КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 жовтня 2025 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Житлово-будівельного кооперативу «Квазар-7» на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва, постановлену у складі судді Сенюти В.О. у м. Київ 16 липня 2025 року у справі за заявою Житлово-будівельного кооперативу «Квазар-7» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

В липні 2025 року ЖБК «Квазар-7» звернувся до суду із даною заявою, просив видати судовий наказ, яким стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 26514,67 грн., які складаються з основної заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з квітня 2019 року по травень 2025 року, а також судові витрати в сумі 3102,80 грн., з яких 302,80 грн. судовий збір та 2800 грн. витрати на правову допомогу.

Заяву мотивував тим, що ЖБК «Квазар-7» організований з метою забезпечення житлом членів кооперативу і членів їх сімей шляхом будівництва двох багатоквартирних будинків, а також для наступної експлуатації та управління будинками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 . Станом на сьогоднішній день ЖБК «Квазар-7» здійснює експлуатацію та ремонт належного йому житлового фонду, прибудинкової території за рахунок коштів кооперативу, які складаються, у тому числі, із внесків членів кооперативу на експлуатацію житлового будинку та утримання прибудинкової території і штату кооперативу в розмірах, необхідних для покриття фактичних витрат на ці потреби. Вищевказані обставини підтверджуються статутом ЖБК «Квазар-7» та відповіддю Управління житлово-комунального господарства Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації від 06 липня 2023 року вих. № 34-1931/1.

17 червня 2008 року загальними зборами ЖБК «Квазар-7» затверджено витрати на господарські потреби з кожної квартири в сумі 0,36 грн. за 1 кв.м. опалювальної площі та «приведеної» площі балконів і лоджій.

15 червня 2017 року загальними зборами ЖБК «Квазар-7» затверджено витрати на утримання будинку та прибудинкової території: 4,21 грн. з 1 кв.м. для квартир першого поверху, 4,91 грн. за 1 кв.м. для квартир, розташованих вище першого поверху.

15 жовтня 2019 року загальними зборами ЖБК «Квазар-7» затверджено витрати на утримання будинків по 1,60 грн. з 1 кв.м. опалювальної площі кожної квартири.

16 листопада 2023 року загальними зборами ЖБК «Квазар-7» затверджено витрати на утримання будинку та прибудинкової території: 5,74 грн. за 1 кв.м. для квартир першого поверху, 6,74 грн. за 1 кв.м. для квартир, розташованих вище першого поверху.

18 грудня 2023 року загальними зборами ЖБК «Квазар-7» було знято нарахування тарифу на господарчі потреби в сумі 0,36 грн. на 1 метр опалювальної площі та «приведеної» площі балконів і лоджій.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є власниками квартири АДРЕСА_3 , з наступними характеристиками: опалювальна площа 66,4 кв.м., площа балкону 3,9 кв.м., що підтверджується відповіддю Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації».

З огляду на викладене, а також враховуючи положення Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та статуту ЖБК «Квазар-7», боржники зобов`язані щомісячно сплачувати на користь ЖБК «Квазар-7»:

з червня 2017 року - 370,48 грн., які складаються з 345,17 грн. утримання будинку та прибудинкової території (70,3 кв.м. загальна площа х 4,91 грн., протокол від 15 червня 2017 року), 25,31 грн. - витрати на господарчі потреби ЖБК «Квазар-7» (70,3 кв.м. загальної площі х 0,36 грн., протокол від 17 червня 2008 року,

з жовтня 2019 року - 476,72 грн., які складаються з 345,17 грн. утримання будинку та прибудинкової території (70,3 кв.м. загальна площа х 4,91 грн., протокол від 15 червня 2017 року), 25,31 грн. - витрати на господарчі потреби ЖБК «Квазар-7» (70,3 кв.м. загальної площі х 0,36 грн., протокол від 17 червня 2008 року), 106,24 грн. - витрати на ремонт будинку (66,4 кв.м. опалювальна площа х 1,60 грн., протокол від 15 червня 2019 року),

