КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2025 року місто Київ.

Справа № 753/20238/24

Апеляційне провадження № 22-ц/824/14942/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Желепи О.В.,

суддів: Поліщук Н.В., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Рябошапки М.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справуза апеляційною скаргою Бреуса Євгена Вікторовича , який діє в інтересах ОСОБА_2 , на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 02 липня 2025 року (у складі судді Кордюкової Ж.І., повне рішення складено 02.07.2025 року)

у справі за позовом ОСОБА_2 до Київської міської ради, третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бондар Тетяна Миколаївна про визначення додаткового строку для прийняття спадщини

ВСТАНОВИВ

Адвокат Бреус Євген Вікторович в інтересах ОСОБА_2 звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з позовною заявою до Київської міської ради, третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бондар Тетяна Миколаївна про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер син позивача ОСОБА_3 .

Позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті останнього.

01.10.2024 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бондар Т.С. відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з пропуском строку, передбаченого для прийняття спадщини.

ОСОБА_2 є громадянкою Німеччини та весь час проживає там. У зв`язку з ситуацією в Україні не могла приїхати та подати заяву нотаріусу, а тому пропустила строк для прийняття спадщини.

Лише у вересні 2024 року позивач дізналася, що термін прийняття спадщини під час військового стану збільшувався, але не до кінця воєнного стану, а лише на чотири місяці.

Також вона пропустила строк для прийняття спадщини, оскільки не є громадянкою України та не володіє українською мовою в повній та достатній мірі для розуміння та аналізу законодавства.

Крім того, ОСОБА_3 помер у м. Дубай ОАЕ, тому отримання документів, які підтверджують його смерть потребувало багато часу.

Просив визначити ОСОБА_2 додатковий строк чотири місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті сина ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , який рахувати з дня набрання рішенням суду законної сили.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 02 липня 2025 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник позивача 25 липня 2025 року засобами поштового зв`язку подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що оскаржуване рішення є незаконним та таким, яке прийнято з неповним з`ясуванням обставин справи, а також з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що судом не було враховано, що позивачка не тільки проживає за кордоном, а є громадянкою іншої держави, тому не зобов`язана та не може знати чинного законодавства України, тим більше відслідковувати його мінливість.

Зазначає, що запровадження воєнного стану в Україні є об`єктивною непереборною обставиною, яка унеможливила фізичне прибуття позивачки на територію України для подання заяви про прийняття спадщини. В умовах війни, зокрема обмежень на пересування, небезпеки для життя та відсутності стабільного транспортного сполучення, перебування за межами України є поважною та очевидною причиною, яка об`єктивно перешкоджала реалізації спадкових прав.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 31 липня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою.

У судовому засіданні представник ОСОБА_5 - Бреус Є.В. підтримав доводи апеляційної скарги. Київська міська рада, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бондар Тетяна Миколаївна або їхні представники у судове засідання не з`явились, про час, дату та місце судового засідання повідомлені належним чином, причину неявки суду не повідомили.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_3 , батьками записані ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , про що 25.05.2022 було видано свідоцтво про смерть останнього.

Дімомідовські ОСОБА_4 проживає на території Федеративною Республіки Німеччина та є її громадянкою, що підтверджується письмовими доказами, які містяться в матеріалах справи.

01.10.2024 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бондар Т.М. винесено постанову про відмову у відкритті спадкової справи за заявою ОСОБА_2 , оскільки остання пропустила строк прийняття спадщини та не має документального підтвердження факту спільного проживання разом з померлим ОСОБА_3 .

Відповідно до листа приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Бондар Т.М. від 02.04.2025 спадкова справа після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , нею не відкривалась (не заводилась), так як спадкоємець ОСОБА_2 , пропустила строку для прийняття спадщини відповідно до ст. 1270 ЦК України, тому нею була видана постанова про відмову у відкритті спадкової справи. Інші спадкоємці до неї із заявами про відкриття спадкової справи не зверталися, жодного свідоцтва про право на спадщину за законом або за заповітом нею не видавалися, спадкові договори не посвідчувалися.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції встановив, що позивач звернулася до приватного нотаріуса майже через два з половиною роки після отримання свідоцтва про смерть, а проживання позивача за кордоном, неможливість до 01.10.2024 приїхати до України через воєнний стан, а також юридична необізнаність щодо строку та порядку прийняття спадщини, не можуть вважатися поважною непереборною причиною пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У разі відсутності такої згоди, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (стаття 1272 ЦК України).

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Постановою Кабінету Міністрів України від 06 березня 2022 року № 209 «Деякі питання державної реєстрації в умовах воєнного стану та внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164» вказану постанову («Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану») доповнено, зокрема, пунктом 3 про те, що на час дії воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини зупиняється.

Пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 був змінений постановою Кабінету Міністрів України від 24 червня 2022 року № 719, де вказано, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини.

Правила щодо строку на прийняття спадщини (початок перебігу, наслідки спливу) регулюються Цивільним кодексом України, який прийнятий Верховною Радою України і є основним актом цивільного законодавства України.

Строк на прийняття спадщини по своїй сутності є присічним (статті 1270, 1272 ЦК), оскільки його сплив призводить до того, що спадкоємець вважається таким, який не прийняв спадщину. Тобто сплив строку «присікає» право на прийняття спадщини. Проте в законі, вочевидь з урахуванням сутності права на прийняття спадщини як майнового, передбачена можливість: за згодою самих спадкоємців, що прийняли спадщину, подати заяву про прийняття спадщини (частина друга статті 1272 ЦК України).

Для спадкоємця звернутися з позовною вимогою та за наявності поважної причини суд визначає додатковий строк на прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України).

Законодавець як у статті 1270 ЦК України, так і в інших нормах ЦК України, не передбачає допустимості існування такої конструкції як «зупинення перебігу строку на прийняття спадщини» та можливості в постанові Кабінету Міністрів України визначати інші правила щодо строку на прийняття спадщини.

Підсумовуючи, пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» суперечить статтям 1270, 1272 ЦК України, а тому не підлягає застосуванню (правова позиція у постанові Верховного Суду від 25 січня 2023 року у справі № 676/47/21(провадження № 61-8014св22)).

Постановою Кабінету Міністрів України №469 від 09.05.2023 року виключено положення щодо зупинення строку для прийняття спадщини тобто, Уряд вже у травні 2023 року встановив, що підстави для подальшого зупинення строку для прийняття або відмови від прийняття спадщини відсутні, а спадкування повинно здійснюватися на загальних підставах.

Виходячи з вище викладеного можливо зробити висновок, що прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волі. Вчинення або не вчинення спадкоємцем дій, з якими законодавець пов`язує прийняття спадщини, має визначальне значення для висновку про дотримання ним процедури входження у спадкування і, кінцево, дає відповідь на питання про прийняття спадщини.

Так, для прийняття спадщини спадкоємцем, який на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, необхідно особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Це є обов`язковим для обох названих видів спадкування.

Виникнення у нього права на спадкування за законом, залежить виключно від дій спадкоємців попередньої черги та, лише у разі відмови тих від спадщини, неприйняття ними спадщини або позбавлення права на спадщину, робить названу особу учасником спадкових правовідносин, які, як правило, базуються на родинних стосункам спадкодавця і спадкоємця.

При цьому, такі дії теж повинні бути вчинені у встановлений законом для прийняття спадщини строк.

Пропуск такого строку позбавляє спадкодавця можливості прийняти спадщину через нотаріальну контору і потребує пред`явлення ним позову про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.

Згідно буквального її сприйняття, для придбання спадщини необхідно щоб спадкоємець її прийняв.

Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Спадкоємець прийняв спадщину, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Спадкоємець за законом або за заповітом має право відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважається, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини.

Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення.

Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину.

Позивач обґрунтовував позов та апеляційну скаргу тим, що вона пропустила строк для прийняття спадщини, оскільки проживає в іншій країні, є громадянкою іншої країни, а також у зв`язку з військовими діями, що відбуваються на території України .

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року у справі № 6-85цс12 та від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15.

Отже, судом можуть бути визнані поважними причинами тільки ті, які свідчать, що у спадкоємця були реальні перешкоди для подання такої заяви.

Судом встановлено, що позивач на момент смерті сина ОСОБА_8 , тобто станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживала на території Федеративною Республіки Німеччина та є її громадянкою і з дня відкриття спадщини до закінчення встановленого законом шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини на території України не зверталась, як і не подавала відповідної заяви до дипломатичних представництвах та консульських установах України в ФРН, як це передбачено Положенням про порядок вчинення нотаріальних дій в дипломатичних представництвах та консульських установах України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства закордонних справ України від 27 грудня 2004 року № 142/5/310. Такі висновки також викладені Верховним Судом у постанові від 11 лютого 2019 року у справі № 460/2967/15-ц.

Виходячи із сталої судової практики, проживання за кордоном не свідчить про наявність об`єктивних, непереборних перешкод для звернення із заявою через досить тривалий проміжок часу про прийняття спадщини. До таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 15 лютого 2021 року у справі № 569/12599/18.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд погоджується з висновками суду про те, що позивачем не надано будь-яких доказів щодо вчинення нею дій, які б свідчили про її волевиявлення про прийняття спадщини після смерті сина, як на території ФРН, так і на території України у встановлений законом шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини, враховуючи також його продовження постановою Кабінету Міністрів України від 24 червня 2022 року №719 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо нотаріату та державної реєстрації в умовах воєнного стану». При цьому факт перебування позивача в ФРН сам по собі не свідчить про наявність об`єктивних, непереборних перешкод для звернення із заявою про прийняття спадщини.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23, провадження № 14-50 цс 24 у пунктах 150-153 здійснила тлумачення приписів частини першої статті 1269, частини першої статті 1270, частини третьої статті 1272 ЦК України, та сформулювала такі висновки щодо застосування зазначених норм права, а саме те, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, що випливає з принципу свободи заповіту, проте така необізнаність повинна ототожнюватися з незнанням спадкоємцем про його право на спадкування загалом; в такому випадку особа з незалежних від неї причин не вчиняє юридично значущих дій, які пов`язані з набуттям нею певних прав, що випливають із спадкування. Обставини усвідомлення особою того, що вона має право на спадкування за законом, наприклад, на підставі своєї спорідненості із спадкодавцем у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування, та невчинення нею жодних активних дій з прийняття спадщини та щодо встановлення спадкової маси не можуть обґрунтовувати поважність причин пропуску нею строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, про існування якого особа не знала. Після закінчення строку, передбаченого ЦК України для подання заяви про прийняття спадщини, право спадкоємця на прийняття/відмову від прийняття спадщини є реалізованим, а його результат не підлягає зміні у зв`язку з обставинами, які залежали від самого спадкоємця, до яких, зокрема, входить пасивна поведінка спадкоємця, який усвідомлює чи повинен усвідомлювати (на підставі своєї спорідненості із спадкодавцем та відсутністю спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування) наявність у нього права на спадкування.

