Провадження №2/523/7698/25
У Х В А Л А

"03" жовтня 2025 р. м. Одеса

Суддя Пересипського районного суду м. Одеси Далеко К.О., розглянувши матеріали позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання угоди про розірвання договору недійсною,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Пересипського районного суду м.Одеси з позовом до ОСОБА_2 про визнання угоди про розірвання договору недійсною, яким просить:

- Визнати недійсним угоду про дострокове розірвання Договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), б/н, від 25.09.2018, яка була укладена 09.11.2021р. між ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), щодо земельної ділянки за кадастровим номером №:01:001:1081;

- Визначити порядок виконання судового рішення, вказавши, що воно є підставою:

-для скасування державної реєстрації Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яке прийнято Державним реєстратором Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Одеської області, ОСОБА_4 , (індексний номер: 63963330 від 23.06.2022), щодо державної реєстрації угоди про дострокове розірвання договору від 25.09.2018 щодо земельної ділянки за кадастровим номером № :01:001:1081;

-та поновлення запису про обтяження, яке виникло на підставі Договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), серія та номер: б/н, виданий 25.09.2018, з зазначенням нового власника земельної ділянки за кадастровим номером № :01:001:1081 - ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ).

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява ОСОБА_1 не підсудна Пересипському районному суду м. Одеси, виходячи з такого.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Виходячи з вимог ч.1ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що предметом позову є визнати недійсним угоду про дострокове розірвання Договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису), б/н, від 25.09.2018, яка була укладена 09.11.2021р. між ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), щодо земельної ділянки за кадастровим номером № :01:001:1081, яка розташована на території Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області.

Тобто, вимоги позивача про визнання недійсним угоду про дострокове розірвання Договору про встановлення права користування земельної ділянки, нерозривно пов`язані з нерухомим майном, яке розташовано на території Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст.263 ЦПК України).

Верховний Суд в постанові від 10.10.2019 в справі №61-14226св19 вказав на те, що у разі конкуренції правил підсудності мають застосовуватись правила виключної підсудності.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07.07.2020 у справі №910/10647/18 зазначила: «виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном».

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16.02.2021 року у справі №911/2390/18 сформулювала правовий висновок про те, що словосполучення «з приводу нерухомого майна» необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення.

Відповідно до п. 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2013 № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» передбачено, що виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті364,367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті370,372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Виключна підсудність - це правило, відповідно до якого справа має бути розглянута тільки певним судом. Виключна підсудність означає, що деякі категорії справ не можуть розглядатися за загальними правилами підсудності, а також за правилами альтернативної підсудності. У цих категоріях справ не допускається також договірна підсудність. Перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Виключну підсудність встановлено, зокрема, для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально. У разі конкуренції правил підсудності мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Виключна підсудність є особливим видом територіальної підсудності, правила якої забороняють застосування процесуальних норм, що регулюють інші види територіальної підсудності, передбачені у статтях 27, 28 Цивільного процесуального кодексу України.

Таким чином спір, що виник між сторонами має предметом визнання недійсним угоди про дострокове розірвання Договору про встановлення права користування земельною ділянкою, що має виключну підсудність, тобто повинен розглядатись за місцем знаходження нерухомого майна, а саме: земельної ділянки з кадастровим номером № :01:001:1081, яка розташована на території Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області.

Усі справи, що підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, розглядаються судом за встановленими правилами підсудності, а їх порушення є ознакою незаконності рішення.

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, закріпленого у п. 1 ст. 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

В силу приписів ст.378 ЦПК України, порушення правил територіальної юрисдикції (підсудності) є безумовною підставою для скасування рішення суду.

Отже, місце знаходження нерухомого майна, а саме земельної ділянки знаходиться на території, яка входить до складу Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, на яку не поширюється територіальна юрисдикція Пересипського районну міста Одеси.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа не належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Місцезнаходження нерухомого майна земельної ділянки (яка є предметом спору) відноситься до територіальної підсудності Татарбунарського районного суду Одеської області.

На підставі викладеного, враховуючи, що дана справа не підсудна Пересипському районному суду м.Одеси, суд вважає за необхідне передати її на розгляд до Татарбунарського районного суду Одеської області.

Статтею 32 ЦПК України передбачено, що спори між судами про підсудність не допускаються.

Керуючись статтями30,31,32,187,353 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання угоди про розірвання договору недійсною, передати за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Татарбунарського районного суду Одеської області.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 15 днів з дня її складання.

Ухвала складена 03.10.2025року.

Суддя: