КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2025 року місто Київ

Справа № 758/1628/23

Апеляційне провадження № 22-ц/824/14299/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Желепи О. В.

суддів: Поліщук Н.В., Соколової В.В.,

за участю секретаря судового засідання Рябошапка М. О.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 30 червня 2025 року про забезпечення позову (ухвалену у складі судді Ковбасюк О.О.)

за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Василенко Олег Анатолійович, про витребування майна з чужого незаконного володіння,-

ВСТАНОВИВ

У провадженні суду перебувала цивільна справа №758/1628/23 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Василенко Олег Анатолійович, про витребування майна з чужого незаконного володіння.

25 червня 2025 року до суду надійшла заява позивачів та їхнього представника про забезпечення позову, у якій вони просили вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером земельної ділянки :85:639:0010, площею 0,0817 га за місцем розташування АДРЕСА_1 , що створена з двох земельних ділянок: з кадастровим номером :85:639:0051 площею 408 кв.м та кадастровим номером :85:639:0050 площею 409 кв.м, та заборони іншим особам вчиняти буд-які дії щодо цих земельних ділянок.

В обґрунтування поданої заяви заявники зазначали, що згідно з висновком експерта №4502/24-32 від 17 квітня 2025 року, складеним за результатами судової почеркознавчої експертизи, проведеної на виконання ухвали суду у даній справі, «підпис від імені ОСОБА_2 у договорі купівлі - продажу земельної ділянки, укладеному 13.07.2011 між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 та з зареєстрованою в реєстрі за № 1386, виконаний не ОСОБА_2 , а іншою особою».

Водночас, як було з`ясовано представником позивачів з інформації, що міститься у Державному земельному кадастрі за пошуковим параметром кадастрових номерів земельних ділянок, які є предметом пору у даній справі (кадастрові номери :85:639:0050 та :85:639:0051), такі кадастрові номери скасовані і ці дві земельні ділянки об`єднані в одну земельну ділянку з кадастровим номером земельної ділянки :85:639:0010 площею 0,0817 га за місцем розташування АДРЕСА_1 . Таке об`єднання відбулося за технічною документацією щодо поділу та об`єднання земельних ділянок 27.03.2025 ТОВ «КОМПАС ГЕО», ОСОБА_6 , а органом, який зареєстрував земельну ділянку, є відділ № 3 Управління забезпечення реалізації державної політики Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області 07.04.2025.

Крім того, відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №430842287 від 11.06.2025, речове право на земельну ділянку з кадастровим номером земельної ділянки :85:639:0010, площею 0,0817 га за місцем розташування АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_1 08.05.2025 державним реєстратором Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Урдюк Оксаною Юріївною за заявою ОСОБА_1 №557 від 27.03.2025. Вказана заява ОСОБА_1 , підпис якого посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петренко О.В., адресована до компетентних органів та всіх кого це стосується та містить прохання виготовити відповідну технічну (проектну) документацію та внести відповідні відомості до Державного земельного кадастру стосовно об`єднання в одну земельну ділянку двох земельних ділянок з кадастровими номерами :85:639:0050 та :85:639:0051. Крім того, у такій заяві ОСОБА_1 зазначено, що судового спору щодо вищевизначених земельних ділянок, а також прав у третіх осіб немає.

Наведене свідчить про те, що під час судового розгляду даної справи ОСОБА_1 , діючи недобросовісно, з метою ускладнення судового захисту в обраний позивачем спосіб здійснив об`єднання спірних земельних ділянок , що доводить необхідність у вчиненні заходів забезпечення позову.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 30 червня 2025 року заяву ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та їхнього представника - адвоката Гончара Олександра Івановича про забезпечення позову задоволено.

Вжито заходів забезпечення вказаного позову шляхом:

- накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :85:639:0010, площею 0,0817 га, за місцем розташування: АДРЕСА_1 , що створена з двох земельних ділянок, а саме: земельної ділянки з кадастровим номером :85:639:0051, площею 408 кв.м та земельної ділянки з кадастровим номером :85:639:0050, площею 409 кв.м;

- встановлення заборони вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо вказаних вище земельних ділянок.