з грудня 2023 року - 605,37 грн., які складаються з 473,82 грн. утримання будинку та прибудинкової території (70,3 кв.м. загальна площа х 6,74 грн., протокол від 16 листопада 2023 року), 25,31 грн. - витрати на господарчі потреби ЖБК «Квазар-7» (70,3 кв.м. загальної площі х 0,36 грн., протокол від 17 червня 2008 року), 106,24 грн. - витрати на ремонт будинку (66,4 кв.м. опалювальна площа х 1,60 грн., протокол від 15 червня 2019 року),

з січня 2024 року - 580,06 грн., які складаються з 473,82 грн. утримання будинку та прибудинкової території (70,3 кв.м. загальна площа х 6,74 грн., протокол від 16 листопада 2023 року), 106,24 грн. - витрати на ремонт будинку (66,4 кв.м. опалювальна площа х 1,60 грн., протокол від 15 червня 2019 року).

Незважаючи на вищевикладене, боржники систематично не сплачують на користь ЖБК «Квазар-7» кошти за надані житлово-комунальні послуги, в зв`язку з чим станом на дату подання даної заяви з боржників підлягають стягненню кошти в сумі 26514,57 грн., які складаються з основної заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з квітня 2019 року по травень 2025 року.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 16 липня 2025 року у видачі судового наказу відмовлено.

Заявник ЖБК «Квазар-7», не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали, просив скасувати ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 16 липня 2025 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, наводив зміст ст. 2, 160, 161, 163, 165 ЦПК України, зазначив, що заява ЖБК «Квазар-7» про видачу судового наказу містить всі реквізити, визначені положеннями ч. 1 ст. 165 ЦПК України, крім того, до заяви додано копії відповіді Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації», з якої вбачається, що боржники є власниками квартири АДРЕСА_3 , відповіді Управління житлово-комунального господарства Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації, з якої вбачається, що будинок АДРЕСА_2 перебуває на обслуговуванні ЖБК «Квазар-7» в частині надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкової території, статуту ЖБК «Квазар-7», з положень п. 6.2.1, 6.2.3, 6.2.4 якого вбачається, що члени кооперативу зобов`язані здійснювати оплату спожитих житлово-комунальних послуг, та такий обов`язок виникає з моменту набуття права власності на квартиру або її частину; протоколів загальних зборів ЖБК «Квазар-7», з яких вбачається встановлення тарифів, розрахунок суми боргу, сформований КК «Центр комунального сервісу», з якого вбачається, що у боржників наявна заборгованість у сумі 26514,67 грн.

Таким чином, подані до заяви про видачу судового наказу докази підтверджують факт надання житлово-комунальних послуг боржникам, виникнення у боржників обов`язку їх оплати, наявність заборгованості, а також, в розумінні п. 8 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, дають суду можливість встановити під час розгляду справи в порядку наказного провадження факт виникнення або порушення прав грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу, а тому у суду першої інстанції не було підстав для відмови у видачі судового наказу.

Водночас, стосовно посилань суду першої інстанції на п. 13 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2011 року № 14 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження», де зазначено, що заявник має обґрунтувати свої вимоги та додати документи, до вказують на правильність і безспірність розрахунків, а також застосування тарифів на відповідні послуги, наголошував, що вказаним Пленумом було надано роз`яснення щодо застосування положень ЦПК України в редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року. Так, п. 2 ч. 3 ст. 100 ЦПК України (у редакції до 15 грудня 2017 року) було визначено, що наявність спору про право було підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу та вирішувалося суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Однак на момент подання заяви про видачу судового наказу у даній справі указану підставу для відмови у прийнятті заяви (коли із заяви і поданих документів вбачається спір про право) виключено, а розділ ІІ ЦПК України «Наказне провадження» діє у новій редакції.

При цьому, згідно п. 7 ч. 1 ст. 168 ЦПК України, під час розгляду вимог у порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті, про що зазначається у судовому наказі.

Тобто наразі суд першої інстанції не має правових підстав розглядати обґрунтованість заявлених вимог по суті (оцінювати правильність та обґрунтованість розрахунків), а виключно має перевірити, чи виникло у заявника право вимоги, за якою подано заяву про видачу судового наказу, що узгоджується з положеннями п. 8 ч. 1 ст. 165 ЦПК України.

