Провадження № 2/202/1688/2025
РІШЕННЯ

Іменем України

17 жовтня 2025 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Мачуського О.М.

за участю секретаря судового засідання Карасьової Г.І.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Дніпро в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Авдіївської міської військово-цивільної адміністрації Покровського району Донецької області про визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ:

24 грудня 2024 року представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 адвокат Панчелюга К.М. за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» звернулась до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська із позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Авдіївської міської військово-цивільної адміністрації Покровського району Донецької області про визнання права власності.

В обґрунтування позову зазначено, що 02.02.1999 року Виконавчим комітетом Авдіївської міської ради згідно з рішенням від 02.02.1999 року за №118 було видано свідоцтво про право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 50,5 кв.м. на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (по 1/4 частці кожному). Право власності на вищевказане нерухоме майно зареєстровано в БТІ м.Донецька за реєстровим №5026 від 16.02.1999 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 син співвласників ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 22.09.2004 року. На момент смерті ОСОБА_4 не перебував у шлюбі, не мав дітей, був зареєстрований та постійно проживав за адресою вищевказаної квартири разом з батьками. Таким чином, батьки померлого ОСОБА_4 , які постійно проживали разом із ним, фактично прийняли спадщину після його смерті, і належна йому частка квартири (1/4) має бути розподілена між ними порівну.

На даний час у позивачів виникла необхідність внести відомості про право власності на вказану квартиру до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. При зверненні до державного реєстратора з відповідною заявою щодо реєстрації інформації про право власності на спірну квартиру, було отримано відмову, оскільки неможливо отримати від БТІ інформацію про зареєстровані права до 01 січня 2013 року.

Враховуючи наведене, позивачі вимушені звернутись до суду з даним позовом в якому просять визнати право спільної часткової власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: за ОСОБА_1 - 3/8 часток, за ОСОБА_2 - 3/8 часток, за ОСОБА_3 - 1/4 частка.

Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 грудня 2024 року позовну заяву залишено без руху і надано позивачам строк для усунення недоліків, який не перевищує десяти днів з дня отримання копії ухвали.

31 грудня 2024 року представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 адвокат Панчелюга К.М. за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» подала до суду заяву про усуненні недоліків, після чого позовна заява подана з дотриманням вимог ст.ст. 175-177 ЦПК України

Ухвалою судді Індустріального районного суду міста Дніпропетровська Мачуського О.М. від 07 січня 2025 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справу в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 13 березня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу № 202/15023/24 до судового розгляду по суті.

Відповідно до Закону України Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів № 4273-IX від 26.02.2025 року, який набрав чинності 25.04.2025 року, найменування Індустріального районного суду міста Дніпропетровська змінено на Індустріальний районний суд міста Дніпра.

03 червня 2025 року представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 адвокат Панчелюга К.М. за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» подала до суду клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі № 569/10211/25 за заявою про встановлення факту родинних відносин між ОСОБА_2 та її дітьми - ОСОБА_4 (померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та ОСОБА_3 .

Ухвалою судді Індустріального районного суду міста Дніпра Мачуського О.М. від 04 червня 2025 року провадження по справі №202/15023/24 було зупинено до набрання законної сили судовим рішенням, ухваленим за результатом розгляду цивільної справи № 569/10211/25 за заявою ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , про встановлення факту родинних відносин.

10 вересня 2025 року представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 адвокат Панчелюга К.М. за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» подала до суду клопотання про поновлення провадження по справі та призначення справи до судового розгляду, оскільки 17 липня 2025 року Рівенським міськрайонним судом Рівенської області ухвалено рішення по справі №569/10211/25, яке набрало законної сиди 19 серпня 2025 року.

Ухвалою судді Індустріального районного суду міста Дніпра Мачуського О.М. 11 вересня 2025 року поновлено провадження по цивільній справі.

Позивачі та їх представник в судове засідання не з`явились, натомість представник позивачів адвокат Панчелюга К.М. подала заяву про розгляд справи без участі сторони позивачів, позовні вимоги підтримує в позовні обсязі, просить їх задовольнити.