Не погоджуючись з такою ухвалою, відповідач 14 липня 2025 року подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, якою просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що оскаржувану ухвалу було постановлено без виклику та повідомлення відповідача (апелянта), без надання йому можливості заперечити заяву та надати пояснення.

Вказує, що суд дійшов висновку про намір ОСОБА_1 відчужити спірну земельну ділянку на підставі формального факту подання заяви до Держгеокадастру, яка передувала відновленню судового провадження. У вказаній заяві про об'єднання земельних ділянок не йдеться про намір подальшого відчуження бо про порушення прав третіх осіб.

Стверджує, що забезпечення позову повинно застосовуватися із врахуванням принципу рівноправності сторін у спорі і не повинно призводити до неправильного обмеження майнових прав відповідача, так як справа по суті ще не вирішена та факт порушення законних прав заявника не встановлений, а суд першої інстанції, розглядаючи заяву, фактично оцінив докази по суті (експертизу, мотиви позову тощо), чого закон не вимагає і не допускає при вирішенні питання щодо забезпечення позову.

Вважає, що справа була передана судді Ковбасюк О.О. у неавтоматичному режимі, без конкретного нормативного обґрунтування.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 17 липня 2025 року відкрито апеляційне провадження у даній справі та надано учасникам справи 5-денний строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу з моменту отримання даної ухвали.

Правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не скористалися.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судове засідання до Київського апеляційного суду, яке призначене на 30 вересня 2025 року, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та їх представник - адвокат Гончар О.І. не з'явились. Натомість, подали заяву про розгляд справи без їх участі та просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Позивачі вказують, що оскаржувана ухвала була повернута до суду після того, як виконавча служба повернула її ОСОБА_2 так як її було повернуто стягувачу без прийняття до виконання із посиланням державним виконавцем на те, що виконавчий лист не відповідає вимог ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження» і оскаржувана ухвала стосується двох стягувачів, а виконавцю не зрозуміло стосовно кого із двох стягувачів необхідно виконувати забезпечення позову.

Зазначає, що саме тому було подано нову заяву про забезпечення позову, яку ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 18 липня 2025 року було задоволено .

Звертає увагу, що ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 18 липня 2025 року ніким не оскаржена.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явились про розгляд справи повідомлені судом належним чином.

ОСОБА_1 про розгляд справи повідомлявся судом шляхом направлення судової повістки до електронного кабінету, про що в матеріалах справи наявний відповідний звіт про доставку (а. с. 244(а) том 1).

ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , приватний нотаріус КМНО ОСОБА_8, приватний нотаріус КМНО Василенко О.А. повідомлялись судом про розгляд справи шляхом направлення судових повісток на поштові адреси.

Згідно статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З урахуванням наведено та з огляду на приписи ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників справи, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляд.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

За правилами ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь головуючого судді Желепи О. В., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права виконавши всі вимоги цивільного судочинства вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-025 від 13 червня 2025 року, за пошуковим параметром запиту спірних земельних ділянок за місцем розташування АДРЕСА_1 , за кадастровими номерами :85:639:0050 та :85:639:0051 інформація відсутня.

Разом із цим, в кадастрі наявна інформація про одну земельну ділянку з кадастровим номером земельної ділянки :85:639:0010 площею 0,0817 га за місцем розташування АДРЕСА_1 .

Наведене свідчить, що відбулося об`єднання двох вказаних земельних ділянок в одну.

При цьому, із наявної в кадастрі інформації вбачається, що таке об`єднання відбулося за технічною документацією щодо поділу та об`єднання земельних ділянок , виготовленою ТОВ «КОМПАС ГЕО», а органом, який зареєстрував земельну ділянку, є відділ № 3 Управління забезпечення реалізації державної політики Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області 07 квітня 2025 року.

Крім того, як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №430842287 від 11 червня 2025 року, речове право на земельну ділянку з кадастровим номером :85:639:0010, площею 0,0817 га, за місцем розташування АДРЕСА_1 , 08 травня 2025 року зареєстровано державним реєстратором Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Урдюк Оксаною Юріївною за ОСОБА_1 , на підставі його заяви №557 від 27 березня 2025 року.

