СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 2-з/759/166/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2025 року суддя Святошинського районного суду м. Києва Бабич Н.Д., розглянувши заяву Державного підприємства «Фінансування інфраструктуриних проектів», відповідач: Уповноважений представник трудового колективу Сироватка Сергій Анатолійович, треті особи: Первинна профспілкова організація Державного підприємства» «Фінансування інфраструктуриних проектів», Державне агентство відновлення та розвитку інфраструктури України про забезпечення позову до подання позовної заяви,

ВСТАНОВИВ:

01.10.2025 р. до Святошинського районного суд м. Києва надійшла вказана заява. В якій заявник просив зупинити дію та виконання п. 1.5., п. 2.5. «Змін та доповнень до колективного договору ДП "ФІНІНПРО" від 24.04.2025», зареєстрованих від 08.05.2025 року № 29, до вирішення по суті спору по справі за позовом про визнання Загальних зборів трудового колективу ДП "ФІНІНПРО" такими, що не відбулися 24.04.2025 року; про визнання рішення Загальних зборів трудового колективу ДП "ФІНІНПРО" від 24.04.2025 року недійсним; про визнання п.1.5., п.2.5. «Змін та доповнень до колективного договору ДП "ФІНІНПРО" від 24.04.2025», зареєстрованих від 08.05.2025 №29, недійсними.

Згідно з протоколом про автоматизований розподіл судової справи між суддями від 03.10.2025 р. визначено головуючою суддею Бабич Н.Д. Справу передано судді 06.10.2025 року.

Розглянувши вказану заяву, суддя приходить до наступних висновків.

Статтею 124 Конституції України задекларовано принцип обов`язковості судових рішень, який з урахуванням положень ст.ст. 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.

При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS №005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Під час розгляду заяви про забезпечення позову було встановлено, що 23.09.2025 р. заявник звернувся з аналогічною заявою до Голосіївського районного суду м.Києва у справі 752/23365/25, між тими ж самими стронами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 29.09.2025 р., вказану заяву передано за підсудністю до Святошинського районного суду м. Києва.

Згідно документообігу суду встановлено, що справа з Голосіївського районного суду м.Києва станом на дату винесення даної ухвали суду до Святошинського районного суду м.Києва ще не надійшла.

Згідно зі статтею 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюються зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Підстави для залишення позову без розгляду законодавцем визначено у статті 257 ЦПК України.

Залишення позову без розгляду - це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення судового рішення по суті спору у зв`язку із виникненням обставин, які перешкоджають розгляду справи.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо зокрема: у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Таким чином, встановлено, що у провадженні іншого суду є аналогічна заява із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Згідно з ч. 9 ст. 10 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Таким чином, вказані обставини, які виникли, не врегульовані законом, суд вважає за необхідне застосувати аналогію закону та застосувати до вказаних правовідносин норми права, які регулюють правила подання до суду позовних заяв.

На підставі зазначеного, суддя приходить до висновку про залишення зхаяви без розгляду.

Керуючись ст.ст. 152, 257, 258-260, 353 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву Державного підприємства «Фінансування інфраструктуриних проектів», відповідач: Уповноважений представник трудового колективу Сироватка Сергій Анатолійович, треті особи: Первинна профспілкова організація Державного підприємства» «Фінансування інфраструктуриних проектів», Державне агентство відновлення та розвитку інфраструктури України про забезпечення позову до подання позовної заяви,,- залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів до Київського апеляційного суду

Суддя: Н.Д.Бабич