Представник відповідача Авдіївської міської військової адміністрації Покровського району Донецької області Малярчик Е.Е. в судове засідання не з`явилась, натомість подала до суду заяву в якій просила розглянути справу без її участі та зазначила, що Авдіївська МВА Покровського району Донецької області не заперечує проти задоволення позовних вимог.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло (бланк ЯГТ. Зак. № 5861-2000) від 02.02.1999 року, виданого Виконавчим комітетом Авдіївської міської ради, згідно з рішенням року № 118 від 02.02.1999 року, посвідчено, що квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , дійсно належить на праві приватної спільної власності в рівних частках Туранській Прасковії Кіндратіївні, ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 .

Зворотна сторона даного свідоцтва про право власності на житло містить реєстраційний надпис про те, що квартира в рівних частках зареєстрована Донецьким бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності за ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , й 16.02.1999 року записана в реєстрову книгу № 32 за реєстровим номером 5026. Даний запис закріплений підписом начальника та печаткою БТІ м. Донецька.

У технічному паспорті на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 50,50 кв.м, складеного 28.01.1999 року начальником БТІ м. Донецька, зазначено, що власником даної квартири є ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , реєстровий номер 5026.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 27 років помер син позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 22 вересня 2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Авдіївського міського управління юстиції Донецької області, та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 1 від 26.10.2024 року.

Окрім того, рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від17.07.2025 року, ухваленого у справі №569/10211/25 встановлено факт родинних відносин між фізичними особами, а саме громадянка України ОСОБА_2 , є матір`ю: ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 27 років у місті Авдіївка Донецької області; ОСОБА_8 .

Після смерті ОСОБА_4 , залишилось спадкове майно частка квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Спадкоємцями після смерті ОСОБА_4 є його батьки позивачі у справі ОСОБА_2 (мати) та ОСОБА_1 (батько).

Рішенням про відмову в проведенні реєстраційних дій № 71544445 від 12 лютого 2024 року, державний реєстратор прав на нерухоме майно Департаменту цифрової трансформації та забезпечення надання адміністративних послуг рівненської міської ради рівненської області Ларіонової А.Ю. розглянувши заяву 01.02.2024 року за реєстраційним номером 59231328, відмовила у проведенні реєстраційної дії, оскільки неможливо отримати від БТІ інформацію про зареєстровані права до 01 січня 2013 року на об`єкт за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується листом Авдіївської міської військової адміністрації Покровського району Донецької області № 0329/01-26 від 07.02.2024 року.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом; спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Статтею 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до п. 1.4. наказу Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №121 від 09.06.98 «Про затвердження Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб» (далі Наказ),чинний на момент реєстрації права власності, державній реєстрації в бюро технічної інвентаризації підлягають об`єкти нерухомості, розташовані на всій території України (населених пунктах, військових містечках, військових частинах, аеропортах, річкових і морських портах, заповідниках, заказниках, на дорогах, полігонах і т.п.).

Пунктами 1.5., 1.6. Наказу передбачено, що державну реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна здійснюють державні комунальні підприємства - бюро технічної інвентаризації; державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна в бюро технічної інвентаризації є обов`язковою для власників, незалежно від форми власності.

Розділом 2 Наказу передбачено, що реєстрація права власності провадиться на підставі правовстановлювальних документів за заявою; відповідальний працівник БТІ на підставі цих документів робить запис у реєстровій книзі; на оригіналі та копії правовстановлюваного документа робиться реєстраційний напис з посиланням на реєстровий номер та дату реєстрації; до інвентаризаційної справи додається копія правовстановлювального документа, довідка про належність об`єкта нерухомого майна з підписом особи, відповідальної за реєстрацію.

Проаналізувавши надані суду документи, можливо дійти висновку, що позивачам та померлому ОСОБА_4 дійсно у приватну спільну сумісну власність в рівних частках надано квартиру АДРЕСА_2 , право власності якої на підставі свідоцтва про право власності на житло від 02.02.1999 року, виданого Виконавчим комітетом Авдіївської міської ради, згідно з рішенням року № 118 від 02.02.1999 року, зареєстровано 16.02.1999 року БТІ м. Донецька і записано у реєстрову книгу № 32 за реєстровим номером 5026.

При цьому, реєстрацію права власності на спірну квартиру здійснено у відповідності до Інструкції № 121.

Відповідно до п.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації (ч.2 ст.3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Як встановлено в ході судового розгляду, архівні справи на паперових носіях щодо об`єктів нерухомого майна та проведену до 01.01.2013 року державну реєстрацію на нерухоме майно, розташоване в м. Авдіївка, до 2014 року зберігалися в БТІ м. Ясинувата Донецької області.

