єдиний унікальний номер справи 546/652/23
номер провадження 2-др/546/6/25
УХВАЛА

про відмову в прийнятті додаткового рішення

10 жовтня 2025 року м. Решетилівка

Решетилівський районний суд Полтавської області в складі головуючого судді Зіненка Ю.В., за участі секретаря судового засідання Гудзенко С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представниці позивача ОСОБА_1 адвоката Говорової Світлани Леонідівни про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Говорова Світлана Леонідівна, до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - державний реєстратор Виконавчого комітету Решетилівської міської ради Верховод Костянтин Вікторович та Товариство з обмеженою відповідальністю «Український бізнес трейд та аукціони», про визнання договору недійсним, скасування державної реєстрації права власності,

установив:

У провадженні Решетилівського районного суду Полтавської області перебувала вищезазначена справа.

До закінчення судових дебатів у справі представником відповідачів адвокатом Бибиком В.А. було заявлено про те, що до суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення будуть подані докази понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу.

Рішенням Решетилівського районного суду від 01 жовтня 2025 року позовні вимоги було задоволено частково: скасовано рішення державного реєстратора Виконавчого комітету Решетилівської міської ради Верховода Костянтина Вікторовича: про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 55733306 від 16.12.2020; про державну реєстрацію змін до права власності, індексний номер рішення 69943832 від 27.10.2023, та закрити розділ, який відкритий у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором Виконавчого комітету Решетилівської міської ради Верховодом Костянтином Вікторовичем, індексний номер рішення 55733306 від 16.12.2020, на будівлю автогараж А-1, (ідентифікатор об`єкта в ЄДЕССБ 01.3413462.4965189.20231016.24.0000.62), який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 242; у задоволенні позову в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу, серія та номер 0001708К/20 від 05.08.2020 було відмовлено.

Крім того було надано стороні відповідача строк для подання доказів щодо розміру понесених судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

07 жовтня 2025 року через підсистему «Електронний суд» від представниці позивача ОСОБА_1 адвоката Говорової С.Л. надійшло клопотання про стягнення судових витрат, я якому вона зазначила, що вона не була присутня в судовому засіданні 01 жовтня 2025року, коли було ухвалено рішення по даній справі, так як знаходилася на стаціонарному лікуванні, тому дане клопотання заявляється після ухвалення рішення, в строки, які встановлені статтею 141 ЦПК України. На виконання договору від 31.01.2023, який був укладений між представницею позивача та ОСОБА_1 , нею було надано правничу допомогу, що підтверджується актом наданих послуг від 05.10 2025. Розмір гонорару відповідно до договору та акта становить 20 000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок. Факт сплати підтверджується квитанціями від 31.01.2023. Зазначає, що згідно правової позиції Верховного Суду у постановах від 03.10.2019 у справі №922/445/19 та від 24.02.2021 у справі №910/17220/18 зазначено, що суди не вправі відмовляти у відшкодуванні витрат лише з тієї підстави, що відсутній погодинний розрахунок, якщо розмір гонорару визначено

як фіксований платіж. Верховний Суд у постанові від 27.01.2021 у справі №753/1203/18 підкреслив, що суд має оцінювати розумність і співмірність витрат, але саме по собі невказання кількості годин роботи не є підставою для відмови у їх відшкодуванні. Таким чином, оскільки представницею позивача надані всі необхідні документи (договір, акт, квитанція), витрати на правничу допомогу є фактичними, неминучими та підтвердженими.

Представниця позивач вказує, що нею в інтересах позивача був направлений відзив на позовну заяву 01.04.2025 року, вартість відправлення становить 94,50 грн. 24.01.2024 року нею було направлено сторонам клопотання про долучення доказів вартість відправлення 120,00 грн. 16.04.2024 року нею було направлено сторонам заява про повернення до стадії підготовчого провадження, експертиза вартість відправлення 452,00 грн. Також нею сторонам по справі були направлені: повідомлення про проведення експертизи 176,40, апеляційні скарги (22.05.2024 р.) 195,60 грн. 06.10.2025 р. сторонам по справі було направлено клопотання про відшкодування витрат на вартість відправлення - 129,80 грн. Всього витрачено на поштові відправлення 1073,80 грн. 12.04.2024 ОСОБА_1 сплатив кошти за проведення експертизи в розмірі 12000 грн. Також 25.04.2024 року позивачем був сплачений судовий збір в розмірі 616,50 грн. за подачу апеляційної скарги на ухвалу Решетилівського районного суду Полтавської області від 07.05.2025.

