Справа № 635/5048/25
Провадження № 2/635/4609/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2025 року сел. Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - Бобко Т.В.,

секретар судового засідання - Загайко Г.Я.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс»,

представники позивача - Романенко Михайло Едуардович, Білецький Богдан Михайлович

відповідач - ОСОБА_2 ,

представник відповідача - Кондратенко Владислав Анатолійович,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

Позивач ТОВ «Діджи Фінанс» звернувся до суду з позовом шляхом пред`явлення позовної заяви до відповідача ОСОБА_2 , яким просить стягнути на його користь з відповідача заборгованість за кредитним договором № 7790483 від 15 квітня 2024 року у розмірі 103500,00 гривень, з яких заборгованість за тілом кредиту - 25000,00 гривень, заборгованість за відсотками - 66000 гривень, заборгованість за пенею - 12500 гривень. Крім того, представник позивача просив стягнути з відповідача сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 гривень та витрати на правничу допомогу у розмірі 6000,00 гривень.

На обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 15 квітня 2024 року за власного волевиявлення відповідача, з повним розумінням умов кредитування та усвідомленням рівня відповідальності між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_2 укладено договір № 7790483 про надання споживчого кредиту. Законодавством України передбачено, що оформлення кредиту онлайн із використанням одноразового пароля прирівнюється до підписання договору в паперовій формі власноручним підписом, оскільки ТОВ «Авентус Україна» направило електронне повідомленням (sms) з одноразовим ідентифікатором, при введенні якого відповідач підтвердив прийняття умов кредитного договору № 7790483 від 15 квітня 2024 року. Відповідно до умов кредитного договору, до укладення договору відповідач в особистому кабінеті отримав проект цього кредитного договору та додатки до нього, ознайомився з усіма його умовами та правилами, що розміщені на веб-сайті товариства та є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно умов кредитного договору, кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, включаючи використання реквізитів платіжної картки, у розмірі 25000,00 гривень. Відповідач не виконав належним чином кредитні зобов`язання, внаслідок чого згідно з умовами договору факторингу № 27.11/24-Ф від 27 листопада 2024 року, ТОВ «Авентус Україна» було відступлено право вимоги за вищевказаним договором на користь ТОВ «Діджи Фінанс», а відповідно ТОВ «Діджи Фінанс» набуло права вимоги до відповідача. Позивач, який набув права грошової вимоги, на адресу відповідача, зазначену в кредитному договорі, направив повідомлення про відступлення права вимоги, зазначивши інформацію про порядок погашення заборгованості по кредитному договору № 7790483 від 15 квітня 2024 року. Згідно з договором факторингу сума боргу ОСОБА_2 перед новим кредитором становить 103500,00 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту становить 25000,00 гривень; заборгованість за відсотками становить 66000,00 гривень; заборгованість за пенею становить 12500,00 гривень.

Аргументи учасників справи.

21 липня 2025 року до суду надійшов відзив на позов від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Кондратенка В.А., в якому останній просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, на обґрунтування відзиву зазначив таке.

Позивач посилається на укладення кредитного договору шляхом застосування електронного підпису одноразовим ідентифікатором, тобто шляхом введення sms-коду. Однак такий спосіб ідентифікації не відповідає вимогам статей 12 та 18 Закону України «Про електронні довірчі послуги», які передбачають, що належним підписом є саме кваліфікований електронний підпис. З посиланням на постанову Верховного суду по справі № 686/11462/20 від 14 квітня 2022 року представник відповідача зазначив, що використання одноразового ідентифікатора (sms-коду) не забезпечує достатню ідентифікацію користувача та не є доказом укладення договору у передбаченій законом формі. Крім того, відповідно до частини 1 статті 207 ЦК України правочин між фізичною та юридичною особою має бути укладений у письмовій формі. Невиконання цієї вимоги тягне недійсність правочину відповідно до статті 215 ЦК України. Отже наявність лише скріншотів, електронних записів або посилань на оферту не є достатнім доказом належного укладення договору.

Позивач не надав належних та допустимих доказів повідомлення відповідача про зміну кредитора - передачу права вимоги. Згідно з частиною 1 статті 1082 ЦК України, боржник повинен здійснити платіж новому кредитору лише після отримання письмового повідомлення про відступлення права вимоги. З посиланням на постанову Верховного Суду від 04 вересня 2019 року по справі № 127/23608/18 представник відповідача зазначив, що неналежне повідомлення боржника про заміну кредитора унеможливлює стягнення заборгованості з боку нового кредитора, оскільки така вимога вважається не підтвердженою. Факт неповідомлення про заміну кредитора порушує право відповідача на належну інформацію, суперечить принципу добросовісності (стаття 3 ЦК України) та є підставою для відмови у позові.

Позивач заявляє до стягнення понад 66000,00 гривень заборгованості по відсоткам і штрафних санкцій при тілі кредиту 25000,00 гривень, що суттєво перевищує розумну межу відповідальності споживача. Згідно зі статтею 1048 ЦК України, розмір процентів за користування кредитом повинен бути помірним, не суперечити загальним засадам справедливості, добросовісності та розумності (статті 3, 509 ЦК України). Також згідно зі статтею 18 Закону України «Про споживче кредитування», кредитор не має права встановлювати штрафи, не передбачені договором або які мають дискримінаційний характер щодо позичальника. Крім того представник відповідача зазначає, що у постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №127/10909/18-ц зазначено, що необґрунтоване нарахування процентів, пені та штрафів, що суттєво перевищують тіло кредиту, визнається зловживанням правом і не підлягає стягненню в повному обсязі.