Стосовно посилань суду на те, що ЖБК «Квазар-7» заявило вимоги після закінчення строку позовної давності, наводив зміст п. 5 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, ст. 256, 257, 253 ЦК України, зазначив, що з урахуванням того, що ЖБК «Квазар-7», звернулось з вимогами про стягнення заборгованості, починаючи з квітня 2019 року, то, в розумінні положень законодавства, заявник у даній справі звернувся до суду в межах строку позовної давності, оскільки строк позовної давності було продовжено на час дії карантину та воєнного стану, що узгоджується з правовими висновками Верховного Суду в постанові від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвала суду першої інстанції щодо відмови у видачі судового наказу віднесена до п. 1 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Наказне провадження - це вид провадження у цивільному судочинстві, в якому судом вирішується справа про стягнення з боржника на підставі судового наказу грошових коштів або витребування майна без проведення судового засідання на користь особи, яка має право вимоги.

Судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст. 161 ЦПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 19 ЦПК України, наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахування індексу інфляції та 3 % річних, нарахованих заявником на суму заборгованості (п. 3 ч. 1 ст. 161 ЦПК України).

Заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником або його представником. До заяви про видачу судового наказу додається, документ, що підтверджує сплату судового збору; документ, що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника; копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги (ч. 1, 3 ст. 163 ЦПК України).

Суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо, зокрема, заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу (п. 3 ч. 1 ст. 165 ЦПК України).

Судом встановлено, що ЖБК «Квазар-7» звернулося до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території, які надаються за адресою АДРЕСА_2 , з квітня 2019 року по травень 2025 року в сумі 26514,67 грн.

Вимоги про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг відповідають п. 3 ч. 1 ст. 165 ЦПК України.

Згідно п. 1, 2 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Згідно ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Так, до заяви про видачу судового наказу заявником додано: копії відповіді Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 30 жовтня 2023 року, з якої вбачається, що боржники є власниками квартири АДРЕСА_3 , відповіді Управління житлово-комунального господарства Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації від 06 липня 2023 року, з якої вбачається, що будинок АДРЕСА_2 перебуває на обслуговуванні ЖБК «Квазар-7» в частині надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, статуту ЖБК «Квазар-7», з положень п. 6.2.1, 6.2.3, 6.2.4 якого вбачається, що члени кооперативу зобов`язані здійснювати оплату спожитих житлово-комунальних послуг, та такий обов`язок виникає з моменту набуття права власності на квартиру або її частину; протоколів загальних зборів ЖБК «Квазар-7», з яких вбачається встановлення тарифів, розрахунок суми боргу, з якого вбачається, що у боржників наявна заборгованість у сумі 26514,67 грн.

У самій заяві про видачу судового наказу заявником зазначено розрахунок сум, які підлягають стягненню, із застосуванням тарифів, затверджених відповідними протоколами загальних зборів ЖБК «Квазар-7» за кожний період, а також зазначено загальну та опалювальну площу квартири АДРЕСА_3 , яка належить боржникам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Відмовляючи в заяві ЖБК «Квазар-7» про видачу судового наказу ухвалою від 16 липня 2025 року, судом першої інстанції було враховано п. 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2011 року № 14 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» яким визначено, що якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні, телекомунікаційні послуги, послуги телебачення та радіомовлення, судовий наказ може бути видано за наявності відповідних договорів про надання таких послуг, інших письмових доказів, що підтверджують фактичне надання та отримання таких послуг. Крім того, заявник має обґрунтувати свої вимоги та додати документи, що вказують на правильність і безспірність розрахунків, а також застосування тарифів на відповідні послуги. У цьому випадку може бути видано судовий наказ про стягнення не лише суми заборгованості, але й про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості. Для їх стягнення суду має бути додано документи, що чітко підтверджують їх розрахунок (у тому числі й розрахунок щомісячних нарахувань), при цьому визначений розмір не потребує додаткової оцінки та дослідження у сукупності з іншими доказами.

