печерський районний суд міста києва
Справа № 278/3041/25-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2025 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Остапчук Т.В.,

за участі секретаря Погребняк В. Д.

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Чубинської К. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Міністерства юстиції України про визнання дій незаконними та стягнення матеріальної і моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Житомирського районного суду Житомирської області з даним позовом, мотивуючи заявлені вимоги наступним. ОСОБА_1 є учасником бойових дій та отримую пільги на оплату житлово-комунальних послуг, які монетизуються на його рахунок в АТ «Ощадбанк». Позовна заява вмотивона тим, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій та отримую пільги на оплату житлово-комунальних послуг, які монетизуються на його рахунок в АТ «Ощадбанк».

11 березня 2024 року було видано виконавчий документ - постанову № 2КІ , відповідно до якої розпочато виконавче провадження № НОМЕР_2 щодо стягнення з ОСОБА_1 1067 грн. Державним виконавцем Солом`янського ВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Шеметою Іваном Леонідовичем.

Разом з тим, за вказаним виконавчим провадженням було стягнуто з його рахунків 3201 грн, зокрема:

06.12.2024 - 2134грн, а саме з рахунку в АТ Ощадбанк 1067 грн та АТ КБ Приватбанк 1067 грн.

10.12.2024 - 1067 грн з АТ КБ Приватбанк.

Таким чином державний виконавець незаконно списав з його рахунків 2134 грн.

Попри численні звернення до Солом`янського ВДВС та Міністерства юстиції України, щодо вжиття заходів для усунення порушень, належної відповіді у розумний строк він не отримав.

03.03.2025 на рахунок ОСОБА_1 (в АТ КБ Приватбанк) виконавчою службою повернуте лише 2123,33 грн, а 10,67 грн було втрачено через банківську комісію. Внаслідок незаконного списання коштів родина ОСОБА_1 зазнала труднощів щодо належної сплатити комунальних послуг, він не зміг відзначити свій день народження ІНФОРМАЦІЯ_1 придбати подарунки своїм неповнолітнім дітям та дружині на новорічні та різдвяні свята, зазнав психологічного стресу в наслідок незаконного заволодіння його грошовими коштами та порушенням моїх прав.

Оскільки дії державного виконавця мали характер адміністративного примусу, ОСОБА_1 був позбавлений змоги самостійно захистити свої права, а державні органи, до яких він звертався, не забезпечили оперативного реагування.

Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 23.06.2025 року матеріали цивільної справи 278/3041/25 грн були направленні за підсудністю.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 25.07.2025 року були прийняті матеріали цивільної справи 278/3041/25-ц за правилами позовного (спрощеного) провадження з викликом сторін.

Позивач в судовому засіданні просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача - Міністерство юстиції України Кушнір Л. В. за допомогою системи «Електронний суд» подала письмовий відзив, в якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що з метою примусового списання коштів з рахунків боржника, державним виконавцем 13.11.2024. 28.11.2024 та 06.12.2024 до банківських установ направлено платіжні інструкції, в результаті чого на рахунок відділу для обліку депозитних сум надійшли кошти на загальну суму 8 536.00 грн. які розподілено державним виконавцем у відповідності до вимог статей 45, 46 Закону. Державним виконавцем 09.12.2024 винесено постанову про зняття майна з розшуку та постанову про зняття арешту з коштів боржника. Керуючись пунктом 9 частини першої статті 39 Закону державним виконавцем 09.12.2024 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі виконавчого документа. Надмірно стягнуті кошти в сумі 7 469,00 грн перераховано на рахунок боржника згідно платіжних інструкцій від 12.12.2024 № 46510, від 06.02.2025 №№ 51657, 51658, від 27.02.2025 N° 53726, від 03.03.2025 N° 54026. Позивачем не надано доказів отримання ним матеріальної та моральної шкоди.

Представник ОСОБА_2 підтримала доводи відзиву та просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Вислухавши доводи учасників процесу, оцінивши наявні докази та надавши їм належну оцінку, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає. Виходячи з наступного.

Встановлено, що 11.03.2024 видано виконавчий документ - постанову № 2КІ , відповідно до якої розпочато виконавче провадження № НОМЕР_2 щодо стягнення з ОСОБА_1 1067 грн.

З метою примусового списання коштів з рахунків боржника, державним виконавцем 13.11.2024. 28.11.2024 та 06.12.2024 до банківських установ направлено платіжні інструкції.

