ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7063/25 Справа № 214/4799/18 Суддя у 1-й інстанції - Сіденко С.І. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2025 року м. Кривий Ріг

справа № 214/4799/18

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Остапенко В.О.

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.

сторони:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Вовк Михайло Вадимович, на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 квітня 2025 року, яке ухвалено суддею Сіденко С.А. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 24 квітня 2025 року,

УСТАНОВИВ:

В липні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 27 липня 2017 року між ПАТ «УкрСиббанк» та відповідачем був укладений договір № 0 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку, відповідно до умов якого, відповідач отримав кредитні кошти, в національній валюті, у розмірі 49 949,95 грн, з яких 49 900 грн на споживчі цілі, 49,95 грн на оплату страхового платежу під 28% річних, а за користування кредитними коштами понад встановлений Кредитним договором термін зі сплатою 35% річних, зі строком повернення кредиту по 25 липня 2021 року, якщо не буде застосовано іншого терміну.

Відповідач зобов`язання за кредитним договором, своєчасно не виконує, у строки, обумовлені в кредитному договорі, в результату чого станом на 17 липня 2018 року заборгованість відповідача по поверненню кредитних коштів, по сплаті процентів за користування кредитом комісії та пені становить 64 185,12 грн, з яких: 46 828,21 грн заборгованість за кредитом, 6 613,67 грн заборгованість по процентам за користування кредитом, 9 541,32 грн заборгованість по комісії, 254 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту, 417,60 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам, 530,32 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по комісії.

Вжиття заходів досудового врегулювання спору шляхом направлення вимоги не призвело до погашення заборгованості у повному обсязі.

З огляду на невиконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 27 липня 2017 року в розмірі 64 185,12 грн та судові витрати у справі.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 квітня 2025 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 27 липня 2017 року у розмірі 60 822,98 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» витрати на сплату судового збору в сумі 1 669,67 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Вовк М.В., просить рішення суду змінити, у задоволенні позовних вимог в частині стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 27 липня 2017 року по комісії в розмірі 9 541,32 грн - відмовити. Зменшити загальну суму заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 27 липня 2017 року з 60 822,98 грн до 47 235,58 грн, з яких: 40 621,91 грн заборгованість по тілу кредиту, 6 613,67 грн. заборгованість по процентам та здійснити перерозподіл судових витрат у справі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідач вважає положення Кредитного договору щодо обов`язку сплачувати щомісяця комісійну винагороду за обслуговування нікчемними, тому зараховані кредитором кошти на сплату комісії повинні бути зараховані на погашення заборгованості по кредиту, а у стягненні комісії в розмірі 9 541,32 грн слід відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 27 липня 2017 року між АТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого позичальниці було надано споживчий кредит у розмірі 49 949,95 грн, з яких 49 900 грн на споживчі цілі, 49,95 грн на оплату страхового платежу під 28% річних, а за користування кредитними коштами понад встановлений Кредитним договором термін зі сплатою 35% річних, зі строком повернення кредиту по 25 липня 2021 року, якщо не буде застосовано іншого терміну.

Пунктом 3.5. договору передбачено, що позичальник зобов`язується повернути кредит, плату за кредит, інші платежі шляхом внесення ануїтетних платежів відповідно до графіка платежів, що викладений у додатку № 1 до договору, але в будь-якому випадку кредит повинен бути повернутий не пізніше 25 липня 2021 року.

Додатком № 1 до кредитного договору № 0 від 27 липня 2017 року сторони узгодили сплату позичальником наступних комісій: 1) щомісячної комісії за управління кредитом (нараховується один з варіантів): у розмірі 1,55 % від суми наданого кредиту (включається до суми ануїтетного платежу) або ж 3,15 % від суми наданого кредиту (включається до суми ануїтетного платежу), 2) комісія за надання послуг з управління кредитом при отриманні (втсанволені) та використанні кредиту; 3) комісії за надання послуг по управлінню кредитом при використанні кредиту при простроченні сплати чергового платежу у сумі 500,00 грн; 4) комісії за управління кредитом при здійсненні переплати за ініціативою позичальника, яка розраховується як різниця між сумою фактично сплаченого позичальником останнього ануїтетного платежу та сумою останнього ануїтетного платежу згідно графіку платежів, але не більше 10 грн.

Також сторонами шляхом підписання додатку №1 до договору про надання фінансового кредиту № 0 погоджено графік платежів, до якого включено щомісячну комісію за управління кредитом в розмірі 774,22 грн та 1 573,42 грн (тм 1 а.с. 20-21).

Довідкою розрахунком заборгованості за кредитом за період з 27 липня 2017 року по 21 липня 2018 року, що ОСОБА_1 видано кредит, а також їй нараховувались щомісячні комісії (том 1 а.с.30-34)

18 травня 2020 року між первісним кредитором та ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір факторингу № 171, за умовами якого до нового кредитора ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» перейшли права вимоги за договором № 0 від 27 липня 2017 року, позичальником за яким є ОСОБА_1 (том 1, а. с. 141 - 146).

З розрахунку заборгованості вбачається, що у ОСОБА_1 утворилась заборгованість за кредитом у розмірі 64 185,12 грн, з яких: 46 828,21 грн заборгованість за кредитом, 6 613,67 грн заборгованість по процентам за користування кредитом, 9 541,32 грн заборгованість по комісії, 254 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту, 417,60 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам, 530,32 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по комісії (том 1 а.с.30-93).

ОСОБА_1 визнає заборгованість за тілом кредиту у розмірі 47 235,58 грн та оскаржує рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за комісією в розмірі 9 541,32 грн та включення до заборгованості за тілом кредиту 4 046,08 грн коштів, які зараховані в рахунок сплати комісії за обслуговування кредиту, які мали бути зараховані на погашення зобовязання за тілом кредиту.

За загальним правилом, передбаченим статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частинами 2, 3 статті 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні визначені Законом України «Про споживче кредитування», який набув чинності 10 червня 2017 року.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності) для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Частинами 5,6 статті 12 вказаного Закону передбачено, що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. Споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які платежі, не зазначені у договорі про споживчий кредит.

Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції, чинній на час укладення договору) до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати в кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

Водночас, наявність такої комісії вимагає зазначення в кредитному договорі переліку додаткових та супутніх фінансових послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням/поверненням кредиту, що надаються позичальнику.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15 (провадження № 61-8862сво18) зазначив, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини 1статті 1054 ЦК Україниє обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 12 квітня 2022 року в справі № 640/14229/15 (провадження № 61-16739св20), від 21 квітня 2021 року в справі № 677/1535/15 (провадження № 61-19356св19), від 15 грудня 2021 року в справі № 209/789/15 (провадження № 61-16561св20), від 21 липня 2021 року в справі № 751/4015/15 (провадження № 61-8543св20).

Крім того, у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року в справі з подібними правовідносинами № 204/224/21 (провадження №61-4202сво22) зроблено висновок про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів існування переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин 1 та 2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 31 серпня 2022 року в справі № 202/5330/19 (провадження № 61-18751св21), від 10 січня 2024 року у справі № 727/5461/23 (провадження № 61-17096св23), від 14 травня 2025 року у справі № 750/11580/21 (провадження № 61-15782св24).

При цьому, Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує також оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно з частиною 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування», щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

У справі, яка переглядається, встановлено, що умовами кредитного договору від 27 липня 2017 року (додатком № 1) передбачена необхідність внесення плати за додаткові, супутні послуги банку, пов`язані з управлінням кредитом, при використанні кредиту при простроченні сплати чергового платежу, за розрахунково-касове обслуговування.

Позивачем нараховувався щомісячний розмір комісії за управління кредитом, зокрема: за липень 2017 року 24,98 грн, за серпень, вересень, жовтень 2017 року по 774,22 грн за кожен місяць, додатково за жовтень 2017 року 150 грн, листопад, грудень 2017 року та січень 2018 року по 774,22 грн за кожен місяць, додатково за січень 2018 року 150 грн, починаючи з 10 лютого 2018 року щомісячно нараховувались комісії в розмірі 150 грн та 1 573,42 грн.

Загальна сума заборгованості за комісією станом на 27 червня 2018 року склала 9 541 грн (том 1 а.с.31). Крім того, відповідно до даного розрахунку позивача відповідачу зараховано: на погашення заборгованості по комісії 4 046,08 грн (24.98 грн + 774,22 грн + 774,22грн + 283,71грн + 600 грн + 40,51 грн + 774,22 грн + 774,22 грн).

При цьому в кредитному договорі та додатку № 1 до нього не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позичальнику, та за які банк встановив щомісячну комісію за управління кредитом.

Сплата комісії «за управління кредитом» в твердій сумі щомісячно, незалежно від здійснених погашень, вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Комісія «за управління кредитом» відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при реалізації прав та обов`язків за кредитним договором. Без зазначення, в чому саме полягає надана банком послуга, вказана умова, на думку колегії суддів, за своєю природою є несправедливою та дискримінаційною щодо споживача.

Встановлена комісія є невиправданим платежем, що спрямований на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, отже, така умова договору порушує публічний порядок.

Таким чином, враховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні договору, положення договору у розділі «Комісії» додатку № 1 до договору від 27 липня 2017 року № 0 щодо обов`язку позичальниці щомісяця сплачувати плату за управління кредитом є нікчемним відповідно до частин 1 та 2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Згідно зі статтею 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17).