Відповідач на момент розгляду справи проходить військову службу в ЗС України, що підтверджується довідкою форми № 5, виданою військовою частиною НОМЕР_1 . Вказане підтверджує, що відповідач залучений до захисту держави в умовах воєнного стану. Згідно з пунктом 19 частини 1 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», виконання судового рішення щодо стягнення заборгованості з особи, яка проходить військову службу, може бути зупинено або відкладено. Крім того, у постанові Верховного Суду від 21 грудня 2022 року по справі № 761/21910/20 зазначено, що участь боржника у бойових діях або виконанні військового обов`язку є підставою для відстрочення чи розстрочення виконання зобов`язання. Разом з тим, у постанові КЦС Верховного Суду від 22 березня 2023 року по справі № 761/16125/20 підкреслюється необхідність врахування соціального становища боржника при вирішенні цивільного спору, що є проявом принципів гуманізму та верховенства права. З огляду на це, у разі часткового задоволення позову, представник відповідача просив врахувати проходження військової служби відповідачем як обставину, що унеможливлює негайне виконання зобов`язань та є підставою для розстрочення або відтермінування виконання рішення суду.

24 липня 2025 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначив таке.

15 квітня 2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 7790483. Згідно з пунктом 1.1. договору, укладення зазначеного договору здійснювалося сторонами з використанням інформаційно-комунікаційної системи (ІКС) товариства, доступ до якої надається споживачу через веб-сайт або мобільний застосунок «CreditPlus». Ідентифікація споживача в ІКС товариства здійснювалася при вході до особистого кабінету/мобільного застосунку «CreditPlus» відповідно до умов договору та/або вимог Закону України «Про електронну комерцію», зокрема шляхом перевірки правильності введення одноразового коду, направленого товариством на номер мобільного телефону споживача (у тому числі через месенджери), та/або перевірки правильності введення пароля входу. Споживач самостійно і за власний рахунок забезпечував наявність технічних, програмних та комунікаційних ресурсів, необхідних для доступу до веб-сайту/мобільного застосунку «CreditPlus».

Пунктом 1.17. договору передбачено, що перед укладенням цього договору товариством була здійснена ідентифікація споживача для входу в особистий кабінет/ мобільний застосунок «CreditPlus», відповідно до пункту 1.1. договору та був використаний наступний спосіб ідентифікації та верифікації споживача (в тому числі здійснений з метою укладення попередніх правочинів між сторонами), з урахуванням вимог, визначених нормативно-правовим актом Національного банку України з питань здійснення установами фінансового моніторингу шляхом використання інструменту покладання, відповідно до договору, укладеного між товариством та АТ КБ «ПриватБанк», як банком-ідентифікатором.

Відповідно до пункту 9.6. договору цей договір укладається шляхом направлення його тексту, підписаного зі сторони товариства електронним підписом, споживачу в особистий кабінет/мобільний застосунок «CreditPlus» для ознайомлення та підписання. Підпис товариства створюється на договорі шляхом накладення аналогу власноручного підпису уповноваженої особи товариства та відтиску печатки товариства, що відтворені засобами електронного копіювання, за зразком попередньо узгодженим сторонами в укладеному між сторонами договорі про використання аналогу власноручного підпису для вчинення правочинів. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом споживача, що створений шляхом використання споживачем одноразового ідентифікатора, який формується автоматично на стороні товариства для кожного разу використання та направляється споживачу на номер мобільного телефону повідомлений останнім

Введення споживачем коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього договору створює підпис споживача на договорі та вважається направленням товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього договору. На укладений між сторонами договір накладається кваліфікований електронний підпис уповноваженого працівника товариства із кваліфікованою електронною позначкою часу, далі по тексту договору - оригінальний примірник договору. У випадках дозволених законодавством, на укладений між сторонами договір може бути накладено електронний підпис уповноваженого працівника товариства, що базується на сертифікаті відкритого ключа, виданого кваліфікованими надавачами електронних довірчих послуг без відомостей про те, що особистий ключ зберігається в засобі кваліфікованого електронного підпису чи печатки.

Отже, перед укладенням зазначеного договору на номер мобільного телефону позичальника, зареєстрований у його особистому кабінеті в ІКС товариства, було надіслано одноразовий ідентифікатор - код підтвердження A2864, за допомогою якого було здійснено авторизацію позичальника та підписання договору між первісним кредитором та відповідачем.

Як слідує з пункту 10 договору, в його змісті зазначено персональні дані відповідача, зокрема: серія та номер паспорта - НОМЕР_2 , виданого 24 вересня 1999 року, РНОКПП - НОМЕР_3 , електронна пошта - ІНФОРМАЦІЯ_1 , а сам договір підписано відповідачем шляхом накладення електронного підпису із використанням одноразового ідентифікатора A2864, 15 квітня 2024 року 01:49:02, що в інформаційно- комунікаційній системі зафіксовано як / ОСОБА_2 /.

Отже, позивач зазначає про те, що договір про надання споживчого кредиту № 7790483 від 15 квітня 2024 року з додатками до нього, було підписано відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, чим підтверджено укладання між ним та первісним кредитором такого правочину в електронній формі, оскільки без здійснення входу до особистого кабінету в ІКС товариства за допомогою логіну та пароля, внесення своїх персональних даних, номера телефону, договір з додатками до нього між сторонами не було би укладено.

Зазначені висновки позивач обґрунтовує правовими позиціями Верховного Суду, викладеними в постановах Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року по справі № 127/33824/19; по справі № 561/77/19 від 16 грудня 2020 року; по справі № 524/5556/19 від 12 січня 2021 року.

На підтвердження законності та обґрунтованості нарахованої заборгованості, позивачем до позовної заяви було додано розрахунок заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 7790483 від 15 квітня 2024 року, який був сформований та підписаний первісним кредитором за період з 15 квітня 2024 року по 26 листопада 2024 року та у сукупності з умовами договору підтверджує законність і обґрунтованість нарахування заборгованості. Позивач звертає увагу суду на особливості доказування в цивільному процесі і наголошує на тому, що представник відповідача побудував свою позицію на концепції «негативного доказу». Сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс…». Учасник справи має право подати до суду власний розрахунок або згідно з частиною 1 статті 106 ЦПК України, висновок експерта, складений на його замовлення. Тобто, якщо представник відповідача не згодний з розрахунком заборгованості, наданим позивачем чи ставить під сумнів правильність розрахунку заборгованості, він має право замовити спеціальну експертизу для отримання відповідного висновку з метою подальшої подачі його на розгляд суду.

Але, відповідач розрахунок заборгованості належними та допустимими доказами не спростував, не надав власний розрахунок наявної заборгованості, в цілому заперечивши позовні вимоги. Клопотання про проведення експертизи з метою визначення механізму і розміру нарахованих сум, що склали заборгованість, представник відповідача суду не заявив. Доказів про повернення кредитних коштів на умовах і в порядку, визначеними кредитними договорами, ані перед первісними, ані перед новим кредитором відповідач також суду не надав.

Щодо доводів представника відповідача, що позивачем не подано будь-яких доказів про направлення письмового повідомлення боржнику про відступлення права грошової вимоги за договором представник позивача з посиланням на положення ЦК України, договору факторингу № 27.11/24-Ф зазначив, що позичальник не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості на рахунки первісного кредитора, і таке виконання було б належним відповідно до вимог статті 516 ЦК України. Доводи відповідача, що позивачем не подано будь-яких доказів про направлення письмового повідомлення боржнику про відступлення права грошової вимоги за договором, не заслуговують на увагу суду, оскільки позичальник не був позбавлений можливості виконувати належним чином зобов`язання за кредитним договором на користь первісного кредитора.

Крім того, представник позивача обґрунтовує свої заперечення практикою Верховного Суду, зокрема: постанова Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року по справі № 6-979цс15; постанова Верховного Суду від 19 серпня 2021 року по справі № 442/933/13-ц; постанова Верховного Суду від 14 липня 2021 по справі № 554/8549/15-ц.

Рух справи.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 01 липня 2025 року провадження по справі відкрито та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 04 серпня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Кондратенка В.А. про зупинення провадження у справі за позовом ТОВ «Діджи Фінанс» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 04 серпня 2025 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів, витребувано у АТ КБ «Приватбанк»: - інформацію чи було емітовано на ім`я ОСОБА_2 платіжну картку № НОМЕР_4 ; - виписку про рух грошових коштів по картковому рахунку № НОМЕР_4 за період з 15 квітня 2024 року по 19 квітня 2024 року з відображенням часу зарахування коштів; - інформацію щодо номеру телефону, на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) платіжною карткою № НОМЕР_4 за період з 15 квітня 2024 року по 19 квітня 2024 року;- ідентифікаційні дані власника карткового рахунку № НОМЕР_4 , у тому числі, прізвище, ім`я, по батькові, РНОКПП, серію та номер паспорта, адресу місця проживання, контактні дані (номер телефону, адреса електронної пошти тощо) та усі інші наявні відомості щодо даної особи.

На виконання ухвали Харківського районного суду Харківської області від 04 серпня 2025 року засобами поштового зв`язку до Харківського районного суду Харківської області від АТ КБ «ПриватБанк» надійшли запитувана інформація та документи.

Участь у справі сторін та інших учасників справи.

Представник позивача ТОВ «Діджи Фінанс» у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник Кондратенко В.А. у судове засідання не з`явилися, останній надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності відповідача та його представника, проти задоволення позову заперечують.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що 15 квітня 2024 року ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_2 (споживач) уклали договір про надання споживчого кредиту № 7790483, за яким:

- сума кредиту (загальний розмір) складає: 25000,00 гривень, тип кредиту - кредит (пункт 1.3. договору);

- строк кредиту 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів, детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є додатком № 1 до цього договору, графік платежів розраховується з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки, виходячи з припущення, що споживач виконає свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі;

- тип процентної ставки - фіксована, за користування кредитом нараховуються проценти відповідно до наступних умов: стандартна процентна ставка становить 2,20 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в пункті 1.4. цього договору;

- денна процентна ставка на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 2,20% в день, розрахунок денної процентної ставки за формулою наведеною в Законі України «Про споживче кредитування»: (198000,00 гривень / 25000,00,00 гривень)/ 360 дні * 100% = 2,20% в день (пункт 1.7. договору);

- кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_4 (пункт 2.1. договору);

- у разі затримання споживачем сплати частини кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, товариство має право вимагати повернення кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі (пункт 5.4. договору).

