Провадження № 2-о/344/448/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2025 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області Кіндратишин Л.Р, вивчивши матеріали заяви ОСОБА_1 про розірвання шлюбу за заявою подружжя, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» звернувся до суду із «Заявою про розірвання шлюбу за заявою подружжя», у такій просить розірвати шлюб між ним та ОСОБА_2 , який зареєстровано 06.08.2019, актовий запис №1639.

Перевіривши матеріали заяви, суддя дійшла наступного висновку.

Так, у поданій заяві заявник зазначає місце своє місце проживання АДРЕСА_1 .

Згідно з відповіді №1865939 від 07.10.2025 з Єдиного державного демографічного реєстру місце проживання ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстровано було зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 до 11.09.2023.

Згідно із відповіддю №1865947 від 07.10.2025 щодо отримання інформації про внутрішньо переміщену особу з Єдиної інформаційної системи соціальної сфери, довідки ВПО відомості про ОСОБА_1 відсутні.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен перевірити належність справи до його юрисдикції та підсудності.

Так, частиною 3 статті 293 ЦПК України визначено, що у порядку окремого провадження розглядаються також справи про : розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей ( заява повинна бути підписана обома заявниками та надано нотаріальний договір про утримання дитини ( ст. 109 СК України), за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом.

Дану заяву подано лише ОСОБА_1 та підписано електронним цифровим ОСОБА_1 .

Серед підстав, що передбачені ч. 3 ст. 293 ЦПК України на звернення із такою заявою заявником зазначено ст. 109 СК України, як подружжя яке має дітей.

Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Чинний цивільний процесуальний закон не врегульовує питання підсудності заяви подружжя про розірвання шлюбу.

Водночас згідно із ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 28 ЦПК України, позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача.

Згідно з ч. 9 ст. 10 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Необхідність інституту аналогії (аналогії закону та аналогії права) випливає з того, що закон призначений для його застосування в невизначеному майбутньому, але законодавець, встановлюючи регулювання, не може охопити всі життєві ситуації, які можуть виникнути. Крім того, життя перебуває у постійному русі, змінюється і розвивається, внаслідок чого виникають нові життєві ситуації, які законодавець не міг передбачити під час ухвалення закону. Суд застосовує аналогію закону і аналогію права тоді, коли на переконання суду певні відносини мають бути врегульовані, але законодавство такого регулювання не містить, внаслідок чого наявна прогалина в законодавчому регулюванні.

Зазначені висновки стосуються як матеріального, так і процесуального права. Саме застосування аналогії у процесуальному праві в певних випадках дає змогу ухвалити справедливе рішення.

Отже, відсутність у процесуальних кодексах положень про процесуальну аналогію не є перешкодою для застосування такої аналогії.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 2-591/11 від 08.06.2022.

З огляду на те, що ЦПК України не визначає, до якого суду слід звертатися в разі подання заяви про розірвання шлюбу подружжям, суд за аналогією закону застосовує ч. 1 ст. 27 ЦПК України і ч. 2 ст. 28 ЦПК України, за якими така заява може бути подана за зареєстрованим місцем проживання будь-кого з подружжя. Разом з тим, вказане не суперечить нормам розділу ІV ЦПК України, що стосується окремого провадження, де зазначено, що заяви подаються за місцем проживання заявника.

Нормами ЦПК України передбачено використання лише зареєстрованого місця проживання, фактичне місце проживання фізичної особи не має правового значення.

У ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що місцем проживання є житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), у яких особа отримує соціальні послуги.

Місце перебування - житло або спеціалізована соціальна установа для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, у якому особа, яка отримала довідку про звернення за захистом в Україні, проживає строком менше шести місяців на рік або отримує соціальні послуги.

За положеннями ст. 4 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» Єдиний державний демографічний реєстр, зокрема, використовується для обліку інформації про зареєстроване або задеклароване місце проживання (перебування) особи.

Декларування та реєстрація місця проживання (перебування) особи здійснюється з метою ведення офіційного листування та здійснення інших комунікацій з особою. Особа одночасно може мати лише одне задеклароване або одне зареєстроване місце проживання (перебування) ст. ст. 3, 4 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні».

Ураховуючи наведене, законодавством чітко встановлений порядок декларування/реєстрації як місця проживання, так і місця перебування фізичної особи на території України, яке вимагає обов`язкового внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи.

Водночас, суд наголошує, що терміни «місце проживання (перебування, знаходження)» чинне законодавство пов`язує саме з зареєстрованим у встановленому Законом України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» порядку проживанням особи, а не за її фактичним перебуванням.

Заява про розірвання шлюбу подана та підписана лише одним заявником ОСОБА_1 , останнім відомим зареєстрованим місцем проживання заявника є АДРЕСА_2 .

З огляду на те, що заявник не має зареєстрованого місця проживання у м. Івано-Франківську та належних до нього населених пунктів, така справа не підсудна Івано-Франківському міському суду Івано-Франківської області.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

За таких обставин, суддя дійшла висновку, що справу слід передати на розгляд Покровського районного суду міста Кривого Рогу за останнім відомим зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання заявника ОСОБА_1 .

На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 27, 28, 31, 258-261, 293, 294, 353-355ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИЛА:

Цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про розірвання шлюбу за заявою подружжя передати за підсудністю до Покровського районного суду міста Кривого Рогу.

Передачу справи здійснити не пізніше п`яти днів після закінчення строку на оскарження даної ухвали, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Згідно з ст. 261 ЦПК України ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подачі апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду.

Суддя Івано-Франківського міського суду Кіндратишин Л.Р.