Справа № 515/2046/17
Провадження № 2/513/44/25
Саратський районний суд Одеської області
08 жовтня 2025 року Саратський районний суд Одеської області у складі: головуючої судді Рязанової К.Ю., за участю: секретаря судового засідання Филипчук Л.В., представника ОСОБА_1 адвоката Мухамеджанова О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в с. Сарата цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості,
у с т а н о в и в:
Ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 28 грудня 2017 року відкрито провадження у справі та визначено справу розглядати у порядку загального позовного провадження.
26 січня 2018 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідачі з позовом не згодні та просять суд відмовити у задоволені позову. Оскільки рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 12 липня 2017 року у справі №522/9891/17 було постановлено: визнати недійсним іпотечний договір від 05 березня 2008 року, укладений між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 , предметом якого є майнові права на квартиру будівельний номер АДРЕСА_1 ; визнати недійсним договір кредиту від 05 березня 2008 року №2008/36-20/23, укладений між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 . Визнати недійсним договір поруки №06-09/425 від 05 березня 2008 року укладений між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», ОСОБА_4 та ОСОБА_1 . Отже, правова підстава, на якій гуртуються позовні вимоги наразі не існує.
Ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 19 листопада 2020 року зупинено провадження у справі до розгляду справи №522/9891/17.
Розпорядженням в.о. голови Татарбунарського районного суду Одеської області від 13 грудня 2023 року зазначена цивільна справа передана на розгляд Саратського районного суду Одеської області.
Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 29 січня 2024 року цивільну справу прийнято до провадження, справу ухвалено розглядати в порядку загального позовного провадження з призначенням у підготовче судове засідання.
Ухвалою суду від 24 жовтня 2024 року поновлено провадження у справі та призначено справу до розгляду на 28 листопада 2024 року на 11:30 год. в приміщенні суду.
25 грудня 2024 року судом закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості, до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 03 лютого 2025 року о 10:45 годині в приміщенні Саратського районного суду Одеської області з викликом сторін, їх представників.
30 січня 2025 року до суду надійшла заява про заміну АТ «Укрсоцбанк» найменування на АТ «Сенс банк», а також розгляд справи за відсутністю представника позивача.
03 лютого 2025 року до суду надійшла заява представника ОСОБА_1 адвоката Мухамеджанова О.С. про відкладення розгляду справи з метою надання часу для ознайомлення із матеріалами справи.
12 березня 2025 року до суду надійшла заява від представника АТ «Сенс банк» про те, що 19 квітня 2019 року між АТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «Стандарт фінанс групп» укладено договір факторингу, предметом якого є договір кредиту 2008/36-20/23 від 05 березня 2008 року, що украдений між АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 , у зв`язку із чим просив залучити до справи правонаступника за договором №2008/36-20/23 від 05 березня 2008 року.
21 квітня 2025 року розгляд справи було відкладено за клопотанням представника ОСОБА_1 адвоката Мухамеджанова О.С. з метою надання часу для ознайомлення із договором факторингу, предметом якого є договір кредиту 2008/36-20/23 від 05 березня 2008 року.
У судовому засіданні 20 травня 2025 року представник ОСОБА_1 адвокат Мухамеджанов О.С. зазначив, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Стандарт Фінанс Групп" було замінено на правонаступника ОСОБА_2 , у зв`язку із чим потрібен час для надання відповідних документів.
Також 19 червня 2025 року до суду надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи Договору відступлення права вимоги між Товариством з обмеженою відповідальністю "Стандарт Фінанс Групп" та ОСОБА_2 з приводу Договору кредиту № 2008/36-20/23 та Договору поруки №06-09/425..
19 червня 2025 року Саратським районним судом Одеської області постановлена ухвала про залучення до участі у справі № 515/2046/17 за позовом Публічного акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості, в якості позивача ОСОБА_2 , як правонаступника. Судовий розгляд у справі відкладено на 01 липня 2025 року о 11:45 годині в приміщенні Саратського районного суду Одеської області.
Позивач ОСОБА_2 будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у судове засідання повторно не з`явився, причину своє неявки не повідомив. Заяв або клопотань до суду не надсилав.
У судовому зсіданні 08 жовтня 2025 року представник відповідача ОСОБА_1 адвоката Мухамеджанова О.С. заявив клопотання про залишення позову без розгляду, оскільки це друга неявка позивача ОСОБА_2 у судове засідання.
Відповідачка ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилась, належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, причину своєї неявки не повідомила.
Суд дослідивши матеріали справи, розглянувши клопотання представника відповідача, дійшов до таких висновків.
Приписами частини 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився у судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.
Отже, правом на залишення заяви без розгляду суд наділений лише за сукупності певних установлених законом умов: належного повідомлення позивача про час та місце судового засідання; повторної неявки позивача в судове засідання, яка в такому разі визнається як друга поспіль неявка; ненадходження від позивача клопотання про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення перешкоджає розгляду справи.
