Номер провадження: 22-ц/813/5672/25
Головуючий у першій інстанції Цирфа К. А.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

02.10.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Назарової М.В., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря судового засідання Нечитайло А.Ю.,

учасники справи:

позивач Товаристо з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Консалт Солюшенс,

на рішення Київського районного суду м. Одеси від 29 квітня 2025 року,

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за простроченим грошовим зобов`язанням у виді інфляційних втрат та 3% річних,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

В грудні 2024 року ТОВ «Консалт Солюшенс» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за простроченим грошовим зобов`язанням у виді інфляційних втрат та 3 % річних за користування кредитними коштами, в обґрунтування якого зазначило, що 01 вересня 2005 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № CNL-500/157/2005, за змістом пункту 2 частини № 1, якого банк надає позичальнику кредит у сумі 39900 доларів США 00 центів, зі строком користування кредитними коштами до 01 вересня 2011 року. З метою забезпечення виконання умов кредитного договору, 06 вересня 2005 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 укладено договір іпотеки № PCNL-500/157/2005, за змістом пункту 1.1. якого Іпотекодавці надають Іпотекодержателю в Іпотеку нерухоме майно, яким відповідно до Статті 3 Договору іпотеки виступає квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

21 жовтня 2014 року рішенням Київського районного суду м. Одеси у цивільній справі № 2-3983/11 позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором частково задоволено; вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № CNL-500/157/2005 від 01 вересня 2005 року в розмірі 332201 грн 81 коп., а також судові витрати в сумі 1820 грн.

06 липня 2017 року рішенням Київського районного суду м. Одеси у справі № 520/16441/16-ц позов до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено; вирішено звернути стягнення на предмет іпотеки за договором № PCNL-500/157/2005, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пінігіною Ж.О. та зареєстрованим в реєстрі під № 7355, а саме: трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 якої належить на праві приватної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 , а 1/3 ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, шляхом продажу цього майна на публічних торгах за початковою ціною, визначеною на підставі оцінки майна на рівні не нижче звичайних ринкових цін з метою задоволення вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в загальній сумі 749662, 55 гривень, яка складається з боргу за тілом кредиту у розмірі 643232,68 гривень та боргу за процентами у розмірі 106429,86 гривень.

Позивач зазначає, що правовідносини, що були предметом судового розгляду у цих справах, витікали з кредитного договору № CNL-500/157/2005 від 01 вересня 2005 року та договору іпотеки № PCNL-500/157/2005 від 06 вересня 2005 року.

Посилається, що 26 липня 2024 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «Реалайнс Фінанс» було укладено договір факторингу №07/2024/1-РА, за змістом пункту 1.1. якого, клієнт передає (відступає) фактору право грошової вимоги, а фактор приймає право грошової вимоги, що належить клієнту, та набуває прав кредитора за кредитними договорами.

Того ж дня, 26 липня 2024 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «Реалайнс Фінанс» укладено договір про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки.

В подальшому, 06 грудня 2024 року між ТОВ «Реалайнс Фінанс» та ТОВ «Консалт Солюшенс» укладено договір факторингу № 12/2024/1-КС, відповідно до розділу 1 та 2 якого Клієнт (первісний кредитор) передає, а фактор (новий кредитор) приймає право грошової вимоги, що належить клієнту, і стає кредитором за кредитним договором № CNL-500/157/2005 від 01 вересня 2005 року, в розмірі заборгованості за кредитним договором, яка вказана в п.5.2. цього договору.

За змістом розділу 2 договору факторингу № 12/2024/1-КС від 06.12.2024 року до ТОВ «Консалт Солюшенс» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № CNL-500/157/2005 від 01 вересня 2005 року.

Також 06 грудня 2024 року між ТОВ «Реалайнс Фінанс» та ТОВ «Консалт Солюшенс» укладено договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки. Серед договорів іпотеки, права вимоги за якими були передані до ТОВ «Консалт Солюшенс», був Іпотечний договір № PCNL-500/157/2005 від 06 вересня 2005 року, іпотекодавцями за яким є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Отже, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «Реалайнс Фінанс» вибули з правовідносин, що виникли за кредитним договором № CNL-500/157/2005 від 01 вересня 2005 року, а ТОВ «Консалт Солюшенс» набуло всіх прав кредитора за основними договорами.

Позивач зазначає, що з моменту набранням рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки законної сили по цей час відповідач ОСОБА_1 безпідставно користується коштами у розмірі 749662,55 гривень, що підлягали сплаті ТОВ «ОТП Факторинг Україна», а після укладення договору про відступлення права вимоги - позивачу.

Вважає, що на підставі зазначеного, у ТОВ «Консалт Солюшенс», як у правонаступника ТОВ «Реалайнс Фінанс», виникло право вимагати від відповідача сплати інфляційних втрат та 3 % річних за користування грошовими коштами.

Позивач, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Консалт Солюшенс» заборгованість у розмірі 422556 гривень 41 копійки, яка складається з: 320150,45 грн - інфляційне збільшення; 102405,96 грн. 3% річних за користування грошовими коштами та вирішити питання про розподіл судових витрат.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Київський районний суд м. Одеси рішенням від 29.04.2025 року узадоволенні позову ТОВ «Консалт Солюшенс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за простроченим грошовим зобов`язанням у виді інфляційних втрат та 3 % річних за користування кредитними коштами відмовив.

Суд першої інстанції обґрунтував рішення тим, що позивачем не доведено перед судом належними, допустимими та достатніми доказами факт передачі права вимоги по ланцюгу факторів до позивача, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Суд зауважив, що рішення Київського районного суду м. Одеси від 21.10.2014 у справі № 2-3983/11 та рішення Київського районного суду м. Одеси від 06.07.2017 у справі № 520/16441/16, які долучені позивачем до позовної заяви, не є допустимими доказами, оскільки знеособлені та не можуть підтверджувати означені позивачем фактичні обставини. Щодо договору факторингу № 07/2024/1-РА від 26.07.2024, укладеного між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (клієнт) та ТОВ «Реалайнс Фінанс» (фактор) позивачем не надано акт приймання-передачі реєстру боржників, самого реєстру (з наданого витягу незрозуміло, до якого саме договору факторингу сформовано реєстр), не долучено документів, які підтверджували б факт оплати за договором факторингу та вказаним договором факторингу не передавалося право вимоги на майбутнє та нарахованої заборгованості як міри відповідальності в порядку ст. 625 ЦК України, а лише в обсязі портфеля заборгованості, яка була наявна на момент передачі виключно у виді тіла кредиту та нарахованих на нього процентів (п. 2.1. договору факторингу). Відтак, подальше відступлення ТОВ «Реалайнс Фінанс» права вимоги в більшому обсязі, ніж передбачено договором факторингу, кваліфікується судом як вчинене за межами правосуб`єктності клієнта.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ТОВ «Консалт Солюшенс» просить рішення Київського районного суду м.Одеси від 29.04.2025 року по справі №497/40882/24 скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовну заяву ТОВ «Консалт Солюшенс» до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та 3% річних задовольнити в повному обсязі та здійснити розподіл судових витрат, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі ТОВ «Консалт Солюшенс» не погоджується з висновками суду першої інстанції, та зазначає, що суду першої інстанції було надано усі необхідні докази правомірності переходу ТОВ «Консалт Солюшенс» прав вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №CNL-500/157/2005 від 01.09.2005 та іпотечним договором №PCNL-500/157/2005 від 01.09.2005 до ТОВ «Консалт Солюшенс», а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо висновків суду першої інстанції, що долучені позивачем до позовної заяви копії рішень, не є допустимими доказами, оскільки знеособлені та не можуть підтверджувати означені позивачем фактичні обставини, скаржник посилається, що Рішенням Ради суддів України від 02.03.2018 визначено, що судді мають право на доступ до усіх інформаційних ресурсів Реєстру, що означає, що вони мають змогу ознайомлюватися із судовими рішеннями у повному обсязі (без заміни певних відомостей літерними або цифровими позначеннями), та з рішеннями, що ще не набрали законної сили, а також використовувати їх з зазначеною метою у будь-який спосіб, не допускаючи розголошення відомостей, визначених статтею 7 Закону України «Про доступ до судових рішень», а відповідно до ч. 3 ст. 82 ЦПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Скаржник вважає, що оскільки відповідач порушив грошове зобов`язання встановлене рішенням Київського районного суду м. Одеси від 06.07.2017 року, у справі № 520/16441/16 та не приступив до його виконання, що не заперечується і самим відповідачем, враховуючи, що відповідачем порушено виконання грошового зобов`язання визначеного судом (рішенням суду), висновок суду першої інстанції про те, що договором факторингу №07/2024/1-РА від 26.07.2024 не було передбачено відповідальність відповідно до статті 625 ЦК України є помилковим, оскільки вказане зобов`язання гарантоване цивільним законодавством та не залежить від будь-якого згадування такого права у жодному з договорів.

(2) Позиція інших учасників справи

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 19.05.2025 року ОСОБА_1 роз`яснювалось право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу.

ТОВ «Консалт Солюшенс» копію ухвали про відкриття провадження від 19.05.2025 року отримало 22.05.2025 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.

ОСОБА_1 копію ухвали про відкриття провадження від 19.05.2025 року та копію апеляційної скарги отримав 12.08.2025 року, що підтверджується розпискою про вручення документу.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Учасники процесу про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

ТОВ «Консалт Солюшенс» про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином і в установленому законом порядку, у відповідності до ч. 8 ст. 128 ЦПК України шляхом отримання судової повістки за допомогою підсистеми (модуля) ЄСІТС «Електронний суд» в Електронному кабінеті, 11.08.2025 року о 17:45:01, що підтверджується довідкою про доставку судової повістки до електронного кабінету.

Відповідач ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, судову повістку-повідомлення отримав 12.08.2025 року, що підтверджується розпискою.

Від ТОВ «Консалт Солюшенс» надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника позивача.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник адвокат Луценко О.А. просили апеляційну скаргу залишити без задоволення.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено перед судом належними, допустимими та достатніми доказами факт передачі права вимоги по ланцюгу факторів до позивача, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Суд зауважив, що рішення Київського районного суду м. Одеси від 21.10.2014 у справі № 2-3983/11 та рішення Київського районного суду м. Одеси від 06.07.2017 у справі № 520/16441/16, які долучені позивачем до позовної заяви, не є допустимими доказами, оскільки знеособлені та не можуть підтверджувати означені позивачем фактичні обставини. Щодо договору факторингу № 07/2024/1-РА від 26.07.2024, укладеного між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (клієнт) та ТОВ «Реалайнс Фінанс» (фактор) позивачем не надано акт приймання-передачі реєстру боржників, самого реєстру (з наданого витягу незрозуміло, до якого саме договору факторингу сформовано реєстр), не долучено документів, які підтверджували б факт оплати за договором факторингу та вказаним договором факторингу не передавалося право вимоги на майбутнє та нарахованої заборгованості як міри відповідальності в порядку ст. 625 ЦК України, а лише в обсязі портфеля заборгованості, яка була наявна на момент передачі виключно у виді тіла кредиту та нарахованих на нього процентів (п. 2.1. договору факторингу). Відтак, подальше відступлення ТОВ «Реалайнс Фінанс» права вимоги в більшому обсязі, ніж передбачено договором факторингу, кваліфікується судом як вчинене за межами правосуб`єктності клієнта.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що 01.09.2005 між Акціонерний комерційний банк «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_1 (позичальник) укладено кредитний договір № CNL-500/157/2005, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит у розмірі 39 900 доларів США, зі сплатою процентів у розмірі 11,5% річних, на проведення ремонту нерухомого майна, дата остаточного повернення кредиту 01 вересня 2011 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 06.09.2005 року між Акціонерним Комерційним банком «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 укладено договір іпотеки № PCNL-500/157/2005, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пінігіною Ж.О. за реєстровим № 7355, відповідно до умов якого в іпотеку кредитодавцю передано нерухоме майно - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Київський районний суд м. Одеси рішенням від 21.10.2014 у справі № 2-3983/11 позов фактора ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнив частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № CNL-500/157/2005 від 01.09.2005 в розмірі 332 201,81 грн, та судові витрати в розмірі 1820 грн.

Київський районний суд м. Одеси рішенням від 06.07.2017 у справі № 520/16441/16 позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнив. Звернув стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № PCNL-500/157/2005, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пінігіною Ж.О. за реєстровим № 7355, а саме: трикімнатну квартиру, загальною площею 65,8 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного майна на публічних торгах за початковою ціною, визначеною на підставі оцінки майна на рівні не нижче звичайних ринкових цін з метою задоволення вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в загальній сумі 749662,55 грн, яка складається з боргу за тілом кредиту у розмірі 643232,68 грн та боргу за процентами у розмірі 106429,86 грн. Вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, дійшла висновку, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16, дійшла висновку, оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13, дійшла висновку, якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Звертаючись до суду із позовом позивач в обґрунтування вимог зазначає, що 26 липня 2024 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «Реалайнс Фінанс» укладено договір факторингу №07/2024/1-РА, за змістом пункту 1.1. якого, Клієнт передає (відступає) Фактору право грошової вимоги, а Фактор приймає право грошової вимоги, що належить Клієнту, та набуває прав кредитора за кредитними договорами.

Того ж дня, 26 липня 2024 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «Реалайнс Фінанс» укладено договір про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки.

В подальшому, 06 грудня 2024 року між ТОВ «Реалайнс Фінанс» та ТОВ «Консалт Солюшенс» укладено договір факторингу № 12/2024/1-КС. Також 06 грудня 2024 року між ТОВ «Реалайнс Фінанс» та ТОВ «Консалт Солюшенс» укладено договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки. Серед договорів іпотеки, права вимоги за якими були передані до ТОВ «Консалт Солюшенс», був Іпотечний договір № PCNL-500/157/2005 від 06 вересня 2005 року, іпотекодавцями за яким є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Отже, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «Реалайнс Фінанс» вибули з правовідносин, що виникли за кредитним договором № CNL-500/157/2005 від 01 вересня 2005 року, а ТОВ «Консалт Солюшенс» набуло всіх прав кредитора за основними договорами.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог виходив з того, що позивачем не доведено перед судом належними, допустимими та достатніми доказами факт передачі права вимоги по ланцюгу факторів до позивача, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Суд зауважив, що рішення Київського районного суду м. Одеси від 21.10.2014 у справі № 2-3983/11 та рішення Київського районного суду м. Одеси від 06.07.2017 у справі № 520/16441/16, які долучені позивачем до позовної заяви, не є допустимими доказами, оскільки знеособлені та не можуть підтверджувати означені позивачем фактичні обставини.

Проте судом першої інстанції не враховані положення Закону України «Про доступ до судових рішень» та матеріали справи.

Так, у статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» зазначено, що кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання, крім ухвал про арешт майна та тимчасовий доступ до речей та документів у кримінальних провадженнях, які підлягають оприлюдненню не раніше дня їх звернення до виконання.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень (далі - Реєстр) - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень. Суд загальної юрисдикції вносить до Реєстру всі судові рішення і окремі думки суддів, викладені у письмовій формі, не пізніше наступного дня після їх ухвалення або виготовлення повного тексту. Порядок ведення Реєстру затверджується Вищою радою правосуддя.