При цьому суд першої інстанції зазначив, що розрахунок заборгованості, наданий заявником, не містить тарифів послуг, які надавалися, що унеможливлює перевірку походження заборгованості в розмірі 26514,67 грн. за вищевказаний період, та відповідно перевірити правомірність її нарахування. Враховуючи, що рішеннями загальних зборів ЖБК «Квазар-7» прийняті тарифи по внескам з 18 грудня 2023 року для першого поверху 5,74 грн., для другого і вище 6,74 грн., з наданих документів неможливо встановити площу квартири та поверх на якому розташована квартира боржників.

Апеляційний суд не може погодитися з висновками суду першої інстанції, враховуючи таке.

Згідно пункту 2 частини третьої статті 100 ЦПК України (у редакції до 15 грудня 2017 року) наявність спору про право була підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, що вирішувалося суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мали ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов`язок перед заявником (кредитором); із доданих документів вбачається пропуск позовної давності. Така вимога могла бути вирішена лише у позовному провадженні.

Однак, на момент подання заяви про видачу судового наказу у даній справі вказану підставу для відмови у прийнятті заяви (коли із заяви і поданих документів вбачається спір про право) - виключено, а Розділ ІІ ЦПК України «Наказне провадження» діє у новій редакції.

Разом з тим, згідно п. 7 ч. 1 ст. 168 ЦПК України, під час розгляду вимог у порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті, про що зазначається у судовому наказі.

Тобто, наразі суд не вправі розглядати обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті (оцінювати правильність та обґрунтованість розрахунків).

Судом першої інстанції залишено поза увагою, що подані до заяви про видачу судового наказу докази підтверджують факт надання житлово-комунальних послуг боржникам, виникнення у боржників обов`язку їх оплати, наявність заборгованості, а також, в розумінні п. 8 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, дають суду можливість встановити під час розгляду справи в порядку наказного провадження факт виникнення або порушення прав грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу, а тому у суду першої інстанції не було підстав для відмови у видачі судового наказу.

Натомість у подальшому, після видачі судового наказу, боржник у заяві про скасування судового наказу може зазначити про повну або часткову необґрунтованість вимог стягувача (п. 5 ч. 3 ст. 170 ЦПК України), що є передбаченою процесуальним законом підставою для скасування судового наказу.

Даних обставин судом першої інстанції при розгляді справи враховано не було.

Таким чином, висновок суду про відмову у видачі судового наказу з підстав необґрунтованості розрахунків, із помилковим застосуванням п. 3 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, не ґрунтується на нормах процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до постановлення помилкової ухвали.

Крім того, судом першої інстанції помилково застосовано положення п. 5 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, відповідно до якої суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин.

Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Строк карантину неодноразово продовжувався, в зв`язку з чим карантин в Україні діяв в період з 12 березня 2020 року по 30 червня 2023 року.

Крім того, згідно Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, в зв`язку з військовою агресією рф проти України, в Україні було введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, з подальшими його продовженнями, який триває і наразі.

Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» внесено зміни до ЦК України щодо строків позовної давності. Так, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено зокрема п. 19, згідно якого (в редакції станом на час ухвалення постанови судом першої інстанції) у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Зважаючи на те, що заява про видачу судового наказу подана до суду у липні 2025 року, а заборгованість, яку заявник просить стягнути шляхом видачі наказу, виникла з квітня 2019 року, строки позовної давності продовжені законом, у суду не було передбачених законом підстав для відмови у видачі наказу з підстав подачі заяви за межами позовної давності.

Таким чином, висновок суду про відмову у видачі судового наказу з підстав пропуску позовної давності ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали.

Відповідно до приписів п. 3, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 379 ЦПК України, оскільки ухвала, що перешкоджає подальшому провадженню, постановлена із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Керуючись ст. 7, 367, 374, 379, 381, 382, 389 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Житлово-будівельного кооперативу «Квазар-7» задовольнити.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 16 липня 2025 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: Кашперська Т.Ц.

Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.