоди про надання кредиту, графік платежів, паспорт споживчого кредиту (на яких стоїть нібито підпис ОСОБА_1 ), однак її підпис є підроблений.

До матеріалів відзиву долучають копію паспорту ОСОБА_1 , на якому чітко спостерігається, що у неї зовсім інший підпис, та що підпис на зазначених документах виконано іншою особою. У відповідача є всі підстави вважати, що подані позивачем документи є ймовірно підроблені та сфальсифіковані.

Позивач зазначає, що АТ «Альфа-Банк» виконав умови кредитного договору та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти в розмірі 29381,98 грн. Однак ОСОБА_1 не укладала кредитного договору та не отримувала кошти в розмірі 29381,98 грн. Позивач не долучив первинних документів, підтверджуючих надання банком та факту отримання позичальником коштів у розмірі 29381,98 грн., зокрема не долучено заяву на видачу готівки, яка підписана сторонами. Також не зазначено номер рахунку на який нібито було зараховано кошти. Крім того, щоб ОСОБА_1 отримала кошти, у неї повинен бути відкритий рахунок у АТ «Альфа-Банк», при відкритті якого ОСОБА_1 повинна була укласти з банком договір на відкриття банківського рахунку.

ТОВ «ФК Еліт Фінанс» подано до Ленінського районного суду м. Запоріжжя аналогічний позов до ОСОБА_1 , з такими ж підробленими документами, де зазначено, що остання також 26.08.2020 року підписала вже інший кредитний договір та отримала кредит в сумі 35644,54 грн. На теперішній час судом відкрито провадження по справі №334/1441/24. Ознайомившись зі справою виявлено такий же пакет документів, який долучено до цього позову, та виявлено ту ж саму платіжну інструкцію №391 від 26.01.2024 року про перерахування коштів у розмірі 7100 грн. за надання юридичних послуг, в якій міститься один і той же час зарахування коштів, а саме 14:46:45, тому вважають, що позивач бажає отримати від відповідача подвійне стягнення коштів за правову допомогу, сплату якої позивач належними доказами не підтвердив.

Прохали відмовити у задоволенні позову в повному обсязі; стягнути з ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу адвоката, розмір яких буде визначено на час закінчення розгляду справи, орієнтовно 30000 грн.

13.05.2024 року до суду звернувся представник відповідача: адвокат Бабіч С.А. з клопотанням про перехід розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

13.05.2024 року до суду звернувся представник відповідача: адвокат Бабіч С.А. з клопотанням про призначення почеркознавчої експертизи.

03.06.2024 року ухвалою суду вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено у справі підготовче засідання на 19.06.2024 року.

18.07.2024 року ухвалою суду призначено у справі почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Запорізького відділення Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз, на вирішення експертизи поставлено наступні питання: 1) Чи виконано підпис від імені ОСОБА_1 на оферті на укладення угоди про надання кредиту № 491032989 від 26.08.2020 року в графі підпис позичальника ОСОБА_1 , чи іншою особою ?

16.10.2024 року до суду надійшло повідомлення Запорізького відділення Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз про залишення без виконання судової почеркознавчої експертизи.

20.05.2025 року до суду звернувся представник відповідача: адвокат Бабіч С.А. з клопотанням про призначення почеркознавчої експертизи.

20.05.2025 року ухвалою суду призначено у справі почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Дніпропетровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, на вирішення експертизи поставлено наступні питання: 1) Чи виконано підпис від імені ОСОБА_1 на оферті на укладення угоди про надання кредиту № 491032989 від 26.08.2020 року в графі підпис позичальника ОСОБА_1 , чи іншою особою ? Попереджено експертів про кримінальну відповідальність за ст. 384, 385 КК України. Оплату за проведення експертизи покладено на Чечину А.О. Надано для проведення експертизи матеріали цивільної справи. Провадження у справі на час проведення експертизи зупинено.

18.08.2025 року до суду надійшов висновок експерта №СЕ-19/104-25/22384-ПЧ від 07.08.2025 року за результатами судової почеркознавчої експертизи.

19.08.2025 року ухвалою судді поновлено провадження у справі та призначено до розгляду в підготовче засідання.

15.09.2025 року до суду звернувся директор ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» Наваренко В.Г. з клопотанням про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, в якому вважали, що заявлений розмір витрат є неправильним та несправедливим, відшкодування відповідачу витрат можливе в обсязі 5000 грн.

15.09.2025 року до суду звернувся представник відповідача: адвокат Бабіч С.А. з додатковими поясненнями, в яких посилалися на те, що за результатами висновку експерта від 07.08.2025 року встановлено, що підпис від імені ОСОБА_1 на оферті на укладення угоди про надання кредиту №491032989 від 26.08.2020 року у графі «Підпис позичальника» виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою. Оскільки судовою експертизою встановлено, що ОСОБА_1 не підписувала оферту на укладення угоди про надання кредиту, то такий документ не може розглядатися як договір, укладений між сторонами. Відповідно, даний документ не може створювати жодних правових наслідків та зобов`язань для відповідача. Відсутність справжнього підпису відповідача означає відсутність її волевиявлення на укладення договору, що робить такий правочин неукладеним відповідно вимог ст.207 ЦК України.

Прохали відмовити у задоволенні позову в повному обсязі; стягнути з ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу адвоката, розмір яких буде визначено на час закінчення розгляду справи, орієнтовно 37000 грн., та витрати на проведення судової почеркознавчої експертизи в сумі 12836,20 грн.