Паспорт споживчого кредиту, що підписаний відповідачем містить погоджені умови кредитування, а саме: сума кредиту 25000,00 гривень; строк кредитування - 360 днів; стандартна процентна ставка 805,20 % річних, 2,20 % в день; штрафи: у розмірі 750,00 гривень на 4 (четвертий) день невиконання та/або неналежного виконання зобов`язань з повернення кредиту та/або процентів за користування кредитом та 250,00 гривень починаючи з 5 (п`ятого) дня за кожний день невиконання та/або неналежного виконання зобов`язань з повернення кредиту та/або процентів за користування кредитом.

Договір про надання споживчого кредиту № 7790483 від 15 квітня 2024 року із додатком №1 - таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором відповідач підписав електронним підписом з одноразовим ідентифікатором А2864, паспорт споживчого кредиту відповідач підписав електронним підписом з одноразовим ідентифікатором FG8875.

Зі змісту листа, який складено директором ТОВ «Універсальні платіжні рішення» Велікановим Є.М., вих. № 2523_31 від 27 березня 2025 року слідує, що ТОВ «Універсальні платіжні рішення» надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків. Для цього підприємство внесене в державний реєстр фінансових установ (свідоцтво серія ФК № 342 від 02 жовтня 2012 року) та отримало ліцензію Національного банку України № 21/788-рк від 01 травня 2023 року. Між ТОВ «Універсальні платіжні рішення» та ТОВ «Авентус Україна» укладено договір на переказ коштів 28/11/2019 від 28 листопада 2019 року. Відповідно до зазначеного договору було успішно прийнято платежі на користь ТОВ «Авентус Україна»: 15 квітня 2024 року о 01:50:04 на суму 25000,00 гривень, маска картки НОМЕР_4 , номер транзакції в системі iPay.ua - 373968300, призначення платежу: зарахування 25000,00 гривень на карту НОМЕР_4 .

Крім того, згідно з інформацією, яку на виконання ухвали Харківського районного суду Харківської області від 04 серпня 2025 року надало АТ КБ «ПриватБанк», на ім`я ОСОБА_2 в банку емітовано карту № НОМЕР_5 (IBAN НОМЕР_6 ). Ідентифікаційні дані власника картки: прізвище, ім`я, по батькові ОСОБА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ; серія та номер паспорта НОМЕР_2 ; АДРЕСА_1 ; контактні дані (номер телефону, адреса електронної пошти тощо) НОМЕР_7 . Номер телефону, на який відправляється інформація про підтвердження операцій за платіжною карткою № НОМЕР_5 за період 15-04-2024-19-04-2024 pоки; фінансовий номер телефону: НОМЕР_8 .

Крім того, зі змісту виписки за договором № б/н за період з 15 квітня 2024 року до 19 квітня 2024 року слідує, що 15 квітня 2024 року на картку № НОМЕР_5 здійснено операцію з переказу грошових коштів на суму 25000,00 гривень.

27 листопада 2024 року ТОВ «Діджи Фінанс» (фактор) та ТОВ «Авентус Україна» (клієнт) уклали договір факторингу № 27.11/24-Ф. За цим договором фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно Додатку №1 та є невід`ємною частиною договору.

Згідно з витягом з додатку №1 до договору факторингу №27.11/24-Ф від 27 листопада 2024 року ТОВ «Авентус Україна» відступає ТОВ «Діджи Фінанс» право вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором № 7790483 від 15 квітня 2024 року заборгованості у сумі 103500,00 гривень, яка складається з: 25000,00 гривень -заборгованість за тілом кредиту, 66000,00 гривень - заборгованість по відсотках, 12500,00 гривень - сума заборгованості за пенею.

Згідно з платіжною інструкцією № 10772 від 27 листопада 2024 року ТОВ «Діджи Фінанс» сплатило ТОВ «Авентус Україна» 1730342,80 гривень за договором факторингу № 27.11/24-Ф від 27 листопада 2024 року.

Згідно з досудовою вимогою ТОВ «Діджи Фінанс» (вих. № -АВ від 08 квітня 2025 року, яка направлена на адресу місця проживання ОСОБА_2 ), ОСОБА_2 проінформовано, що 27 листопада 2024 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «Авентус Україна» був укладений договір факторингу №27.11/24-Ф, згідно з яким відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 7790483 від 15 квітня 2024 року, внаслідок чого ТОВ «Діджи Фінанс» набуло права кредитора до ОСОБА_2 , відповідно останньому рекомендовано сплатити заборгованість до 30 травня 2025 року.

Згідно з розрахунком заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором № 7790483 від 15 квітня 2024 року має заборгованість у розмірі 103500,00 гривень, яка складається з заборгованості за тілом кредиту 25000,00 гривень, заборгованості за процентами 66000,00 гривень (нарахування процентів здійснювалось з 15 квітня 2024 року по 13 серпня 2024 року включно).

Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду.

