Провадження № 2-о/161/437/25
У Х В АЛ А

07 жовтня 2025 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Гриня О.М.,

за участю секретаря судового засідання - Жежерун Д.А.,

представника заявника - адвоката Світлицької З.О.,

заінтересованої особи - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту перебування на утриманні військовослужбовця ОСОБА_3 малолітнього ОСОБА_4 , заінтересовані особи: Військова частина НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 звернулась до суду із заявою про встановлення факту перебування на утриманні зниклого безвісти військовослужбовця ОСОБА_3 малолітнього ОСОБА_4 визначивши заінтересованою особою військову частину НОМЕР_1 .

Ухвалою суду від 04 вересня 2025 року до участі в справі в якості заінтересованої особи було залучено матір зниклого безвісти військовослужбовця ОСОБА_3 , ОСОБА_1

29 вересня 2025 року на адресу суду надійшла заява заінтересованої особи ОСОБА_1 наступного змісту:

«Заявлений ОСОБА_2 факт перебування її сина на утриманні у мого сина я не визнаю. Це факт заперечую. Вважаю вимоги, викладені у цій заяві не законними, не справедливими і не обґрунтованими, що підтверджується наступним.

Мій син, ОСОБА_3 , з часу одруження із заявницею, геть змінився.

ОСОБА_2 постійно забороняла будь-які відвідини мене, спілкування та інше. Про те, я таємно від неї мала із сином постійний телефонний зв?язок аж до дня його зникнення безвісти. Останній мені розповідав про відносини із дружиною та її дитиною. Мені було відомо, з його слів, що дружина постійно вимагала від нього всі грошові кошти, які він заробляв. Зазвичай шляхом застосування обману чи шантажу. Цей випадок не виключенням. Бо дізнавшись, що зі зміною закону передбачено частину коштів на ще й на мене, вирішила, в такий спосіб отримати більшу частку грошей на утримання не мого сина дитини.

15 липня 2023 мій син одружився із ОСОБА_2 . Вже у грудні 2023 року вони посварились між собою і ОСОБА_3 приїхав до мене додому.

Через певний проміжок часу він вертався до неї, потім знову сварились і приїздив до мене. Так було на рік 2-3 рази.

В період шлюбу, будучи військовослужбовцем військової частини, постійно їздив по відрядженням то Херсон , то у Харків, а потім у Донецьку область, де зник безвісти.

Весь час, будучи на службі як і всі чоловіки, не мав часу не те, щоб займатися вихованням чи утриманням чужої дитини, не мав часу побути і з дружиною чи відвідати матір.

Подані заявницею докази можна припустити, що підтверджують факт, що мій син частково й приймав участь у вихованні її сина ОСОБА_4 про те не в такій мірі як вона те подає суду. Однак вони не доводять, що він знаходився на його утриманні. Я впевнена, що заявниця отримувала як матір одиначка грошові кошти від держави на утримання свого сина.

На мій погляд заявниця будь-яких прямих письмових доказів що мій син утримував ОСОБА_4 не надала.

Не подала доказів відсутності особливого розпорядження мого сина на розпреділення коштів.

Не надала доказів відсутності у сина ОСОБА_4 інших джерел доходів, наприклад державної допомоги.

Повністю відсутні докази здійснення систематичних переказів на ОСОБА_4 .

В нашому випадку встановлення цього факту, що має юридичне значення, вплине на спадкові права й обов?язки інших осіб, наприклад моїх, а я заперечую заявлений факт, що мій син утримував чужу для нього дитину.

Тому між нами фактично виникає спір про право, який має вирішуватись судом в позовному провадженні.»

У судовому засіданні заінтересована особа ОСОБА_1 викладені у її письмовій заяві обставини підтримала.

Представник заявниці, адвокат Світлицька З.О. проти залишення заяви ОСОБА_2 про встановлення факту перебування на утриманні військовослужбовця ОСОБА_3 малолітнього ОСОБА_4 без розгляду заперечила, оскільки вважає, що у даному випадку не існує спору про право, а саме, зазначила, що існування спору про право повинно бути реальним, а не гіпотетичним у даному випадку такі, на переконання адвоката відсутні.

Суд заслухавши пояснення учасників розгляду справи дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Окреме провадження - це одностороннє провадження, в якому відсутній спір про право.

Характерною ознакою категорії справ окремого провадження є відсутність у них спору про право і метою яких є встановлення юридичного факту або стану. При цьому в порядку окремого провадження може вирішуватися спір про факт, але не спір про право цивільне.

Зі змісту ч. 2 ст. 315 ЦПК України вбачається, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок:

«у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.»

Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 січня 2024 у справі №523/14489/15-ц (провадження № 14-22цс20) серед іншого зазначила:

«Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах».

Як убачається з матеріалів справи, вимога заявниці у цій справі пов`язана з наступною метою:

«Встановлення даного факту необхідне заявниці для отримання права на виплату частини грошового забезпечення військовослужбовця, який зник безвісти та у випадку встановлення смерті ОСОБА_3 ».

Суд враховує, що «порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти» затверджений Постановою КМУ від 30 листопада 2016 року № 884 та Постаново КМУ «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» № 168 від 28 лютого 2022 року передбачає розподіл грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця, одноразової грошової допомоги серед наступних серед інших осіб: батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті); жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили; утриманці загиблої (померлої) особи, визначені відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

А отже задоволення заяви ОСОБА_2 про встановлення факту перебування на утриманні військовослужбовця ОСОБА_3 малолітнього ОСОБА_4 , може мати вплив на розмір відповідних виплат матері військовослужбовця ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , яка згідно змісту її заяви такий факт оспорює, тобто у даному випадку судом вбачається наявність спору про право на отримання виплат, їх розмір, в результаті задоволення такої заяви ОСОБА_2 , що унеможливлює подальший розгляд такої справи в порядку окремого провадження.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про залишення заяви ОСОБА_2 про встановлення факту перебування на утриманні військовослужбовця ОСОБА_3 малолітнього ОСОБА_4 , заінтересовані особи військова частина НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , без розгляду на підставі ч. 4 ст. 315 ЦПК України, оскільки встановлення такого факту пов`язується із наступним вирішенням спору про право, а тому такий спір має вирішуватися в порядку позовного, а не окремого провадження.

Таким чином, заявниці слід роз`яснити право звернення до суду з позовом на загальних підставах.

Керуючись ст. 294 ЦПК України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Цивільну справу за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту перебування на утриманні військовослужбовця ОСОБА_3 малолітнього ОСОБА_4 , заінтересовані особи: Військова частина НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , - залишити без розгляду.

Роз`яснити заявниці право на звернення до суду із позовом у порядку позовного провадження.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Волинського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на її апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу було подано протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали буде виготовлено 08 жовтня 2025 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Олександр ГРИНЬ