Крім того у заяві зазначено, що відповідач ОСОБА_2 зловживає своїми процесуальними правами, так як 27.10.2023 року під час розгляду справи змінив адресу спірного нерухомого майна з метою неможливості виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , що підтверджується інформацією з Реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно якому рішення про зміну адреси спірному майну було прийнято 06.10.2023 р. Відповідач ОСОБА_2 та його представник не повідомили суд про дані обставини, а 27.10.2023 р. представник відповідача подав клопотання про приєднання письмових доказів серед яких не було вищезазначених документів.

Також, посилаючись на положення ч. 9 ст. 141 ЦПК України, представниця позивача вважає, що суд повинен покласти судові витрати в повному обсязі на відповідачів.

З огляду на викладені обставини, представниця позивача Говорова С.Л. просила ухвалити додаткове рішення по справі, яким стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних частках на користь ОСОБА_1 , витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20000 грн, витрати на відправлення поштової кореспонденції сторонам по справі в сумі 1073,80 грн, витрати за проведення експертизи в розмірі 12000 грн, судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 616,50 грн (т. 3, а. с. 176 177).

До заяви про ухвалення додаткового рішення представницею позивача було долучено копію ордеру про надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_1 адвокатом Говоровою С.Л., копію договору про надання послуг адвоката та консультаційних послуг від 31.01.2024, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Говоровою С.Л., акт приймання передачі наданих послуг від 05.10.2025. копія квитанції від 31.01.2023 про прийняття адвокатом Говоровою С.Л. від ОСОБА_1 оплату по договору від 31.03.2023 у сумі 20000,00 грн, копію акту приймання передавання висновку судової експертизи (т. 3, а. с. 178 - 182).

Відповідно до частин 3, 4 статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Розгляд питанняпро ухвалення додаткового рішення було призначено на 10 жовтня 2025 року.

Належно повідомлені сторони та їх представники у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином (т. 3, а. с. 174, 175).

У зв`язку з вищевикладеним суд вирішив проводити судове засідання, ураховуючи положення частини другої статті 247 ЦПК України.

Суд, вивчивши матеріали цивільної справи №546/652/23, доходить наступних висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (частина перша статті 137 ЦПК України).

Згідно з частиною 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до частини 1 статті 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Аналіз наведених процесуальних норм вказує на те, що умовами вирішення питання про розподіл судових витрат (крім судового збору), є подання стороною відповідної заяви (усної чи письмової) до закінчення судових дебатів у справі, а також подання відповідних доказів про понесені витрати у строки, визначені процесуальним законом.

Неподання чи незаявлення стороною до закінчення судових дебатів у справі про необхідність розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, тобто крім судового збору, є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат.

До такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 29 червня 2022 року у справі № 161/5317/18.

Судові дебати були у даній справі були проведені у судовому засіданні 01 жовтня 2025 року.

У судове засідання 01 жовтня 2025 року представниця позивача - Говорова С.Л. не з`явилася, 30 вересня 2025 року до суду від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, позов підтримала та просила його задовольнити у повному обсязі (т. 3, а. с. 139). При цьому, ураховуючи наявність цієї заяви, яка була подана через підсистему «Електронний суд», суд не приймає посилання представниці позивача на те, що клопотання про ухвалення додаткового рішення не могло бути подане раніше у зв`язку з її перебуванням на стаціонарному лікуванні.

Суд зазначає, що заява представниці позивача від 30 вересня 2025 року не містить клопотання сторони позивача про вирішення питання щодо стягнення з відповідачів судових витрат чи того, що докази щодо розміру витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Посилання представниці позивача на те, що нею було подано попередній розрахунок витрат при поданні позову не є підставою для стягнення на користь позивача понесених судових витрат з огляду на таке.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи (частина 1 статті 134 ЦПК України).

Водночас згідно з частиною 3 статті 134 ЦПК України попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, виходячи з положень статей 134, 141 ЦПК України, кореспондується з її обов`язками: по-перше, зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору; по-друге, заявити про це до закінчення судових дебатів у справі; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (постанова Верховного Суду у справі від 19 липня 2021 року у справі № 910/16803/19).

Отже, враховуючи, що представницею позивача до закінчення судових дебатів у справі не було подано заяву про подання стороною доказів понесених витрат, які позивач сплатив або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, у задоволенні клопотання представниці позивача про ухвалення додаткового рішення слід відмовити.

Щодо посилання представниці позивача на положення частини 9 статті 141 ЦПК України суд зазначає наступне.

Так, відповідно до частини 9 статті 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Проте процесуальним законом не визначено поняття неправильних дій сторони.

Суд має застосовувати зазначені положення процесуального закону за наявності одночасно у сукупності таких умов: 1) вирішення судом спору по суті; 2) встановлення судом одного із таких випадків: зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або коли спір виник внаслідок неправильних дій сторони.

Зміст вказаної норми також свідчить про те, що останньою встановлено дискреційне повноваження суду, тобто його право, а не обов`язок здійснити розподіл судових витрат у зазначений вище спосіб. При цьому висновок суду про необхідність покладення судових витрат на сторону, внаслідок неправильних дій якої виник спір, повинен бути належним чином обґрунтованим.

Подібні правові висновки викладено також у постановах Верховного Суду від 31.05.2022 у справі № 927/515/21, від 25.11.2021 у справі № 904/5929/19, від 15.09.2022 у справі № 910/10159/21, додатковій постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.03.2021 у справі № 916/376/19.

Таким чином, застосування приписів частини дев`ятої статті 141 ЦПК України має дискреційний характер, і саме суд, враховуючи обставини справи, може покласти відповідні витрати на сторону, неправильні дії якої призвели до виникнення спору.

Як було зазначено вище, позовні вимоги судом було задоволено частково. У мотивувальній частині рішення суду від 01.10.2025 зроблено висновок, зокрема, про те, що договір купівлі-продажу від 05.08.2020, укладений між відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , предметом якого було нерухоме майно та який не був нотаріально посвідчений, є нікчемним та відповідно до частини першої статті 216 Цивільного кодексу України не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. З огляду на викладене, подальша реєстрація права власності відповідача ОСОБА_2 на спірний об`єкт нерухомості жодних правових наслідків не мала. При цьому на момент укладення між відповідачами указаного договору купівлі продажу, право власності позивача на спірне нерухоме майно ще не виникло. З огляду на невірно обраний позивачем спосіб захисту у задоволенні позовної вимоги в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу від 05.08.2020 було відмовлено. Окрім того у мотивувальній частині рішення суду відсутній висновок про те, що спір виник внаслідок неправильних дій відповідача ОСОБА_3 .

Зважаючи на дані обставини, суд не вбачає підстав для застосування приписів частини 9 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про ухвалення додаткового рішення.

На підставі викладеного та, керуючись статтями 134, 141, 246, 247, 270 ЦПК України суд

ухвалив:

У задоволенні клопотання представниці позивача адвоката Говорової Світлани Леонідівни про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових у справі за позовом ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Говорова Світлана Леонідівна, до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - державний реєстратор Виконавчого комітету Решетилівської міської ради Верховод Костянтин Вікторович та Товариство з обмеженою відповідальністю «Український бізнес трейд та аукціони», про визнання договору недійсним, скасування державної реєстрації права власностівідмовити.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвалу може бути оскаржено протягом п`ятнадцяти днів з моменту її складення безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст ухвали складено та підписано суддею 10 жовтня 2025 року.

Суддя Ю.В. Зіненко