Отже, колегія суддів висновує, що умови кредитного договору, а саме положення розділу «Комісії» додатку № 1 до кредитного договору, який є невід`ємною частиною кредитного договору та яким визначено щомісячну сплату комісії за управління кредитом, є нікчемним у силу вимог закону, а тому кредитор не мав підстав для нарахування щомісячної комісії за управління кредитом, отже в цій частині загальна сума заборгованості підлягає зменшенню на суму заборгованості по комісії в розмірі 9 541,32 грн та на суму коштів, котрі зараховані в рахунок сплати комісії за обслуговування кредиту в розмірі 4 046,08 грн та повинні були бути зараховані на погашення зобов`язання за кредитом(тілом кредиту), що разом становить 13 587,40 грн.

Відповідно до статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Виходячи з наведеного, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість вимог апеляційної скарги та наявність підстав для зміни рішення в оскаржуваній частині і зменшення суми заборгованості, що підлягає стягненню з відповідачки, з 60 822,98 грн до 47 235,58 грн.

Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

При зверненні з позовом до суду Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» сплатило судовий збір у сумі 1 762 грн (том 1 а.с.34).

Оскільки позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» задоволено частково, то позивач має право на відшкодування пропорційно задоволеним вимогам сплаченого судового збору у сумі 1 296,70 грн, у звязку з чим рішення суду першої інстанціх підлягає зміні в частині визначення розміру судового збору.

За подачу апеляційної скарги ОСОБА_1 сплачено судовий збір в розмірі 2 114,40 грн, який у зв`язку з задоволенням апеляційної скарги підлає стягненню з позивача на користь відповідачки (том 2 а.с.102). Також з позивача на користь відповідачки підлягає стягненню судовий збір за подання відпоідачем заяви про перегляд заочного рішення в розмірі 420,40 грн.

Крім того, відповідачем заявлені вимоги про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Інтереси відповідача ОСОБА_1 як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанцій представляв адвокат Вовк М.В. на підставі ордеру АЕ № 1015823 від 14 лютого 2020 року (том 1 а.с.86) та договору про надання правової (правничої) допомоги № 14/02/20-С від 14 лютого 2020 року (том 1 а.с.87-88) та додоаткової угоди до договору про надання правової (правничої) допомоги № 14/02/20-С від 14 лютого 2020 року (том 2 а.с.101).

Відповідно до п.4.2 Договору про надання правничої допомоги сторони домовилися, що вартість однієї години роботи адвоката щодо складання процесуальної документації до суду складає 500 грн, але не менше ніж 500 грн за складання будь якого процесуального документу. Вартість однієї години участі адвоката у судовому процесі складає 1 000 грн, але не менше ніж 1 000 грн за участь в одному судовому засіданні.

Відповідач понесла судові витрати в суді першої інстанції, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги в розмірі 3 000 грн, з яких: складання заяви про перегляд заочного рішення за 3 годин роботи (14 лютого 2020 року з 10:00 години до 13:00 години) вартістю 1 500 грн, складання відзиву на позовну заяву про стягнення заборгованості за кредитним договором за 3 годин роботи (19 березня 2020 року з 10:00 години до 13:00 години) вартістю 1 500 грн. Розрахунки витрат на професійну правничу допомогу підтверджується п.4.2 Договору про надання правничої допомоги від 14 лютого 2020 року та Актом приймання передачі правничої допомоги від 19 березня 2020 року.

Крім того, відповідачка понесла судові витрати в суді апеляційної інстанції, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги в розмірі 2 000 грн, яка складається з наступних нарахувань: - складання апеляційної скарги на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 квітня 2025 року по справі № 214/4799/18 за 4 години роботи (15 травня 2025 року) вартістю 2 000 грн. Розрахунки витрат на професійну правничу допомогу підтверджується п.4.2 Договору про надання правничої допомоги та Актами приймання-передачі правничої допомоги.

Згідно вимог частин 1, 2 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 137 ЦПК України).

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Процесуальний закон визначає критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

Ані у суді першої інстанції, ані у суді апеляційної інстанції сторони не подавали клопотань про зменшення розміру судових витрат, не посилались у заявах по суті справи на їх неспівмірність, тобто проти заявленого розміру витрат на правничу допомогу не заперечують, тому з ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати на професійну правичу допомогу в сумі 5 000 грн.

Керуючись ст.ст. 367, ч. 1 ст. 369, ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Вовк Михайло Вадимович, задовольнити.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 квітня 2025 року змінити в чатині розміру заборгованості, стягнутої з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 27 липня 2017 року, зменшивши цей розмір з 60 822,98 грн до 47 235 (сорок сім тисяч двісті тридцять п`ять) 58 коп.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 квітня 2025 року змінити в чатині розміру судового збору, стягнутого з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», зменшивши цей розмір з 1 669,67 грн до 1 296 (одна тисяча двісті дев`яноста шість) грн 70 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 2 534 (дві тисячі п`ятсот тридцять чотири) грн 80 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правичу допомогу в сумі 5 000 (п`ять тисяч) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне рішення суду складено 10 жовтня 2025 року.

Головуючий:

Судді: