Провадження № 2-о/487/58/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.12.2025 м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді - Щербини С.В.,

за участю секретаря судового засідання Брижатої А.С.,

за відсутності учасників справи належним чином повідомлених про місце, дату та час розгляду справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Управління державної міграційної служби України в Миколаївській області про встановлення факту постійного проживання на території України

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України, заінтересована особа: Управління державної міграційної служби України в Миколаївській області.

Обгрунтовуючи заяву вказувала, що 03 липня 2024 року вона звернулась до Державної міграційної служби України Управління державної міграційної служби України в Миколаївській області Заводського відділу у м. Миколаєві УДМС в Миколаївській області із заявою про отримання паспорта громадянина України в вигляді id картки, та отримала відмову, оскільки нею не надано документу, який підтверджує факт її постійного проживання на території України.

Зазначає, що вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Миколаєві Миколаївської області, що підтверджується копією паспорту громадянина колишнього СРСР, а також витягом з Заводського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), за № 1 від 22 червня 2024 року.

Відповідно до трудової книжки, вона має практично безперервний стаж роботи в період з 1969 року по 2006 рік. Зокрема, станом на 1991 рік працювала прибиральницею в ЖЕК №8.

До 20 вересня 1989 року проживала по АДРЕСА_1 , що підтверджується адресним листком вибуття. На теперішній час проживає з донькою в орендованому житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 .

Також факт її постійного проживання на території України АДРЕСА_3 , з вересня 1989 року до 2005 року, підтверджено актом від 27 червня 2024 роуц, де свідки - сусіди, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 це підтверджують, підписи свідків посвідчено директором обслуговуючої компанії ТОВ «Николаевдомсервис», ОСОБА_4 та скріплено круглою печаткою.

Також факт постійного проживання, на території України за станом на 24 серпня 1991 року, можуть підтвердити такі свідки: ОСОБА_5 , рідні доньки, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Також у медичній картці ЦПМСД № 3 проставлено штамп щеплень, що вона привита проти дифтерії 30 серпня 1991 року, що також свідчить про те, що в цей день вона знаходилась на території України, Миколаївської обл., в м. Миколаєві.

Відповідно до повторного свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , що виданого 23 травня 2017 року Миколаївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, ОСОБА_8 ОСОБА_9 ) ІНФОРМАЦІЯ_4 , є донькою заявниці народилася у Миколаївській області Вознесенському районі селі Степове. Відповідно до паспорту громадянина України, картки id, документ № НОМЕР_2 , запис № 1974111604925, виданий 01.06.2018 р., дійсний до 01.06.2028 р., органом 4829, донька заявниці є громадянкою України, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , з 27.11.2009 р.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого 20 вересня 1988 року, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є донькою заявниці, народилася у місті Миколаєві.

Відповідно до паспорту громадянина України серії НОМЕР_4 , виданий 20.11.2013 р., Центральним РВ у м. Миколаєві УДМС України в Миколаївській області, є громадянкою України, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 , з 02.06.2017 р.

Відповідно до довідки серія МВС № 1247088, виданої Міністерством внутрішніх справ, відділом інформаційних технологій УМВС України в Миколаївській області, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 на території України за станом на 18.08.2011 р., до кримінальної відповідальності не притягалася і засудженою не значиться.

Відповідно до архівної довідки КЖЕП Центрального району м. Миколаєва за вих.№ 187 від 30.10.2024 р., ОСОБА_1 , 1952 р.н., працювала з 02.06.1990 р. по 29.04.2005 р. Архівні довідки про заробітну плату для обчислення пенсії за період з 1990 - 2005 рік від 30.10.2024 р. додаються, за вих.№ 187/1,187/2, 187/3.

На її думку нею подано достатньо доказів на підтвердження проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Враховуючи вищевикладене, просила встановити факт постійного проживання громадянки, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженки м. Миколаєва Миколаївської області, на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Ухвалою Заводського районного суду м Миколаєва від 24 грудня 2025 року відкрито окреме провадження у справі.

21 лютого 2025 року Управління ДМС України в Миколаївській області надано письмові заперечення, у яких вони просили відмовити у задоволення заяви ОСОБА_1 .

Учасники справи у судове засідання не з`явились, про місце, дату та час розгляду справи повідомлені належним чином

Заслухавши учасників справи, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що заява не підлягає до задоволення.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема, постійного проживання на території України.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року (частина друга статті 3 Закону України «Про громадянство України»).

Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України.

Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України від 08жовтня 1991року №1636-ХІІ«Про громадянство України» (13 листопада 1991 року).

Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України «Про громадянство України» і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

Для встановлення факту набуття громадянства України предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року; постійного проживання особи на території України чи Української РСР на момент набрання законної сили вироку суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо.

Відповідно до підпункту «а» пункту 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента від 27 березня 2001 року № 215/2001, (далі - Порядок), встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.