06.12.2024 з рахунку ОСОБА_1 в АТ Ощадбанк стягнуто 1067 грн та з його рахунку в АТ КБ Приватбанк - 1067 грн.

10.12.2024 з рахунку ОСОБА_1 в АТ КБ Приватбанк ще 1067 грн.

09.12.2024 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі виконавчого документа.

Надмірно стягнуті кошти в сумі 7 469,00 грн перераховано на рахунок боржника згідно платіжних інструкцій від 12.12.2024 № 46510, від 06.02.2025 №№ 51657, 51658, від 27.02.2025 N° 53726, від 03.03.2025 N° 54026.

Як вбачається з матеріалів справи, і не заперечується позивачем, фактично йому завдано матеріальний збиток на суму 10,67 грн, що є сумою банківської комісії.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право після використання всіх національних засобів юридичного захисту звертатися за захистом своїх прав і свобод до відповідних міжнародних судових установ чи до відповідних органів міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна. (ст.55 Конституції України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи згаданих органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені ст. ст. 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Таким чином, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як зазначені органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

При цьому, з урахуванням положень п. 10 ч. 2 ст. 16, ст. ст. 21, 1173 та 1174 ЦК України, шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання зазначених рішень незаконними та їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

При вирішенні спорів про відшкодування шкоди за ст. ст. 1167, 1174 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

Разом з тим, в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Окрім цього, ОСОБА_1 до позовної заяви та під час розгляду справи не надано доказів на підтвердження наявності заподіяної йому шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача Міністерства юстиції України, що в силу вимог ст. 81 ЦПК України є процесуальним обов`язком останнього.

Суд звертає увагу, що в обґрунтування доводів викладених у позовній заяві позивачем зазначено, що йому було повернено всі надмірно сплачені грошові кошти за винятком 10,67 грн банківської комісії. Тобто вказана сума матеріальних збитків позивачем отримана не від дій державного виконавця, а у зв`язку з діями банку.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.

Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суди першої та апеляційної інстанцій встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).

Вказаний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 19 березня 2020 року у справі № 686/13212/19 (провадження № 61-21982св19).

При цьому, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення відшкодування моральної або матеріальної шкоди.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49).

Так, рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 11.03.2021 у справі №580/691/21 визнано протиправною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) та скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження.

Обґрунтовуючи спричинення моральної шкоди та її розмір в сумі 8 500, 00 грн, позивач посилається на те, що примусове стягнення з нього коштів прямо вплинуло на його емоційне та психічне здоров`я.

Поряд із цим, позивачем не доведено наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.

Позивачем також не надано жодного належного і допустимого доказу спричинення йому моральної шкоди внаслідок дій чи бездіяльності державного виконавця та розміру такої шкоди, саме в сумі 8 500,00 грн, матеріали справи не містять.

У статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Під моральною шкодою належить розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. (п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про вілшкодування моральної (немайнової) шкоди»). В пункті 5 вказаної Постанови зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Збитками (майновою шкодою) є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Збитки відшкодовуються у повно обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі(ст.22 ЦК України).

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

При цьому, з урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21, 1173 та 1174 ЦК України, шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання вказаних рішень незаконними й їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними.

Для настання відповідальності перед позивачем обов`язковою умовою є визнання наведених рішень незаконними та їх подальше скасування, а також визнання дій або бездіяльності таких органів (посадових осіб) протиправними. Вина є підставою для відповідальності.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.

Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суди першої та апеляційної інстанцій встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).

Вказаний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 19 березня 2020 року у справі № 686/13212/19 (провадження № 61-21982св19).

В порушення вимог вищенаведених процесуальних норм, позивачем не доведено факт заподіяння йому матеріальної та моральної шкоди, наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями посадової особи та наслідками, зазначеними позивачем у позові, оскільки недоотримання ним грошових коштів в сумі 10,67 грн сталось внаслідок дій банку.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Міністерства юстиції України про визнання дій незаконними та стягнення матеріальної і моральної шкоди слід відмовити в повному обсязі

Керуючись ст. 16, 1167, 1174 ЦК України, ст. 12, 13, 76, 77, 79, 81, 263, 264 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Міністерства юстиції України про визнання дій незаконними та стягнення матеріальної і моральної шкоди.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Позивач: ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Держава Україна в особі Міністерства юстиції України: м. Київ, вул. Архітектора Городецького, 13, .

Суддя Т.В. Остапчук