Щодо укладення кредитного договору та наявності заборгованості ОСОБА_2 за тілом кредиту, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Отже, доводи представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Кондратенка В.А. щодо того, що у розумінні частини 1 статті 207 ЦК України правочин між фізичною та юридичною особою має бути укладений у письмовій формі, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до пункту 1.1. договору про надання споживчого кредиту № 7790483 від 15 квітня 2024 року сторони домовились укласти зазначений договір в електронній формі шляхом перевірки товариством правильності введення коду ідентифікації, направленого товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний споживачем при вході (в тому числі через месенджери), та/або шляхом перевірки правильності введення відповідно пароля входу до особистого кабінету/мобільного застосунку «CreditPlus». Зазначене відповідає принципу свободи вибору форми договору, передбаченому ЦК України, який у свою чергу ґрунтується на принципі свободи договору (стаття 627 ЦК України), згідно з яким сторони вільні у виборі контрагента та укладанні договору, а також у визначенні його умов. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо закон не встановлює інше, але якщо сторони домовилися про певну форму, вона стає обов`язковою для них.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Оспорюваний договір був укладений сторонами в електронній формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Разом з тим, представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Кондратенко В.А. обґрунтовуючи свої заперечення проти використання одноразового ідентифікатора, як інструменту для укладення кредитного договору, посилається на положення статей 12 та 18 Закону України «Про електронні довірчі послуги». Суд звертає увагу, що даний закон визначав правові та організаційні засади надання електронних довірчих послуг, у тому числі транскордонних, права та обов`язки суб`єктів правових відносин у сфері електронних довірчих послуг, порядок здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням вимог законодавства у сфері електронних довірчих послуг, а також правові та організаційні засади здійснення електронної ідентифікації до 31 грудня 2023 року, а вже з цієї дати та по теперішній час відповідні правовідносини визначає Закон України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». Отже, суд висновує, про необґрунтованість такого посилання на зазначений нормативно-правовий акт, через втрату ним чинності.

Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини 1 статті 3 Закону).

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно із частиною 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини 8 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Як слідує з матеріалів справи договір між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому відповідач ОСОБА_2 за допомогою інформаційно-комунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна», доступ до якої було надано споживачу через веб-сайт або мобільний застосунок «CreditPlus» подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого товариством було надіслано ОСОБА_2 за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який заявник використав для підтвердження підписання кредитного договору.

Зважаючи, що без здійснення вказаних дій відповідачем кредитний договір не був би укладений між сторонами, то цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі ОСОБА_2 .

Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21).

Зважаючи, що сторонами було погоджено істотні умови договору, на виконання якого ОСОБА_2 отримав кредитні кошти, які своєчасно повернуто не було, суд висновує про наявність підстави для стягнення заборгованості у судовому порядку.

Кредитний договір підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (пароля), про що свідчить пункт 10 договору - реквізити сторін.

Факт отримання коштів від ТОВ «Авентус Україна» у розмірі 25000,00 гривень ОСОБА_2 підтверджується листом, який складено директором ТОВ «Універсальні платіжні рішення» Велікановим Є.М. Вих. № 2523_31 від 27 березня 2025 року зі змісту якого слідує, що 15 квітня 2024 року о 01:50:04 було успішно прийнято платіж на суму 25000,00 гривень, маска картки НОМЕР_4 , номер транзакції в системі iPay.ua - 373968300, призначення платежу: зарахування 25000,00 гривень на карту НОМЕР_4 та випискою за договором № б/н за період з 15 квітня 2024 року до 19 квітня 2024 року зі змісту, якої слідує, що 15 квітня 2024 року на картку № НОМЕР_5 , власником якої є ОСОБА_2 здійснено операцію з переказу грошових коштів на суму 25000,00 гривень.

Отже, первісний кредитодавець - ТОВ «Авентус Україна», право вимоги якого за договором факторингу № 27.11/24-Ф від 27 листопада 2024 року перейшло до позивача, виконало свої зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту № 7790483 від 15 квітня 2019 року та надало відповідачу грошові кошти в сумі 25000,00 гривень, однак відповідач належним чином не виконав свої зобов`язання за договором, що не спростовано відповідачем, у зв`язку з чим останній має заборгованість за договором про надання споживчого кредиту за тілом кредиту - 25000,00 гривень.

Щодо стягнення суми заборгованості за відсотками суд зазначає таке.

Відповідно до укладеного договору про надання споживчого кредиту № 7790483 від 15 квітня 2024 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 25000,00 гривень, що підтверджується листом, який складено директором ТОВ «Універсальні платіжні рішення» Велікановим Є.М. Вих. № 2523_31 від 27 березня 2025 року та випискою за договором № б/н за період з 15 квітня 2024 року до 19 квітня 2024 року, строком на 360 днів, шляхом переказу на його платіжну картку № НОМЕР_5 емітовану АТ «КБ «Приват Банк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,20% від суми кредиту за кожен день користування (805,20 % річних).

Пунктом 1.5.1. договору визначена стандартна процентна ставка 2,20% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в пунктом 1.4 цього договору.

Згідно пункту 1.5.2. знижена процентна ставка становить 1,87% в день та застосовується у випадку, якщо споживач до 15 травня 2024 року або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, споживач, як учасник програми лояльності, отримає від товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити споживач за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати, буде перераховано за зниженою процентною ставкою. У випадку невиконання споживачем умов для отримання індивідуальної знижки від товариства, користування кредитом для споживача здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені, цим договором та доступні для інших споживачів, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки. При цьому, споживач розуміє та погоджується, що застосування зниженої процентної ставки є виключно його правом отримання індивідуальної знижки лише як учасника програми лояльності та лише за умови виконання ним вимог для її застосування, передбачених цим договором. Споживач погоджується, повністю розуміє та поінформований, що у разі невикористання споживачем права на отримання знижки (невиконання умов для отримання знижки) застосовується стандартна процентна ставка, при цьому застосування стандартної процентної ставки без знижки, не є зміною процентної ставки, порядку її обчислення та порядку сплати у бік погіршення для споживача, оскільки надання кредиту за цим договором здійснюється саме на умовах стандартної процентної ставки.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором внаслідок невиконання взятих на себе зобов`язань по сплаті процентів за користування кредитними коштами за відповідачем утворилася заборгованість по сплаті процентів в розмірі 66000,00 гривень за період з 15 квітня 2024 року по 13 серпня 2024 року.

Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться.

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 251 ЦК України встановлено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Відповідно до статті 251 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

За змістом частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частиною 1 статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Аналіз вказаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору.

Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами.

При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу, визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (частина 1 статті 599 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З умов договору слідує, що сума кредиту складає 25000,00 гривень, тип кредиту - кредит, строк кредиту (строк дії договору) 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів.

Нарахування процентів здійснюється за стандартною процентною ставкою 2,20% в день.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів повернення ОСОБА_2 отриманих в позику коштів зі сплатою відсотків за користування кредитом.

Суд, перевіряючи наданий позивачем розрахунок процентів за кредитним договором, не може погодитися з його правильністю з огляду на таке.

22 листопада 2023 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ (набрав чинності 24 грудня 2023 року) (далі по тексту Закон №3498-ІХ), яким внесено зміни до частини 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» (підпункт 6 пункту 5 Розділу І Закону № 3498-ІХ) та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» (пп.13 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ).

Відповідно до частини 5 статті 8 Закону, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.

При цьому, згідно пунктом 17 розділ IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: - протягом перших 120 днів - 2,5 %; - протягом наступних 120 днів - 1,5 %.

Отже, як слідує з вищевказаних змін у законодавстві, що регулює питання споживчого кредитування, починаючи: - з 24 грудня 2023 року денна процентна ставка має становити не більше 2,5%, - з 22 квітня 2024 року - не більше 1,5%, - з 20 серпня 2024 року - не більше 1%.

Керуючись вимогами Закону, суд, провівши власний розрахунок заборгованості по процентам за користування кредитом, висновує про таке.

Зі змісту розрахунку заборгованості слідує, що позивач просить стягнути відсотки за користування кредитом за період з 15 квітня 2024 року по 13 серпня 2024 року.

З матеріалів справи слідує, що відповідач отримав кредитні кошти 15 квітня 2024 року у розмірі 25000,00 гривень.

Отже, згідно вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» денна ставка відсотків має бути не більше 2,5 %, відтак, за період з 15 квітня 2024 року по 21 квітня 2024 року розмір процентів, який підлягає стягненню з ОСОБА_2 складає 3850,00 гривень (25000,00 гривень х 2,20% : 100% = 550 гривень х 7 днів).

В свою чергу, починаючи з 22 квітня 2024 року - денна ставка має становити не більше 1,5%.

За період з 22 квітня 2024 року по 13 серпня 2024 року розмір процентів становить 42375,00 гривень (25000,00 гривень х 1,5% : 100% = 375 гривень х 113 днів).

Всього, сума заборгованості по відсоткам складає 46225,00 гривень.

Отже, доводи відповідача щодо неправомірності нарахування позивачем суми процентів за користування кредитом знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи. Враховуючи викладене, суд висновує, що з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» підлягає стягненню сума заборгованості за відсотками у розмірі 46225,00 гривень.

Щодо стягнення загального залишку заборгованості за пенею суд зазначає таке.

Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частина 1 статті 14 ЦК України).

Критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 320/8618/15-ц (провадження № 61-4393сво18)).

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, в Україні введено воєнний стан з 05:00 год 24 лютого 2022 року, який триває донині.

У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) (пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України).

Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється:

в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування;

в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит;

у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання).

Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 31 січня 2024 року у справі №183/7850/22.

Оскільки позивач звернувся до суду з позовом, яким крім іншого, просить стягнути з відповідача загальний залишок заборгованості за пенею, нарахованої у період дії воєнного стану за прострочення зобов`язання, відповідно ОСОБА_2 звільняється від обов`язку сплати неустойки (пені) у період дії в Україні воєнного стану.

Щодо доводів представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Кондратенка В.А. про відсутність у позивача права вимоги за кредитним договором, суд висновує таке.

27 листопада 2024 року ТОВ «Діджи Фінанс» (фактор) та ТОВ «Авентус Україна» (клієнт) уклали договір факторингу № 27.11/24-Ф за цим договором фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно Додатку №1 та є невід`ємною частиною договору.

Згідно з витягом з додатку №1 до договору факторингу №27.11/24-Ф від 27 листопада 2024 року ТОВ «Авентус Україна» відступає ТОВ «Діджи Фінанс» право вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором № 7790483 від 15 квітня 2024 року заборгованості у сумі 103500,00 гривень, яка складається з: 25000,00 гривень -заборгованість за тілом кредиту, 66000,00 гривень - заборгованість по відсотках, 12500,00 гривень - сума заборгованості за пенею.

Статтею 512 ЦК України визначені підстави заміни кредитора у зобов`язанні. За однією з таких підстав кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передавання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі й на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено Договором або законом.

Крім того, статтею 516 ЦК України встановлено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено відповідним Договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Згідно статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.

За такого позивач довів на підставі договір факторингу та відступлення права вимоги, що набув право вимоги до відповідача, яке було відчужено первісним кредитором, за кредитним договором № 7790483.

Позивачем надано до суду копію досудової вимоги ТОВ «Діджи Фінанс» (вих. № -АВ від 08 квітня 2025 року), яка адресована ОСОБА_2 та якою останнього проінформовано, що 27 листопада 2024 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «Авентус Україна» був укладений договір факторингу №27.11/24-Ф, згідно з яким відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 7790483 від 15 квітня 2024 року, внаслідок чого ТОВ «Діджи Фінанс» набуло права кредитора до ОСОБА_2 .