Згідно з частиною третьою статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

З наведеного убачається, що суд першої інстанції не позбавлений можливості самостійно перевірити відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень та є відкритими, зокрема, судове рішення у справі № 520/16441/16 за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Крім того, в суді першої інстанції відповідачем надавався відзив на позовну заяву, в якому відповідачем зазначалося, що дійсно рішенням Київського районного суду м. Одеси від 21.10.2014 року по справі № 2-3981/11 стягнуто з ОСОБА_1 на користь «ОТП Факторинг Україна» 332201,81 грн, а рішенням Київського районного суду м. Одеси від 06.07.2017 року звернуто стягнення на предмет іпотеки за позовом «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Отже висновок суду першої інстанції про те, що рішення Київського районного суду м. Одеси від 21.10.2014 у справі № 2-3983/11 та рішення Київського районного суду м. Одеси від 06.07.2017 у справі № 520/16441/16, які долучені позивачем до позовної заяви, не є допустимими доказами, оскільки знеособлені та не можуть підтверджувати означені позивачем фактичні обставини, є помилковим.

Також є помилковим висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не надано документів про передачу права вимоги за вказаними кредитним договором та договором іпотеки відносно відповідача від АТ «Райффайзенбанк Україна» та/або його правонаступників до ТОВ «ОТП Факторинг Україна», оскільки рішенням Київського районного суду м. Одеси від 06.07.2017 року встановлено, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» є правонаступником АКБ «Райффайзенбанк Україна» за кредитним договором № CNL-500/157/2005 від 01.09.2005 року та договором іпотеки від № РCNL-500/157/2005 від 01.09.2005 року.

Із матеріалів справи вбачається, що 26.07.2024 між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (клієнт) та ТОВ «Реалайнс Фінанс» (фактор) укладено договір факторингу № 07/2024/1-РА відповідно до якого клієнт передає (відступає) фактору за плату належні йому права вимоги до боржників, указаних у реєстрі, зокрема до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № CNL-500/157/2005 від 01.09.2005.

26.07.2024, між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (клієнт) та ТОВ «Реалайнс Фінанс» (фактор) укладено договір факторингу, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марченком А.В. за реєстровим № 1413, відповідно до якого клієнт передає (відступає) фактору за плату належні йому права вимоги до боржників, указаних в реєстрі, зокрема до відповідача ОСОБА_1 за договором іпотеки № PCNL-500/157/2005 від 06.09.2005.

06.12.2024 між ТОВ «Реалайнс Фінанс» (клієнт) та ТОВ «Консалт Солюшенс» (фактор) укладено договір факторингу № 12/2024/1-КС відповідно до якого клієнт передає (відступає) фактору за плату належні йому права вимоги до боржників, указаних в реєстрі, зокрема до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № CNL-500/157/2005 від 01.09.2005.

Пунктом 6.1. договору факторингу визначено, що ліміт фінансування за цим договором складає 50000 грн.

Фактор здійснює фінансування клієнта шляхом одноразового перерахування суми, що вказана в п. 6.1 цього договору, на вказаний клієнтом рахунок протягом 2 (двох) робочих днів з моменту підписання сторонами цього договору (п. 6.2.).

На підтвердження здійснення оплати за договором факторингу № 12/2024/1-КС, до позовної заяви позивачем додано платіжну інструкцію № 593 від 06.12.2024 року, про переказ коштів ТОВ «Консалт Солюшенс» на рахунок ТОВ «Реалайнс Фінанс» на виконання договору факторингу № 12/2024/1-КС від 06.12.2024 року.

Згідно акту приймання-передачі документації від 06.12.2024 року укладеного між ТОВ «Реалайнс Фінанс» (клієнт) та ТОВ «Консалт Солюшенс» (фактор), клієнт передав, а фактор прийняв наступну документацію: кредитний договір № CNL-500/157/2005 від 01.09.2005 року та договір іпотеки від № РCNL-500/157/2005 від 06.09.2005 року.