15.09.2025 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті на 01.10.2025 року.

01.10.2025 року представник позивача в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомили.

01.10.2025 року відповідач та її представник: адвокат Бабіч С.А. в судове засідання не з`явилися, 01.10.2025 року представник подав клопотання про розгляд справи у їх відсутність.

Виходячи з положень ч.3 ст.211 ЦПК України суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання за відсутності учасників процесу.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини.

20.12.2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором №491032989 від 26.08.2020 року, укладеним між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 .

Згідно розрахунку заборгованості станом на 20.12.2021 року розмір боргу за кредитним договором №491032989 від 26.08.2020 року складає 44778,80 грн., з яких: тіло кредиту в розмірі 29381,98 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом 15396,82 грн.

Позивачем ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» згідно ухвали суду про витребування доказів від 03.06.2024 року надано суду оригінали: Анкети-заяви про акцепт Публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк» від 26.08.2020 року; Паспорту споживчого кредиту №491032989 від 26.08.2020 року; графіку платежів по кредиту №491032989 від 26.08.2020 року; Оферти на укладення угоди про надання кредиту №491032989 від 26.08.2020 року.

Відповідно висновку судового експерта Дніпропетровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України №СЕ-19/104-25/22384-ПЧ від 07.08.2025 року підпис від імені ОСОБА_1 у графі «Підпис позичальника» оферти на укладення угоди про надання кредиту №491032989 від 26.08.2020 року - виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Відповідач посилається на те, що вона не підписувала оферту на укладення угоди про надання кредиту №491032989 від 26.08.2020 року, кредитні кошти не отримувала, тому даний документ не створює правових наслідків та зобов`язань для неї, оскільки відсутність її підпису означає відсутність волевиявлення на укладення договору, що робить такий правочин неукладеним відповідно вимог ст.207 ЦК України.

Суд, відмовляючи у задоволенні позову, виходить з наступного.

В статті 15 ЦК України зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч.1, ч.2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини.

Згідно ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно ч.1 ст.638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, як це передбачено ч.1 ст.1048 ЦК України.

Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Статтею 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Частиною 1 ст.1047 ЦК України визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше ніж у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми.

Верховний Суд неодноразово підкреслював важливість наявності підпису на кредитному договорі, як доказу волевиявлення позичальника. У випадках, коли підпис відсутній, суд може ретельно вивчати обставини справи, щоб встановити, чи було волевиявлення на укладення договору, та чи не було допущено порушення прав позичальника (Постанова від 01.07.2024 року у справі №638/161/22).

Аналогічний висновок викладено у Постанові Верховного Суду від 22.01.2020 року у справі № 674/461/16-ц - підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами.

Суд відхиляє доводи позивача, викладені у позовній заяві, щодо того, що кредитний договір між первісним кредитором та відповідачем укладений відповідно Закону України «Про електронну комерцію», оскільки це спростовується наданими позивачем оригіналами документів.

Договір вважається укладеним, якщо між сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, недосягнення сторонами у належній формі згоди хоча б по одній з істотних умов договору може стати наслідком визнання такого договору неукладеним. За фактом неукладеності договору у сторін не виникає жодних цивільних прав та обов`язків.

Враховуючи той факт, що під час розгляду справи встановлено, що підпис на оферті на укладення угоди про надання кредиту №491032989 від 26.08.2020 року виконано не відповідачем, а іншою особою, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог позивача через відсутність належних доказів укладення кредитного договору.

Відповідно ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною 1 ст.8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч.1 ст.129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст.2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В свою чергу, однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В Постановах Верховного Суду від 08.08.2019 року у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 року у справі №235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

Згідно ч.1 ст.76, ч.1 ст.77 та ст.80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами частин 1, 5 та 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В силу вимог ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно підходу, зазначеного в рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26.06.2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Верховний Суд неодноразово звертався до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (Постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17, від 31.03.2021 у справі №923/875/19).

Також, Європейський суд з прав людини вказав, що п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006 року).

А тому позов не підлягає задоволенню, як такий, що не підтверджений встановленими обставинами та наданими суду доказами.

Відповідно ст.264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує, у тому числі, і питання щодо розподілу судових витрат.

Згідно ч.1,3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Згідно ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 2) у разі відмови в позові - на позивача.

У поданому 01.10.2025 року клопотанні представник відповідача прохав стягнути з позивача на користь відповідача витрати на проведення судової почеркознавчої експертизи в сумі 12836,20 грн. та витрати на професійну правничу допомогу адвоката, при цьому повідомили, що протягом п`яти днів подадуть до суду заяву про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення вказаних витрат.

Так як у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі, то витрати відповідача на проведення судової почеркознавчої експертизи в сумі 12836,20 грн. підлягають стягненню з позивача на користь відповідача.

Згідно ч.1,2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно ч.1 п.3 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: судом не вирішено питання про судові витрати.

Таким чином, після подання відповідачем доказів на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу адвоката за заявою відповідача суд може ухвалити додаткове рішення щодо цих витрат.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 19, 23, 76-83, 89, 141, 211, 247, 258-259, 263-265 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без задоволення.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» (, адреса: 03035, м. Київ, пл. Солом`янська буд.2) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 , витрати на проведення судової почеркознавчої експертизи в розмірі 12836,20 грн. (дванадцять тисяч вісімсот тридцять шість гривень 20 копійок).

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 10 жовтня 2025 року.

Суддя: С.М. Телегуз