Зазначений доказ не спростовує доводів відповідача про не направлення такого повідомлення, оскільки позивачем не надані докази відправлення вимоги та отримання її відповідачем.

Але при цьому, суд не приймає доводи відповідача про те, що через неповідомлення відповідача про заміну кредитора у зобов`язанні позивач не набув права вимоги, оскільки з огляду на положення частини 2 статті 516 ЦК України наслідком неповідомлення боржника письмово про заміну кредитора у зобов`язанні для нового кредитора є те, що у разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові таке виконання вважається належним виконанням. Натомість неповідомлення боржника про заміну кредитора у зобов`язанні не скасовує таку заміну. Відповідач не надав доказів, що він сплачував заборгованість за кредитним договором первісному чи новому кредитору.

Щодо заяви відповідача про розстрочення виконання рішення суду суд вважає за необхідне зазначити таке.

На обґрунтування доводів про наявність підстав для розстрочення виконання рішення суду представник відповідача зазначив, що відповідач ОСОБА_2 на момент розгляду справи проходить військову службу в ЗС України, що підтверджується довідкою форми № 5, виданою військовою частиною НОМЕР_1 . Вказане підтверджує, що відповідач залучений до захисту держави в умовах воєнного стану. Крім того, у постанові Верховного Суду від 21 грудня 2022 року по справі № 761/21910/20 зазначено, що участь боржника у бойових діях або виконанні військового обов`язку є підставою для відстрочення чи розстрочення виконання зобов`язання. З огляду на це, у разі часткового задоволення позову, представник відповідача просить врахувати проходження військової служби відповідачем як обставину, що унеможливлює негайне виконання зобов`язань та є підставою для розстрочення або відтермінування виконання рішення суду.

Відповідно до положень статті 33 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення.

Відповідно до частини 1 статті 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Частинами 3, 4 статті 435 ЦПК України визначено, що підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Згідно з роз`ясненням Пленуму Верховного Суду України, викладених в пункті 10 Постанови від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», задоволення заяви про розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду (хвороба боржника або членів його сім`ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Виконання судового рішення має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Термін, протягом якого судове рішення залишається невиконаним, може ставити під сумнів розумність строків судового захисту. При вирішенні питання про затримку виконання судового рішення, слід враховувати інтереси обох сторін, як стягувача так і боржника, та дотримуватися їх балансу.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що розстрочення виконання рішення можливе лише у виключних випадках наявності обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Під час вирішення питання про розстрочення виконання рішення суду обов`язково мають враховуватись також інтереси сторони, на користь якої ухвалене рішення, тобто стягувача.

Заяву про розстрочення виконання рішення відповідач обґрунтовував тим, що він перебуває на військовій службі в лавах ЗС України та є залученим до захисту держави в умовах воєнного стану.

Разом з тим, наведені представником відповідача обставини не можуть бути достатньою підставою для розстрочення виконання рішення суду. ОСОБА_2 не надав суду доказів на підтвердження його майнового стану, який би істотно ускладнював для нього виконання рішення суду. Ініціюючи розстрочення виконання рішення суду, ОСОБА_2 не навів посилань та не надав доказів наявності виключних або особливих обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Сам по собі факт перебування відповідача на військовій службі, навіть без зазначення розміру грошового забезпечення відповідача, не може безумовно свідчити на неможливість виконання останнім рішення суду.

Враховуючи викладене, суд висновує, що заяв відповідача про відстрочення виконання рішення суду не підлягає задоволенню, оскільки відповідач не довів наявність виключних або особливих обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, не надав суду належних та допустимих доказів тих обставин, які мають характер особливих або виняткових та які б давали підстави для відстрочення виконання рішення суду.

Щодо витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги.

Відповідно до договору про надання правової допомоги № 42649746 від 01 січня 2025 року, укладеного між ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та адвокатом Білецьким Богданом Михайловичем, що діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 5618/10 від 17 березня 2016 року, предметом договору є надання юридичної допомоги в обсязі та на умовах, передбачених договором (п.1.1).

Відповідно до додаткової угоди № 7790483 до договору № 42649746 від 01 січня 2025 року про надання правової допомоги, сторони погодили, що адвокат зобов`язується здійснити представництво та захист інтересів клієнта у справі щодо стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_2. Адвокат зобов`язується надати інші види професійної правничої допомоги, пов`язаних з розглядом даної справи в будь-якому суді першої, апеляційної та касаційної інстанцій з повноваженнями представляти інтереси Клієнта в будь-якому суді першої, апеляційної та касаційної інстанцій згідно підсудності та судоустрою, встановлених процесуальними законами та Законом України «Про судоустрій і статус суддів» під час здійснення судочинства та може вчиняти від імені Клієнта усі процесуальні дії, що їх має право вчиняти позивач, відповідач, третя особа, стягувач, суб`єкту оскарження в процесі, для чого адвокату надається право підписувати та подавати від імені Клієнта позовні заяви, змінити підставу або предмет позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог, брати участь у судових засіданнях, отримувати копії судових рішень, розписуватись та вчиняти інші процесуальні дії. Повноваження адвоката в суді не обмежені цим договором.

Згідно з пунктом 3.1.4. договору № 42649746 клієнт зобов`язаний оплачувати юридичну допомогу у відповідності до умов розділу 4 договору.