Зі змісту такої заяви ОСОБА_1 , копія якої додана заявниками до заяви про забезпечення позову, вбачається, що у ній ОСОБА_1 заявив про намір та просив об`єднати в одну земельну ділянку належні йому на праві власності земельну ділянку площею 0,0409 га з кадастровим номером :85:639:0050 та земельну ділянку площею 0,0408 га з кадастровим номером :85:639:0051, які знаходяться за адресою АДРЕСА_1 , тобто земельні ділянки, які є предметом спору у даній справі.

При цьому, у заяві ОСОБА_1 зазначив, зокрема, що судового спору щодо вищезазначених земельних ділянок, а також прав у третіх осіб, немає.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову суд першої інстанції керувався тим, що невжиття заходів забезпечення позову може в подальшому утруднити виконання рішення суду у справі, і дійшов висновку про необхідність вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на вищевказані земельні ділянки та заборони іншим особам вчиняти буд-які дії щодо таких земельних ділянок.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки такий висновок відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статтею 150 цього Кодексу, заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Згідно з ст.150 ЦПК України, позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Відповідно до роз`яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» № 9 від 22 лютого 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року в справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам».

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до заявлених позовних вимог позивачі просять суд витребувати у відповідача ОСОБА_1 з чужого незаконного володіння нерухоме майно, а саме: земельну ділянку з кадастровим номером :85:639:0051, площею 408 кв.м та земельну ділянку з кадастровим номером :85:639:0050, площею 409 кв.м, які знаходяться за адресою АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 28 грудня 2023 року було задоволено клопотання представника позивачів Гончара О.І. та призначено у справі судово-почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідницького інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, на час проведення експертизи провадження у справі зупинено.

03 червня 2025 року на адресу суду надійшов висновок експерта №4502/24-32 від 17 квітня 2025 року, складений за результатами проведення такої експертизи, у якому, зокрема, зазначено:

«1. Підпис від імені ОСОБА_2 у договорі купівлі - продажу земельної ділянки, укладеному 13.07.2011 між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , посвідченому приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 та з зареєстрованою в реєстрі за № 1386, виконаний не ОСОБА_2 , а іншою особою».

Згідно процесуального закону умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення суду.

Враховуючи, що у заяві ОСОБА_1 зазначив, зокрема, що судового спору щодо вищезазначених земельних ділянок, а також прав у третіх осіб, немає, апеляційний суд вважає, що існує ймовірність вчинення відповідачем дій, пов`язаних із відчуженням вказаного майна, а також такі дії давали суду достатньо підстав для висновку, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання судового рішення у вказаній справі.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про необхідність вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на вищевказані земельні ділянки та заборони іншим особам вчиняти буд-які реєситраційні дії щодо переходу прав на такі земельні ділянки.

Колегія суддів, такожнаголошує на тому, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 17.12.2018 у справі №914/970/18).

Суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Обрання належного, відповідного до предмета спору, заходу забезпечення позову сприяє дотриманню принципу співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що зрештою наддасть змогу досягти збалансованості інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичного виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу. Вище наведене кореспондується з практикою Верховного Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 30.07.2020 у справі 910/3836/20.

Доводи апеляційної скарги про те, що справа була передана судді Ковбасюк О.О. у неавтоматичному режимі, без конкретного нормативного обґрунтування колегія суддів вважає безпідставним, оскільки позов був переданий на розгляд судді Ковбасюк О.О. в автоматизованому режимі відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 14 лютого 2023 року, а заява про забезпечення позову у даній справі вже передавалась судді Ковбасюк О.О. в провадженні якої вже була дана справа, що не є порушенням вимог ст. 33 ЦПК України.

Інші доводи, що стосуються не надання позивачами доказів про наміри відповідача на відчуження також є безпідставними, оскільки достатньо встановити обґрунтоване припущення що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Процесуальних порушень, які були б обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції чи призвели б до неправильного вирішення питання забезпеченняапеляційним судом не встановлено.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд встановив, що ухвалу суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382-384, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 30 червня 2025 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів, шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий О.В. Желепа

Судді Н.В. Поліщук

В.В. Соколова