У постанові від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 (провадження № 61-38298св18) Верховний Суд зазначив, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не реалізував право на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні (висновки зроблені у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року у справі №6-85цс12, від 04 листопада 2015 року у справі №6-1486цс15, від 14 вересня 2016 року у справі №6-1215цс16; та постановах Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №385/483/17, від 06 червня 2018 року у справі №592/9058/17-ц).

З огляду на зазначене, апеляційний суд також відхиляє посилання скаржника на юридичну необізнаність позивача.

Та обставина, що позивач є громадянкою іншої країни, а тому не зобов`язана знати Закони України в тому числі і щодо не продовження строків прийняття спадщини на увесь час воєнного стану, відхиляються тому, що позивач не була позбавлена можливості з часу отримання документів про смерть сина отримати юридичну консультацію, щодо прийняття спадщини в Україні в тому числі і в консульстві України. Не знання мови також не є об`єктивною перешкодою, оскільки існує можливість скористатись послугами перекладача.

Позивачем не доведено ту обставину, що запровадження в Україні воєнного стану перешкоджало їй у реалізації права на прийняття спадщини. Доказів конкретних перешкод, пов`язаних із введенням в Україні воєнного стану, та яким саме чином і які обмеження заважали їй звернутися до нотаріуса, як-то особисто або засобами поштового зв`язку суду не надано, та не зазначено про таке.

Крім того судом першої інстанції вірно враховано той факт, що позивач не скористалась своїм правом звернутись до посольства України в Німеччині. У законодавстві України існує механізм подання заяви про прийняття спадщини через консульські установи України, що врегульований Наказом Міністерства юстиції України та Міністерства закордонних справ України від 27 грудня 2004 року №142/5/310 «Про затвердження Положення про порядок учинення нотаріальних дій в дипломатичних представництвах та консульських установах України».

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 17 червня 2021 року в справі №484/1626/20 (провадження №61-18752св20), від 04 березня 2020 року у справі №640/8507/17 (провадження №61-28865св 18), від 04 червня 2020 року у справі №601/1157/19 (провадження №61-4901св20), від 02 квітня 2020 року у справі №420/23/18 (провадження №61-1883св19), від 09 грудня 2021 року у справі №367/6366/19 (провадження №61- 11672св21).

Процедура подання заяви про прийняття спадщини визначена пунктом 3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, відповідно до пункту 3.5 глави 10 якого якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним способом (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини.

Отже заява про прийняття спадщини могла бути направлена поштою навіть незавірена, або завірена в Німеччині та доставлена в Україну поштою, кур`єрською доставкою чи через представника, через дипломатичні установи Німеччини та України. З часу отримання свідоцтва про смерть травень 2022 року до 01 жовтня 2024 року(дата звернення до нотаріуса) між Україною та Німеччиною транспортне сполучення не було припинено також не припинялась доставка поштової кореспонденції до м. Києва.

Доводи про те, що у позивача були труднощі з оформленням документів про смерть, так як син помер в місті Дубай, суд вірно не врахував, так як з часу отримання таких документів травень 2022 року строк пропущений більш ніж на один рік.

Посилання в апеляційному суді на не знання про наявність спадкового майна в Україні а також не знання матір`ю, що її син проживав в Україні не можуть розглядатись апеляційним судом, в силу положень ст. 367 ЦПК України, оскільки такі обставини не зазначались в позовній заяві, в суді першої інстанції позивач ці обставини не доводила та і в апеляційний суд не подавала докази того, коли і за яких обставин довідалась про наявність майна у сина в Україні.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржник не довела наявність непереборних обставин, які перешкодили їй подати заяву про прийняття спадщини без пропуску строку для такого прийняття.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів, встановила, що при вирішенні справи судом першої інстанції не було допущено неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Бреуса Євгена Вікторовича , який діє в інтересах ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 02 липня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 03 жовтня 2025 року.

Головуючий О.В. Желепа

Судді Н.В. Поліщук

В.В. Соколова