Водночас положення пункту 3 частини 1 статті 257 ЦПК України повинні враховуватись у системному та логічному зв`язку із положенням статі 223 цього Кодексу.
Так, відповідно до частини 2 статті 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого строку з таких підстав: неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники.
У разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору (частина 5 статті 223 ЦПК України).
При цьому законодавець передбачив баланс захисту прав як позивача, який повторно не з`явився в судове засідання (незалежно від причин неявки), так і відповідача, який у зв`язку з такою неявкою вимушений витрачати свої час та кошти. Так, для відповідача - це є залишення заяви без розгляду з правом на компенсацію витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача (частина 5 статті 142 ЦПК України), а для позивача - це право на повторне звернення до суду з таким самим позовом (частина 2 статті 257 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України сторона може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.
Згідно з вимогами ЦПК України суд не повинен з`ясовувати причини повторної неявки належним чином повідомленого позивача в судове засідання і у випадку повторної неявки позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду в разі неможливості розгляду справи за відсутності позивача.
Відповідно до ст.2 ч.1, 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Правове значення в даному випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача (постанова Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 359/7882/19).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 липня 2021 року в справі № 756/6049/19 (провадження № 61-4177св21) вказано, що «залишення позову без розгляду - це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення судового рішення, у зв`язку із виникненням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому. Однією з підстав для залишення позову без розгляду є повторна, тобто двічі поспіль, неявка в судове засідання позивача, якщо від нього не надходило заяви про розгляд справи без його участі та існують перешкоди для такого розгляду. При цьому позивач має бути належним чином і в установленому порядку повідомлений про дату, час і місце як першого, так і другого судового засідання, в яке він не з`явився. Процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, у відповідності до змісту якого учасник справи самостійно розпоряджається наданими йому законом процесуальними правами. Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд залишає позовну заяву без розгляду, якщо нез`явлення позивача є перешкодою для розгляду справи. Зазначена норма дисциплінує позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він має право подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи. З матеріалів справи вбачається, що заява про розгляд справи за відсутності позивача ані позивачем, ані його представником подана не була. Правове значення в даному випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача. Аналогічні правові позиції викладені Верховним Судом, зокрема у постановах від 07 серпня 2020 року у справі № 405/8125/15-ц, від 21 вересня 2020 року у справі № 658/1141/18, від 19 квітня 2021 року у справі № 675/1714/19, від 26 квітня 2021 року у справі № 675/1561/19 тощо».
Як вбачається з матеріалів справи, позивач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи на 28 серпня 2025 року та 08 жовтня 2025 року не з`явився, заяв про розгляд справи за відсутності позивача не подано. Судові повістки були вручені особисто ОСОБА_2 .
Більш того, інформація про дату та час судового засідання є відкритою для учасника справи та міститься на офіційному сайті судової влади в мережі Інтернет.
Отже, позивач, будучи у встановленому законом порядку належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судові засідання, призначені на 28 серпня 2025 року та 08 жовтня 2025 року не з`явився, що є повторністю, заяву про розгляд справи за відсутності позивача не подано.
Ініціювавши судовий розгляд справи, позивач насамперед повинен активно використовувати визначені законом процесуальні права, здійснювати їх з метою, з якою такі права надано. Реалізація особою процесуальних прав невіддільна від виконання нею процесуального обов`язку щодо сприяння встановленню в судовому процесі дійсних обставин у справі з метою отримання правосудного судового рішення. На цьому акцентувала увагу Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 січня 2023 року по справі № 9901/278/21.
Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.
Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Відповідно до п.2 ч.2 ст.43 ЦПК України позивач, як учасник справи, зобов`язаний сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи.
Відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України позивач, як учасник судового процесу, повинен добросовісно користуватись процесуальними правами та не зловживати ними.
Позивач має сприяти розгляду справи, оскільки він є найбільш зацікавленим в її розгляді.
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.
Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
З огляду на те, що позивач будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, повторно не з`явився в судове засідання, позивач не подав заяву про розгляд справи за його відсутності та його нез`явлення, суд дійшов висновку, що вищевказаний позов підлягає залишенню без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.
Залишення позову без розгляду не позбавляє позивача права повторного звернення до суду для захисту своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів в установленому законом порядку. А відтак, позивач не позбавлений доступу до правосуддя та має право повторно звернутись до суду в установленому законом порядку з таким же самим позовом.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.257, 258-260, 261, 353, 354 ЦПК України,-
п о с т а н о в и в:
Клопотання представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Мухамеджанова Олега Салаватовича про залишення позову без розгляду задовольнити.
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості залишити без розгляду.
Роз`яснити позивачу право повторно звернутися до суду, після усунення умов, що були підставою для залишення позову без розгляду.
Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.
Учасник справи, якому повна ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Суддя К. Ю. Рязанова