Справа № 142/119/25
Провадження № 22-ц/801/2182/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Нестерук В. В.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2025 рокуСправа № 142/119/25м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Оніщука В. В. (суддя-доповідач),

суддів: Голоти Л. О., Рибчинського В. П.,

з участю секретаря судового засідання Ходакової М. Г.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Масалова Павла Володимировича в інтересах ОСОБА_2 на рішення Піщанського районного суду Вінницької області від 12 серпня 2025 року, ухвалене у складі судді Нестерука В. В. у залі суду,

встановив:

Короткий зміст вимог

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів та стягнення додаткових витрат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24 квітня 2018 року між сторонами було зареєстровано шлюб, який в подальшому був розірваний 15 січня 2020 року.

Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після розлучення син залишився проживати із матір`ю. Відповідач виїхав із зареєстрованого місця проживання і тривалий час не надавав жодної допомоги на утримання сина, не спілкувався із ним, фактично самоусунувся від батьківських обов`язків, що зумовило необхідність звернутися до суду за стягненням аліментів.

Рішенням Іванівського районного суду Одеської області № 499/363/19 від 17 липня 2019 року із ОСОБА_2 на її користь було стягнуто аліменти на неповнолітнього сина у розмірі 1 600 грн щомісячно, починаючи з 19 квітня 2019 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішення перебуває на примусовому виконанні.

Практично з моменту народження сина позивачці доводилося самостійно доглядати і виховувати дитину, піклуватися про розвиток її особистості. Самостійно також доводилося забезпечувати лікування та дошкільне (шкільне) навчання, факультативні зайняття, купляти щоденний одяг, іграшки, влаштовувати і оплачувати відпочинок і оздоровлення, організовувати дні народження, свята. Батько життям, забезпеченням та лікуванням сина ніколи не цікавився, його не відвідував, син його практично не знає.

Після ухвалення рішення про стягнення аліментів, батько сплачує аліменти у фіксованій сумі 1 600 грн на місяць, не зважаючи на іншу частину резолютивної частини рішення але не менше 70% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття, оскільки із дати винесення рішення ця сума суттєво змінилася.

Самостійно допомоги на утримання, одяг, харчування, лікування, навчання дитини відповідач не надає. До того ж, прожитковий мінімум для дитини відповідного віку підвищився, ціни на продукти та одяг зросли, дитина потребує витрат на навчання, книги, розвиваючі зайняття. Визначений рішенням суду розмір аліментів є явно не достатнім для утримання дитини.

Станом на 21 січня 2025 року відповідач не має заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 1 600 грн щомісячно, але також дитина періодично хворіє, й відповідно до висновку лікарів, стан здоров`я дитини вимагає витрат коштів на ліки, проведення обстежень, у зв`язку з чим, на лікування дитини було витрачено разом 5 796,37 грн.

Також дитина потребує додаткових занять з англійської мови, й за період з вересня по листопад 2024 року було витрачено 3 600 грн, що підтверджується чеками про оплату занять.

Оскільки мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а розмір аліментів 1 600 грн є недостатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, звернувшись із цим позовом до суду, ОСОБА_1 просила:

- змінити розмір аліментів, які стягуються зі ОСОБА_2 на її користь на неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно із рішенням Іванівського районного суду Одеської області від 17 липня 2019 року;

- стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття;

- стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати, понесені на лікування та навчання сина у розмірі 12 696, 37 грн;

- вирішити питання судових витрат.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Піщанського районного суду Вінницької області від 12 серпня 2025 року позов ОСОБА_1 було задоволено частково та вирішено:

- змінити розмір аліментів, які стягуються із ОСОБА_2 на її користь на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно рішення Іванівського районного суду Одеської області від 17 липня 2019 року, з твердої грошової суми в розмірі 1 600 грн, але не менше 70 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, на частку від заробітку (доходу) батька дитини;

- стягувати із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, щомісячно, починаючи з дня набрання даним рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги про зміну способу стягнення аліментів, місцевий суд виходив із того, що діюче законодавство надає позивачу право обирати спосіб стягнення аліментів на утримання дитини, а при необхідності змінювати його. Крім того, закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю.

Визначаючи аліменти в частці від заробітку, суд врахував, що відповідач є особою працездатного віку, має задовільний стан здоров`я, оскільки зворотного під час судового розгляду доведено не було, доказів незадовільного майнового стану, а також розміру щомісячного доходу, наявності в нього на утриманні інших дітей тощо відповідач також суду не надав.

Така зміна способу стягнення аліментів, на переконання суду першої інстанції, не порушить прав платника аліментів та відповідатиме інтересам як стягувача, якій законом надано право вирішувати питання щодо способу стягнення аліментів, так і інтересам спільної дитини, а визначений розмір аліментів є необхідним для забезпечення життєдіяльності неповнолітнього сина сторін та збереження того рівня життя, який діти мають тоді, коли утримуються обома батьками та отримують надійне стабільне матеріальне утримання як з боку матері, так і з боку батька, у сім`ї, є розумним, співмірним, не суперечить нормам матеріального права, та відповідатиме засадам справедливості та добросовісності.

Щодо вимог про стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину, місцевий суд дійшов висновку, що витрати на лікування сезонних захворювань мають покриватись за рахунок стягуваних аліментів, а вимоги позову про стягнення додаткових витрат в сумі 3 600 грн як оплати за курси англійської мови також не підлягають задоволенню, оскільки такі витрати не можуть вважатися розвитком особливих здібностей дитини і особливими обставинами в розумінні ст. 185 СК України, оскільки їхнє понесення є добровільним волевиявленням одного з батьків, неузгодженим між позивачем і відповідачем, без доведеного погодження необхідності відвідування дитиною таких додаткових занять.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись із таким судовим рішенням, представник відповідача подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, а також на неповно з`ясовані обставини справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, вирішити питання судових витрат.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 08 вересня 2025 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Оніщук В. В., судді: Голота Л. О., Рибчинський В. П.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 11 вересня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі, надано строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 22 вересня 2025 року справу призначено до розгляду на 09 жовтня 2025 року 10 год 20 хв.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

У апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 зазначає, що відповідач не працює, не зареєстрований як фізична особа-підприємець, має мінливий і нерегулярний дохід, періодично виконує тимчасові неформальні підробітки без укладення трудового договору, проте кошти, які він сплачує на утримання дитини, є пріоритетними для нього.

На підтвердження незадовільного майнового стану відповідача, а також розміру його щомісячного доходу до суду першої інстанції була надана довідка за формою ОК-5 від 21 березня 2025 року, відповідно до якої остання сума заробітку за звітній 2019 рік складала 3 721,27 грн, суми заробітку за звітні 2020-2024 роки складали 0 грн.

Також до суду першої інстанції були надані довідки від 21 березня 2025 року № 63 та № 66 про стан здоров`я батьків відповідача, які підтверджують їхнє перебування на диспансерному обліку та необхідність регулярного лікування, у зв`язку з чим він несе додаткові фінансові витрати на забезпечення їхнього лікування у денному стаціонарі.

Вказане свідчить про наявність в апелянта об`єктивного фінансового навантаження, що впливає на його матеріальний стан.

На вказані докази суд першої інстанції не звернув уваги й навіть зробив висновки, що відповідач не надав суду доказів незадовільного майнового стану, а також розміру щомісячного доходу, наявності утриманців, що не відповідає дійсності, а тому ці нові обставини підлягають встановленню, а докази підлягають дослідженню та оцінці судом апеляційної інстанції.

Однак, попри вказані обставини, ОСОБА_2 не має заборгованості та вчасно сплачує аліменти на утримання дитини, причому у більшому розмірі, ніж присуджено рішенням Іванівського районного суду Одеської області у справі №499/363/19: замість визначених 1 600 грн щомісяця у твердій грошовій сумі він сплачував та сплачує 2 100 грн (наявна оплата у розмірі 2 500 грн), а також додатково оплачував витрати на лікування у розмірі 2 000 грн, дні народження у розмірі 2 100 грн (поза межами аліментних виплат), що свідчить про значну переплату і підтверджено доданими до матеріалів справи доказами та визнається судом першої інстанції.

Позивачка не надала до суду жодних доказів покращення матеріального стану відповідача з часу встановлення йому аліментних зобов`язань або погіршення свого матеріального стану.

Враховуючи те, що відповідач не має заробітку (доходу), у разі набрання рішенням законної сили державний виконавець не зможе виконати рішення в частині стягнення 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу). Навіть у випадку отримання ОСОБА_2 у майбутньому мінімальної заробітної плати, сума буде менша, аніж він сплачує зараз.

Окрім того позивачка не зверталася до органів ДВС із заявою про проведення індексації розміру аліментів, а Піщанський районний суд Вінницької області у рішенні від 09 вересня 2024 року у справі № 499/229/23 уже відмовив у задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивачки просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції, представник відповідача апеляційну скаргу підтримав з посиланням на викладені у ній підстави.

Представник позивача в судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги заперечувала.

Фактичні обставини, встановлені судом

24 квітня 2018 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_4 ) зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 24 квітня 2018 року (а. с. 13, 27, том 1).

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 02 липня 2018 року (а. с. 12, том 1).

Рішенням Іванівського районного суду Одеської області від 17 липня 2019 року у справі № 499/363/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та на її утримання, позов було задоволено частково та вирішено стягувати зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини в розмірі 1 600 грн щомісячно, але не менше 70% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття; стягувати зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання в розмірі 500 грн щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною трирічного віку (а. с. 18-20, том 1).

Рішенням Іванівського районного суду Одеської області від 15 січня 2020 року у справі № 499/547/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, позов було задоволено та розірвано шлюб між сторонами (а. с. 2829, том 1).

11 червня 2020 року на виконання рішення Іванівського районного суду Одеської області від 17 липня 2019 року у справі № 499/363/19 було відкрито виконавче провадження № 62303636 (зворот а. с. 7-8, том 1).

Відповідно до копії заяви ОСОБА_1 на ім`я начальника Крижопільського ВДВС від 22 січня 2025 року вона отримала аліменти на сина ОСОБА_3 з 17 липня 2019 року по 22 січня 2025 року, претензій не має, аліменти сплачені у повному обсязі (зворот а. с. 86, том 1).

Відповідно до копії довідки ОК-5 від 21 березня 2025 року ОСОБА_2 за 2017 рік отримав дохід у загальному розмірі 22 568,52 грн; за 2018 рік 88 753,86 грн; за 2019 рік 3 721,27 грн (а. с. 89, том 1).

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.

Апеляційний суд враховує, що рішення місцевого суду оскаржується у частині задоволення позовних вимог про зміну способу стягнення аліментів, а тому у частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення додаткових витрат на дитину, рішення колегією суддів не переглядається.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає у повній мірі.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного й соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення й несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом із батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько й мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до частини 2 статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

У частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Частина перша статті 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини (постанова Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18).

Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

Із огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Вказані правові норми, які регламентують спірні правовідносини, дають підстави для висновку, що стягувачу аліментів надано виняткове право вибору та ініціювання подальшої зміни в судовому порядку способу стягнення аліментів (в частці від доходу платника або в твердій грошовій сумі).

При цьому закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю, а тому платник аліментів позбавлений можливості впливати на обрання способу стягнення аліментів, однак може звернутися до суду з позовом про зменшення їх розміру.

Враховуючи наявність норми про можливість зміни способу стягнення аліментів та позиції стягувача аліментів, суд доходить висновку, що заявлені позивачем вимоги є обґрунтованими та такими, що відповідають інтересам дитини, її рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, не погіршать її матеріального становища і визначення вказаного позивачкою способу та розміру стягнення аліментів призведе до дотримання прав дитини на утримання від батька відповідно до положень Закону.

Таким чином, суд першої інстанції вирішив цей спір на підставі належним чином досліджених доказів і встановлених обставин справи та, урахувавши інтереси дитини, для благополуччя та повноцінного розвитку якої необхідним є забезпечення її коштами одним із батьків, дійшов правильного висновку про зміну способу стягнення аліментів.

На переконання колегії суддів, змінюючи розмір аліментів шляхом зміни способу їх стягнення з твердої грошової суми на 1/4 частку від заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня набрання рішення суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття, суд першої інстанції правильно встановив та врахував, що згідно з матеріальними потребами неповнолітнього сина сторін, доцільно змінити розмір аліментів, визначених рішенням Іванівського районного суду Одеської області від 17 липня 2019 року.

Доводи апеляційної скарги відповідача правильних висновків суду не спростовують.

Так, відповідно до ч.1 ч. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про незадовільний майнових стан відповідача, оскільки у наданій ним довідці ОК-5 відображені відомості щодо його доходів за 2017-2019 роки, водночас відомостей про розмір своїх доходів, починаючи із 2020 року ОСОБА_2 не надав ані суду першої, ані суду апеляційної інстанції.

Періодичне виконання відповідачем тимчасових неформальних підробітків без укладення трудового договору, про що зазначено в апеляційній скарзі, не може впливати на обсяг його батьківського обов`язку утримувати власного сина відповідно до його потреб.

Необґрунтованими є твердження сторони відповідача про неврахування судом першої інстанції того, що на утриманні ОСОБА_2 перебувають його батьки, адже надані ним медичні довідки не свідчать про необхідність утримання та здійснення утримання саме ОСОБА_2 . Іншого відповідач не довів.

Звернення позивачки до органів ДВС із заявою про проведення індексації розміру аліментів є її правом, а не обов`язком, тому доводи відповідача у цій частині є безпідставними.

Також суд не бере до уваги покликання у апеляційній скарзі на рішення Піщанського районного суду Вінницької області у рішенні від 09 вересня 2024 року у справі № 499/229/23, оскільки це не є предметом розгляду справи, яка розглядається.

У ході судового розгляду справи, судом достеменно встановлено, що малолітній син сторін весь час проживає разом із матір`ю, тому саме на неї лягає основний тягар утримання, догляду, розвитку та виховання дитини. Водночас відповідачем не надано доказів реалізації ним відповідних обов`язків щодо сина, що б могло зменшити дисбаланс між зусиллями, які докладаються позивачкою для забезпечення якнайкращих інтересів дитини, на чому зауважив місцевий суд.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, застосував належні норми матеріального закону, дотримався процедури розгляду справи та вирішив спір відповідно до завдань цивільного судочинства.

Водночас апеляційний суд роз`яснює, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи в оскаржуваній частині.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони, хоча пункт 1 статті 6 і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент (рішення у справі «Руіз Торія проти Іспанії», заява від 09 грудня 1994 року № 18390/91, § 29). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», заява від 27 вересня 2001 року № 49684/99, § 2).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, судові витрати у зв`язку із переглядом рішення місцевого суду у суді апеляційної інстанції слід залишити за ОСОБА_2 .

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Масалова Павла Володимировича в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Піщанського районного суду Вінницької області від 12 серпня 2025 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Судові витрати, понесені ОСОБА_2 у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, залишити за ним.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий В. В. Оніщук

Судді Л. О. Голота

В. П. Рибчинський