Провадження № 2/522/9158/25
УХВАЛА

13 жовтня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

у складі: судді Бондар В.Я.,

за участі секретаря судового засідання Єрганінової К.В.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Приморського районного суду м.Одеси перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 01.08.2024 позов задоволено частково, змінено спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду від 08.06.2023 у справі №522/5021/23, що стягуються в розмірі частки від доходу ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , визначивши стягнення аліментів в твердій грошовій сумі. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 в розмірі 20 000 грн, щомісячно, починаючи з 21.11.2023 та до досягнення дитиною повнолітті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.2 а.с.145-152).

Постановою Одеського апеляційного суду від 01.04.2025 апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_4 задоволено частково. Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 01.08.2024 в частині визначення розміру аліментів змінено, шляхом стягнення аліментів у розмірі 5 000 грн (т.3 16-19).

Постановою Верховного суду від 27 серпня 2025 року касаційну скаргу представника позивача ОСОБА_5 задоволено частково. Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 01.08.2024 та постанову Одеського апеляційного суду від 01.04.2025 скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (т.3 а.с.50-55).

Підставою для скасування Верховним судом рішень судів попередньої інстанції стало те, що суди не врахували проживання сторін та їх спільної дитини у Грецькій Республіці та дослідження питання належної юрисдикції спору.

Справа 17.09.2025 надійшла до Приморського районного суду м.Одеси та на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передана 18.09.2025 судді Бондарю В.Я.

Ухвалою від 18.09.2025 справа прийнята до розгляду судді Бондаря В.Я. та призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання на 08.10.2025.

До суду 07.10.2025 надійшли письмові пояснення представника позивача ОСОБА_5 у яких вказує позов ОСОБА_1 в Грецькій Республіці був поданий у серпні 2024 року та містив вимогу не лише про стягнення аліментів, а й встановлення тимчасової опіки над дитиною, цей позов до суду поданий раніше. Позивачка не має наміру постійно проживати з дитиною у Грецькій Республіці. Також позивачка не має можливості встановити фактичне місце перебування відповідача на території Грецької Республіки, що унеможливлює належне виконання будь-якого рішення іноземного суду. Судом першої інстанції м.Афін не було досліджено всіх доказів.

У судовому засіданні 08.10.2025 представник відповідача ОСОБА_4 вказав, що рішення іноземного суду про стягнення аліментів має виконуватися, тому справа не підсудна судам України.

Представник позивача ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, подав до суду 07.10.2025 клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав.

Згідно ч.1 ст. 244 ЦПК України після судових дебатів суд оголошує про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення в цьому судовому засіданні. У виняткових випадках залежно від складності справи суд може відкласти ухвалення та проголошення судового рішення на строк не більше десяти днів з дня переходу до стадії ухвалення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення.

Суд, перейшов до стадії проголошення рішення та повідомив, що проголошення рішення відбудеться 13.10.2025.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, дійшов наступних висновків.

Згідно ч.5 ст. 411 ЦПК України висновки суду касаційної інстанції, в зв`язку з якими скасовано судові рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Поняття «суд, встановлений законом» містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Процесуальне питання, яке повинні вирішити суди та є істотним для врегулювання спору судом України, є те, чи відноситься його вирішення до юрисдикції саме національного суду України, та за яких умов позивач у цій справі має право звернутися до національного суду України (див. постанову Верховного Суду від 27 листопада 2024 року в справі № 753/13059/23).

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України від 23 червня 2005 року № 2709-IV «Про міжнародне приватне право» іноземний елемент це ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм, зокрема, хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою.

Якщо спірні правовідносини обтяжені іноземним елементом, то юрисдикція такого спору визначається за спеціальними правилами, закріпленими як у законах України, так і у міжнародно-правових договорах, положення яких є частиною національного законодавства України (див. постанову Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року в справі № 761/11261/23).

Водночас відповідно до статті 9 Конституції України, статті 19 Закону № 1906-IV, частини другої статті 3 ЦПК України якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України.

Тож юрисдикція цього спору має визначатися насамперед не правилами національного цивільного процесу, а правилами відповідних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Конвенція про міжнародне стягнення аліментів на дітей та інших видів сімейного утримання від 23 листопада 2007 року підписана від імені України 07 липня 2010 року, ратифікована Україною 11 січня 2013 року, набрала чинності для України 01 листопада 2013 року (далі Конвенція про міжнародне стягнення аліментів). Країною-учасницею конвенції, зокрема, є Грецька Республіка.

Відповідно до статті 1 Конвенції про міжнародне стягнення аліментів її метою є забезпечення ефективного міжнародного стягнення аліментів на дітей та інших видів сімейного утримання, зокрема шляхом: a) створення всеосяжної системи співробітництва між органами Договірних держав; b) забезпечення доступності заяв, які подаються для винесення рішень про утримання; c) забезпечення визнання та виконання рішень про утримання, а також d) передбачення ефективних заходів для негайного виконання рішень про утримання.

Для цілей цієї Конвенції: a) «кредитор» означає особу, якій утримання заборгували або передбачається, що заборгували; b) «боржник» означає особу, яка утримання заборгувала або передбачається, що заборгувала (стаття 3 Конвенції про міжнародне стягнення аліментів).

Згідно зі статтею 18 Конвенції про міжнародне стягнення аліментів, яка регулює обмеження стосовно провадження, у випадках, коли рішення прийнято в Договірній державі, у якій кредитор має звичайне місце проживання, провадження стосовно зміни рішення або прийняття нового рішення не може бути порушене боржником у будь-якій іншій Договірній державі доти, доки кредитор залишається проживати в державі, де було прийнято рішення (пункт 1).

Пункт 1 не застосовується: a) у випадках, коли, за винятком спорів щодо зобов`язань про утримання стосовно дітей, існує письмова угода між сторонами про юрисдикцію такої іншої Договірної держави; b) у випадках, коли кредитор приймає юрисдикцію такої іншої Договірної держави, або висловивши це, або захищаючись по суті справи, не заперечуючи проти юрисдикції за першої доступної нагоди; c) у випадках, коли компетентний орган у державі походження не може здійснювати юрисдикції для зміни рішення або прийняття нового рішення чи відмовляється її здійснювати або d) у випадках, коли рішення, прийняте в державі походження, не може бути визнано або проголошено таким, що підлягає виконанню, у Договірній державі, де передбачається провадження для зміни рішення або прийняття нового рішення (пункт 2).

У громадянки України ОСОБА_1 та громадянина Республіки Молдова ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Одесі народився син ОСОБА_3 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 (т.1 а.с.19).

Із матеріалів справи вбачається, що з березня 2022 року ОСОБА_1 разом з їх спільною з відповідачем дитиною ОСОБА_7 виїхали до Грецької Республіки в м. Афіни.

12 липня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції Афін Грецької Республіки про тимчасове покладення на неї виключного батьківського піклування над дитиною та стягнення з ОСОБА_8 тимчасового грошового утримання в розмірі 1000,00 євро кожного місяця (т. 2 а.с.168174).

30 серпня 2024 року рішенням № 6068/2024 Суду першої інстанцій у складі одного члена суду м. Афіни покладено тимчасово на ОСОБА_1 виключну батьківську опіку над неповнолітньою дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Зобов`язано ОСОБА_8 сплачувати ОСОБА_1 , яка здійснюватиме виключну батьківську опіку, тимчасові аліменти на сина ОСОБА_3 у перші 3 дні кожного місяця в розмірі 500 євро, з нарахуванням законних відсотків у разі затримки, з дня сплати до повного погашення (т. 2 а.с.240а245).

У своєму рішенні Суд першої інстанцій у складі одного члена суду м. Афіни констатував, що заяву із таким змістом та запитами було передано на розгляд цьому суду, який має міжнародну юрисдикцію для вирішення спору (статті 3, 8 Регламенту Ради Європейського Союзу 2201/2003 «Про юрисдикцію, визнання та виконання судових рішень у сімейних справах і справах, що стосуються обов`язків батьків», стаття 3 Регламенту Ради Європейського Союзу 4/2009 «Про юрисдикцію, застосовне право, визнання та виконання рішень та співпрацю у справах, що стосуються питань про зобов`язання зі сплати аліментів»), оскільки відповідач з точки зору сплати аліментів та здійснення батьківської опіки проживає на території Грецької Республіки на момент подання позовної заяви, цей суд має матеріальну та територіальну юрисдикцію (стаття 683 пар. 1, 4 Цивільного процесуального кодексу) в рамках процедури забезпечувальних заходів (стаття 682 пар. 1 Цивільного процесуального кодексу), і заява є законною, обґрунтованою відповідно до положень статей 1485, 1486, 1489 пар. 2, 1493, 1496, 1498, 1510, 1511, 1512, 1513, 1514, 1518 Цивільного кодексу, 729 та наступних, 735, 176 Цивільного процесуального кодексу. Отже, позовну заяву надалі має бути розглянуто по суті.

Також встановлено, що сторони судового процесу проживають окремо на території Грецької Республіки, де знаходяться зараз як шукачі притулку з часу безпосередньо після початку «спеціальної військової операції» та вторгнення росії в Україну, а саме з березня місяця 2022 року до сьогодні. Дитина сторін живе зі своєю матір`ю, у безпеці та злагоді, і тому, зважаючи на її юний вік, бажання матері здійснювати над нею батьківську опіку, згоду батька та відсутність ймовірності негативного впливу на фізичний та психічний розвиток будь-яких дій позивачки, які можуть зашкодити дитині, треба тимчасово покласти на позивачку виключну батьківську опіку з метою забезпечення постійних умов проживання дитини. Здійснення опіки над дитиною також включає видачу матері, яка здійснює опіку, проїзних документів на ім`я дитини, поновлення картки шукача притулку або посвідки на проживання (т.2 а.с.243).

Окрім того, суд першої інстанцій у складі одного члена суду м. Афіни у своєму рішенні дійшов висновку: «…суд має задовольнити позовну заяву як суттєву та обґрунтовану, як і визначено в резолютивній частині, без передачі справи в інший суд, в тому числі на території України, оскільки цей спір базується на іншій основі, позовна заява спрямована на регулювання умов проживання неповнолітньої дитини в Греції, що не може бути предметом розгляду українського суду Приморського районного суду м.Одеса, який виніс своє досудове рішення №522/22628/2023» (т.2 а.с.244).

Таким чином, ОСОБА_1 , ОСОБА_9 та їх син ОСОБА_7 проживають у Грецькій Республіці більше 3 років, рішенням суду міста Афін стягнуто тимчасові аліменти у розмірі 500 євро щомісячно і цим рішення визначено не підсудність справи іншим судам, зокрема Приморському районному суду м.Одеси.

Таке відповідає статті 18 Конвенції про міжнародне стягнення аліментів, згідно якої у випадках, коли рішення прийнято в Договірній державі, у якій кредитор має звичайне місце проживання, провадження стосовно зміни рішення або прийняття нового рішення не може бути порушене боржником у будь-якій іншій Договірній державі доти, доки кредитор залишається проживати в державі, де було прийнято рішення.

Відтак, рішення яким визначено розмір аліментів вже прийнято грецьким судом і допоки сторони, зокрема відповідач, проживають на території Грецької Республіки інші суди не можуть розглядати це питання.

Відтак, доводи представника позивача про те, що ця справа ініційована раніше є безпідставними.

Доводи представника позивача про неможливість встановлення місця проживання відповідача та не врахуванням грецьким судом всіх доказів є підставою для апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції у складі одного члена м.Афіни.

Згідно п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У постанові від 17 серпня 2022 року в справі № 613/1185/19 Верховний Суд виснував про те, що серед питань, які має суд вирішити на стадії відкриття провадження у справі, є визначення, чи є повноважним національний суд для розгляду та вирішення спору, а у разі помилкового відкриття провадження у справі з порушенням правил про юрисдикцію спору закрити таке судове провадження у зв`язку з тим, що він не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства національними судами України.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст. п. 1 ч. 1 ст. 255, ст. 256, 354 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали суду складено 13 жовтня 2025 року.

Суддя: В.Я.Бондар