Згідно з Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженим наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 року №309, зі змінами, вся територію Донецького району, у тому числі м.Ясинувата з 07.04.2014 року відноситься до територій України, які тимчасово окуповані Російською Федерацією.

Відомості про перевезення реєстраційних справ та інших архівних документів вищезазначених БТІ відсутні.

Наведене вказує на неможливість отримання документів щодо реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна м. Авдіївка Донецької області, проведені БТІ до 01.01.2013 року, зокрема, й на спірну квартиру.

З приписів статті 392 ЦК України слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Стаття 392 ЦК України не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

При цьому, передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачем у позові про визнання права власності є особа, яка вже є власником.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відсутність реєстрації спірного майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також неможливість витребування реєстраційних документів у відповідного бюро технічної інвентаризації, яке здійснювало реєстрацію права власності, що пов`язано з перебуванням на тимчасово окупованій території України, позбавляє позивачів іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права - реєстрації права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , у визначеному законом порядку.

З урахуванням наведеного, суд доходить висновку про обґрунтованість вимог позивачів щодо визнання за ними права приватної спільної сумісної власності на даний об`єкт нерухомого майна, в частках, визначених свідоцтвом про право власності на житло від 02.02.1999 року, по 1/4 за кожним.

Щодо вимоги про визнання за ОСОБА_2 , ОСОБА_1 в порядку спадкування після смерті сина ОСОБА_4 права власності на належну останньому 1/4 частку спірної квартири, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 1 ст. 1220 ЦК України).

Згідно вимог ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст. 1268 ЦК України).

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини ( ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1273 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам надано роз`яснення, що будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину.

Як встановлено судом, спадкоємцями померлого ОСОБА_4 є його батьки позивачі у справі ОСОБА_2 ,та ОСОБА_1 , які зареєстровані та постійно проживали разом з сином в спірній квартирі.

Відомості про відмову позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_1 від прийняття спадщини, після смерті їх сина ОСОБА_4 , матеріали справи не містять.

Отже, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 є спадкоємцями, які прийняли спадщину після смерті сина ОСОБА_4 на спадкове майно, що складається з 1/4 частки квартири АДРЕСА_2 .

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).

Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.ч. 1,3 ст. 1296 ЦК України).

Спадщина, що залишилась після смерті ОСОБА_4 (1/4 частка спірної квартири) не перейшла до держави, не визнана відумерлою, право власності спадкодавця не припинено. При цьому, єдині його спадкоємці за законом - батьки ОСОБА_2 , ОСОБА_1 вважаються такими, що прийняли спадщину після смерті матері, оскільки проживали разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не заявили про відмову від неї.

Водночас, у позивачів відсутні умови для одержання у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті спадкодавця через відсутність реєстрації спірного майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, та неможливість отримати від БТІ інформацію про зареєстровані права до 01 січня 2013 року на об`єкт за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно зі статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України.

За змістом ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Відповідно до пункту 1 статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року право особи на доступ до суду, зокрема, включає в себе право на розгляд справи судом із «повною юрисдикцією», тобто судом, що має достатні та ефективні повноваження щодо оцінки доказів, встановлення обставин, належного поновлення прав особи за результатами розгляду справи по суті (п. 70 рішення Європейського суду з прав людини від 28 червня 1990 року у справі "Обермейєр проти Австрії" ; п. 155 рішення Європейського суду з прав людини від 4 березня 2014 року у справі "Гранд Стівенс проти Італії").

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц.

Враховуючи наведене, ефективним способом захисту порушених прав позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_1 є визнання за ними в рівних частках, в порядку спадкування після смерті сина ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , права власності на належну останньому 1/4 частку квартири АДРЕСА_2 .

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Авдіївської міської військово-цивільної адміністрації Покровського району Донецької області про визнання права власності, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 10, 12, 13, 48, 49, 51, 76- 89, 102, 209, 210, 247, 258-259, 263-265, 280-282, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Авдіївської міської військово-цивільної адміністрації Покровського району Донецької області про визнання права власності - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на 3/8 частку квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 50,5 кв.м.

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , право власності на 3/8 частку квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 50,5 кв.м.

Визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_4 , право власності на 1/4 частку квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 50,5 кв.м.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Мачуський