Загальна вартість послуг складається з вартості наданих юридичних послуг (поточне супроводження), згідно тарифної сітки, вказаної у пункті 4.8 даного договору, а також гонорар, який зазначений у пункті 4.9. даного договору. При розрахунку вартості юридичної допомоги, вказаної в пункті 4.1. даного договору, враховується час, витрачений адвокатом.

Відповідно до п.4.4-4.7. договору за результатами надання юридичної допомоги складається акт, що підписується представниками кожної зі сторін. В акті вказується обсяг наданої адвокатом юридичної допомоги і її вартість. Акт надається клієнту особисто або надсилається адвокатом факсимільним зв`язком, поштою або на електронну пошту, вказану у договорі. Акт про надання юридичної допомоги вважається підписаним, якщо протягом 5 календарних днів з моменту його отримання клієнтом, останній не надав адвокату письмові аргументовані заперечення на акт. В акті, зазначеному в пункті 4.4. договору сторони можуть визначити інший порядок оплати та/чи вартість юридичної допомоги. В цьому випадку сторони керуються умовами акта.

В матеріалах справи міститься свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Білецького Богдана Михайловича, видане 17 березня 2016 року, серія КС № 5618/10.

За результатами оцінки доводів позивача та наданих доказів щодо компенсації витрат на правничу допомогу, суд дійшов такого висновку.

Як установлено в частині 2 статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З аналізу частини 3 статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин 5 та 6 статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Ці висновки узгоджуються з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року, постановах Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18, від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18, від 08 червня 2022 року у справі № 357/380/20.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), зокрема в рішенні від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» за заявою № 58442/00, щодо судових витрат зазначено, що за статтею 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму.

Відповідно до положень статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Так, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.

Частинами 1, 2 статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати.

Критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема, наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Отже, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу (пункти 133-134 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)).

У разі недотримання вимог частини 4 статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.

Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору.

Крім того, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).

31 березня 2025 року адвокат Білецький Богдан Михайлович та директор ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» підписали акт № 7790483 про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг), яким підтвердили, що Адвокат надав, а клієнт прийняв правничу (правову) допомогу загальною вартістю 6000 гривень, зокрема: 1) правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій (консультацій) щодо захисту інтересів ТОВ «ДІДЖИ ФІІНАНС», тривалістю 2 години, вартістю 3000,00 гривень; 2) складання позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості, в тому числі попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, позивач, тривалістю 2 години, вартістю 2000,00 гривень; 3) формування додатків до позовної заяви (письмові докази), тривалістю 30 хвилин, вартістю 500 гривень. Клієнт претензій по об`єму, якості та строкам виконання робіт (надання послуг) не має, послуги надані в повному обсязі та із дотриманням інших умов основного договору. Оплата професійної правничої допомоги адвоката здійснюється клієнтом у повному обсязі при підписанні відповідного акту.

Аналогічний перелік виконаних робіт (наданих послуг) адвокатом міститься в детальному описі від 31 березня 2025 року, складеному адвокатом Богданом Білецьким.

Суд зазначає, що наведений позивачем розмір витрат на правничу допомогу є обґрунтованим, об`єктивним та співмірним з ціною позову, а також таким, що не заперечується стороною відповідача, а тому підстави для його зменшення у суду відсутні.

Отже, враховуючи наведене та положення статті 141 ЦПК України, суд висновує про стягнення витрат на професійну правничу допомогу із відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, звертаючись до суду з позовом, ТОВ «Діджи Фінанс» пред`явило вимогу про стягнення витрат на правничу допомогу з відповідача на суму 6000,00 гривень, тоді як суд виснував про часткове задоволення позивачем позовних вимог на суму 71225,00 гривень, що становить 68,82 % від ціни позову.

За наведених обставин та відповідно до вимог статей 133, 137, 141 ЦПК України з ОСОБА_2 підлягають стягненню на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 4129,02 гривень (6000,00 х 68,82 % : 100).

Щодо розподілу витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору.

Згідно з платіжною інструкцією в національний валюті № 7790483 від 30 траня 2025 року при пред`явленні позову до суду позивачем були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 гривень.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Звертаючись до суду з позовом, ТОВ «Діджи Фінанс» пред`явило вимогу майнового характеру (стягнення заборгованості за кредитним договором) на суму (ціну позову) 103500,00 гривень, тоді як суд виснував про часткове задоволення заявлених вимог на суму 71225,00 гривень, що становить 68,82 % від ціни позову.

За наведених обставин та відповідно до вимог статей 133, 137, 141 ЦПК України з ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 1667,09 гривень (2422,40 х 68,82 % : 100).

На підставі викладеного, керуючись статями 3, 10, 12, 13, 81, 89, 133, 141, 259, 279, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» суму заборгованості за кредитним договором № 7790483 від 15 квітня 2024 року у розмірі 71225 (сімдесят одна тисяча двісті двадцять п`ять) гривень 00 копійок, яка складається з:

-25000,00 гривень - заборгованість за тілом кредиту;

-46225,00 гривень - заборгованість за відсотками;

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про розстрочення виконання рішення суду.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» витрати по сплаті судового збору в сумі 1667 (одна тисяча шістсот шістдесят сім) гривень 09 (дев`ять) копійок та витрати на правничу допомогу в сумі 4129 (чотири тисячі сто двадцять дев`ять) гривень 02 (дві) копійки.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», місцезнаходження: 04112, місто Київ, вулиця Авіаконструктора Ігоря Сікорського, будинок № 8, .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя Т.В. Бобко