ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
Ухвала

06 жовтня 2025 року Фастівський міськрайонний суд Київської області у складі головуючого судді Самухи В.О., за участю секретаря судового засідання Беленчук Я.В., представниці стягувача Атаманенко О.І., Будової Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 , подану його представником Єгоровим С.О., на бездіяльність державного виконавця Фастівського ВДВС у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),-

Встановив:

28 липня 2025 року на адресу Фастівського міськрайонного суду Київської області надійшла скарга ОСОБА_1 , подана його представником ОСОБА_2 , на бездіяльність державного виконавця Фастівського ВДВС у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Після вирішення питання відводів та самовідводів, справа передана до розгляду головуючому судді Самусі В.О. (а. с. 84).

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 15 серпня 2025 року вказану скаргу прийнято до розгляду та призначено судове засідання.

В судове засідання прибула представниця стягувачки адвокат Будова Н.М., не з`явились скаржник та його представник, а також представник органу ДВС, були повідомленими належним чином.

Скаржник та його представник подали заяву, в якій просили проводити розгляд скарги за їхньої відсутності, на задоволенні скарги наполягають.

Представник Фастівського ВДВС у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції подала відзив на скаргу та копії матеріалів виконавчого провадження. У відзиві стверджується про законність дій державного виконавця та відсутності підстав для задоволення скарги і подальшого закінчення виконавчого провадження, враховуючи, в тому числі, наявність у скаржника, як боржника у виконавчому провадженні, заборгованості зі сплати аліментів.

Суд, керуючись приписами частини 2 статті 450 ЦПК України, ухвалив проводити судовий розгляд скарги без участі скаржника, його представника та представника Фастівського ВДВС у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Перед судовим засіданням від представниці стягувачки надійшли письмові заперечення щодо скарги та письмова заява про застосування наслідків пропуску строку звернення зі скаргою.

В судовому засіданні адвокат Будова Н.М. проти задоволення скарги заперечувала, стверджуючи, як про безпідставність доводів скаржника, так і про пропуск останнім строків для подання відповідної скарги.

Після дослідження матеріалів справи, суд перейшов на стадію ухвалення судового рішення, у відповідності до приписів статті 244 ЦПК України, ухвалення та проголошення судового рішення відкладено до 06 жовтня 2025 року до 16 години 20 хвилин.

Заслухавши пояснення представниці стягувачки, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до переконання про відсутність підстав для задоволення скарги.

Так, як слідує зі змісту скарги, згідно з Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 02 жовтня 2018 року у справі № 381/2971/18 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягнені аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 та сина ОСОБА_5 у розмірі 1/3 частки його доходів щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28 серпня 2018 року і до досягнення дітьми повноліття.

02 жовтня 2018 року був виданим виконавчий лист в цій справі, який згодом був зверненим до примусового виконання.

В подальшому було відкрито виконавче провадження № 66999112.

Після цього,зазначене рішення суду було оскаржено відповідачем, з посиланням на те, що його не було повідомлено про розгляд цієї справи.

Постановою Київського апеляційного суду від 09 квітня 2024 року Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 02 жовтня 2018 року було скасованим.

Разом із тим, позовні вимоги були задоволеними стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 та сина ОСОБА_5 у розмірі 1/3 частки його доходів щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28 серпня 2018 року і до досягнення дітьми повноліття.

Після скасування рішення суду першої інстанції, Постановою заступника начальника відділу Фастівського ВДВС у Фастівському районі від 31 травня 2024 року закінчено виконавче провадження № 66999112.

Однак, в подальшому, як стверджує скаржник, виконавчий лист від 02 жовтня 2018 року у справі № 381/2971/18 був повторно пред`явленим до виконання.

05 серпня 2024 року Постановою заступника начальника відділу Фастівського ВДВС у Фастівському районі відкрито виконавче провадження № 75682008 щодо примусового виконання зазначеного вище виконавчого листа.

Скаржник вважає незаконним відкриття виконавчого провадження для примусового виконання виконавчого листа, виданого згідно з рішенням суду, яке було скасованим.

Отже, згідно тверджень скаржника, існують підстави для закриття виконавчого провадження. Він звертався з відповідним листом до підрозділу примусового виконання, однак його звернення було проігнорованим.

З огляду на наведене, скаржник, як боржник у виконавчому провадженні, просить визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця щодо не закінчення виконавчого провадження та зобов`язати його винести постанову про закінчення виконавчого провадження.