Одним із документів для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону «Про громадянство України», що подає особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, є судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року (підпункт «в» пункту 8 Порядку).

Тобто у таких випадках одним із необхідних документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Пунктом 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Отже, відповідно до положень Закону України «Про громадянство України» і Порядку для набуття громадянства України заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження його на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду.

Ураховуючи зазначене, необхідно дійти висновку, що належність до громадянства України встановлюється на підставі статті 3 Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час та такий факт підлягає встановленню на підставі судового рішення.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 02.05.2022 року у справі № 505/1871/20 (провадження № 61-1210св21).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Миколаєві Миколаївської області, що підтверджується копією паспорту громадянина колишнього СРСР, а також витягом з Заводського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), за № 1 від 22 червня 2024 року.

Відповідно до повторного свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , що виданого 23 травня 2017 року Миколаївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, ОСОБА_8 ОСОБА_9 ) ІНФОРМАЦІЯ_8 , є донькою заявниці народилася у Миколаївській області Вознесенському районі селі Степове. Відповідно до паспорту громадянина України, картки id, документ № НОМЕР_2 , запис № 1974111604925, виданий 01 червня 2018 року, дійсний до 01 червня 2028 року, органом 4829, донька заявниці є громадянкою України, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , з 27 листопада 2009 року.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого 20 вересня 1988 року, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , є донькою заявниці, народилася у місті Миколаєві.

Відповідно до паспорту громадянина України серії НОМЕР_4 , виданий 20 листопада 2013 року, Центральним РВ у м. Миколаєві УДМС України в Миколаївській області, є громадянкою України, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 , з 02 червня 2017 року.

Згідно адресної довідки про вибуття, ОСОБА_1 була знята з обліку 20 вересня 1989 року. Вказане також підтверджується копією паспорту громадянина СССР ОСОБА_1 .

За архівною довідкою комунального житлово-експлуатаційного підприємства Центрального району м. Миколаєва вбачається, що з 02 липня 1990 року ОСОБА_1 була прийнята дворовим робітником в ЖЕК-8 та звільнена з 01 квітня 1991 року.

Потім ОСОБА_1 прийнята в ЖЕК-8 Заводського райвиконкому прибиральницею території з 03 червня 1992 року та звільнена з 03 вересня 1993 року.

Вищевказане також підтверджується копією трудової книжки, яка міститься в матеріалах справи.

Із архівної довідки про заробітну плату для обчислення пенсії виданої ОСОБА_1 , вбачається, що з січня 1991 року по червень 1992 року жодних внесків не проводилось.

Із акту від 27 червня 2024 року підписаного ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вбачається що ОСОБА_1 дійсно проживає за адресою: АДРЕСА_3 з 1992 по 2005 рік.

Відповідно до довідки серія МВС № 1247088, виданої Міністерством внутрішніх справ, відділом інформаційних технологій УМВС України в Миколаївській області, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 на території України за станом на 18.08.2011 р., до кримінальної відповідальності не притягалася і засудженою не значиться.

За відповіддю Управління комунального майна ММР, згідно архівних даних органом приватизації не приймалось рішення стосовно передачі комунальної квартири АДРЕСА_6 у приватну власність ОСОБА_1 .

Як на підставу для задоволення вимог ОСОБА_1 посилалась на наявність доказів, які підтверджують факт постійного проживання її на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Разом з тим, належних, достатніх та достовірних письмових доказів на підтвердження факту проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року суду не надано, а письмові докази надані заявником до своєї заяви як доказ постійного проживання заявника на території України станом на 24 серпня 1991 року, суд не може прийняти до уваги, оскільки з них неможливо встановити факт саме постійного проживання заявника на території України у зазначений період часу, що є предметом доказування у справі.

При цьому, суд відхиляє медичну картку ЦПМСД № 3 у якій проставлено штамп щеплень, що ОСОБА_1 привита проти дифтерії саме 30 серпня 1991 року, що також, на її думку свідчить про те, що в цей день вона знаходилась на території України, Миколаївської обл., в м. Миколаєві, оскільки із вказаної медичної картки вбачається.

Із вказаної довідки вбачається, що прививка від дифтерії відбулась 30 серпня 1994 року, а не 30 серпня 1991 року, як стверджує ОСОБА_1 .

Відтак, будь-яких належних доказів, щоб свідчили про доведеність юридичного факту постійного проживання ОСОБА_1 на території України станом на 24 серпня 1991 року, заявником надано не було та не здобуто під час розгляду справи по суті, а тому, суд вважає не доведеним факт постійного проживання заявника на території України до вказаного періоду.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 не підлягає задоволенню у зв`язку із недоведеністю вимог.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 27, 77, 81, 263-265, 293, 315, 317, 319, 354 ЦПК України, на підставі Закону України «Про громадянство України», суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: Управління державної міграційної служби України в Миколаївській області про встановлення факту постійного проживання на території України відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Щербина