Натомість, представниця стягувачки категорично заперечує проти закриття виконавчого провадження, стверджуючи, що після скасування рішення суду першої інстанції і задоволення позовних вимоги у повному обсязі судом апеляційної інстанції, вона звернулась із заявою про видачу нового виконавчого листа, однак їй був виданим той самий виконавчий лист із новою відміткою, що рішення набрало законної сили 09 квітня 2024 року, тобто після прийняття постанови судом апеляційної інстанції щодо.

Цей виконавчий лист був пред`явленим для примусового виконання і відкрито виконавче провадження № 75682008.

Представниця стягувачки зазначає, що не зважаючи на факт скасування рішення суду першої інстанції, апеляційний суд прийняв аналогічне судове рішення і підтвердив, як існування обов`язку боржника щодо сплати аліментів, так і дату виникнення такого обов`язку.

Отже, обов`язок скаржника щодо сплати аліментів на утримання дітей залишається незмінним, він його не виконує, а отже, у спосіб подання скарги намагається уникнути виконання рішення суду.

Крім того, представницею стягувачки наголошено на обставинах, що свідчать про пропуск визначеного у статті 449 ЦПК України строку звернення зі скаргою, що є, на її думку, самостійною підставою для відмови у задоволенні скарги.

Суд, відмовляючи у задоволенні скарги, вважає за необхідне навести наступні мовити.

Зокрема, суд в цьому випадку враховує, що обов`язковість виконання судових рішень визначена в пункті 9 частини1 статті 129 Конституції України, як основана засада судочинства.

Про обов`язковість судових рішень зазначено також в статті 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів».

Встановлені фактичні обставини справи свідчать про те, що і скасоване рішення суду першої інстанції, і постанова суду апеляційної інстанції визначили обов`язок скаржника, як платника аліментів в одному і тому ж розмірі, а також аналогічним чином врегулювали момент виникнення відповідного обов`язку.

Отже, обсяг обов`язків скаржника, як платника аліментів, не змінився внаслідок скасування рішення суду першої інстанції та прийняття постанови апеляційного суду.

В матеріалах справи наявні докази того, що представниця стягувачки зверталась із заявою про видачу нового виконавчого листа, однак був виданим той самий лист з новою відміткою про набрання рішення законної сили.

З огляду на обов`язковість судового рішення та зміст визначених ним обов`язків, стягувачка не повинна нести ризики можливого порушення процедурних норм особами, відповідальними за видачу виконавчих листів.

При цьому, суд зауважує, що боржник не звертався з заявою про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню.

Боржником не доведено, яким чином порушені його права та законні інтереси внаслідок видачі виконавчого листа, з огляду на те, що обов`язок сплати аліментів та момент виникнення такого обов`язку залишились незмінними і після скасування рішення суду першої інстанції.

Боржник не оскаржував постанову про відкриття виконавчого провадження, натомість він звернувся із вимогами про зобов`язання державного виконавця винести постанову про закінчення виконавчого провадження.

Суд вважає, що пункт 5 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» не застосовується до спірних правовідносин, так як після скасування рішення суду першої інстанції, обов`язки, визначені чим рішення суду, залишились незмінними і фактично в цьому випадку здійснюється примусове виконання рішення суду апеляційної інстанції.

Протилежне тлумачення призведе до надмірного формалізму і створить невиправдані перешкоди у виконанні судового рішення, що буде порушення статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини.

Суд зауважує, що процесуальний інструментарій не може бути використаним для уникнення виконання обов`язків, визначених рішенням суду.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення скарги.

Разом із тим, суд не погоджується з доводами представниці стягувачки про необхідність застосування наслідків пропуску строку, визначеного статтею 449 ЦПК України, так як оскаржується неправомірна, з точки зору скаржника, бездіяльність виконавця, яка не припинена, а отже існує своєрідний деліктний стан, який можливо оскаржувати протягом всього строку бездіяльності.

Тому, існують підстави для відмови у задоволенні скарги по суті, а не для застосування наслідків пропуску строку, визначеного статтею 449 ЦПК України.

Керуючись приписами статті 447-1, 449, 450, 451 ЦПК України, -

Постановив:

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 , поданої його представником ОСОБА_2 , на бездіяльність державного виконавця Фастівського ВДВС у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Ухвала суду першої інстанції може бути оскарженою до Київського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Суддя Самуха В.О.