06.12.2024, між ТОВ «Реалайнс Фінанс» (клієнт) та ТОВ «Консалт Солюшенс» (фактор) укладено договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марченком А.В. за реєстровим № 2150, відповідно до якого клієнт передає (відступає) фактору за плату належні йому права вимоги до боржників, указаних у реєстрі, зокрема до відповідача ОСОБА_1 за договором іпотеки № PCNL-500/157/2005 від 06.09.2005.

Пунктом 2.1. договору про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки передбачено, що права за договором іпотеки вважаються переданими (відступленими) з моменту підписання та нотаріального посвідчення цього договору, але не раніше ніж з визначеного договором факторингу моменту переходу від первісного іпотекодержателя до нового іпотекодержателя прав вимоги, що є предметом договору факторингу.

Позивачем надано Додаток № 1 до договору про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки від 06.12.2024 року, реєстр договорів.

Згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень Київський районний суд м. Одеси ухвалою від 19.12.2024 року замінив сторону виконавчого провадження вибулого стягувача Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» у виконавчому провадженні № 67980397.

Ураховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» набуло право грошової вимоги за зобов`язанням ОСОБА_1 , які виникли за кредитним договором № CNL-500/157/2005 від 01.09.2005 року та договором іпотеки від № РCNL-500/157/2005 від 06.09.2005 року.

З матеріалів справи вбачається, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. на примусовому виконанні перебуває ВП № 67984138 з виконання виконавчого листа № 520/16441/16-ц, виданого Київським районним судом м. Одеси про звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № РCNL-500/157/2005 від 06.09.2005 року.

Постановою про опис та арешт майна (коштів) боржника приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. від 29.11.2022 року описано майно квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та накладено арешт для забезпечення реального виконання виконавчого документа

З інформації з АСВП вбачається, що на виконанні Київського ВДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебувало виконавче провадження № 54697800, дата відкриття 15.09.2017 року, боржник - ОСОБА_1 , стягувач - ТОВ "ОТП Факторинг Україна", стан ВП завершено.

Також на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. перебувало виконавче провадження № 67980156, дата відкриття 22.12.2021 року, боржник - ОСОБА_1 , стягувач Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс», виконавче провадження є завершеним.

В матеріалах справи міститься протокол № 555780 проведення електронних торгів, із якого вбачається що торги 07.10.2021 року не відбулися, продавець Другий Київський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), іпотека 2/3 частини трикімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1

Зазначені обставини свідчать про те, що після набрання рішенням Київського районного суду м. Одеси від 06.07.2017 року, вказане рішення було звернуто до виконання.

Наявність виконавчого документу, який підлягає виконанню, та який є невиконаним, свідчить про те, що до нього як до будь-якого грошового зобов`язання у разі порушення наслідки, із вказаними наслідками невиконання зобов`язання, вираженого у національній валюті без його валютного еквіваленту, тому наявні підстави для стягнення з відповідачів інфляційних втрат.

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13.11.2019 у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).

Договором факторингу укладеним 06 грудня 2024 року між ТОВ «Реалайнс Фінанс» та ТОВ «Консалт Солюшенс» у розділі 2 передбачено право грошової вимоги клієнта до боржника (його правонаступників, спадкоємців тощо) строк платежу за якою настав щодо погашення заборгованості, яка виникла на підставі кредитного договору з можливість здійснювати нарахування заборгованості передбаченої статтею 625 ЦК України.

Звертаючись до суду із позовом позивач з урахувань заяви про зменшення розміру позовних вимог просив стягнути з ОСОБА_1 нараховані інфляційні втрати кредитора у розмірі 320150,45 грн; 3 % річних за користування коштами у розмірі 102405,96 грн за період з 06.08.2017 року по 23.02.2022 року.

Оскільки матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем рішення суду та невиконання позичальником своїх зобов`язань, сам розрахунок заборгованості не оспорюється відповідачем, колегія суддів вважає, що на користь позивача підлягає стягненню 3% річних у розмірі 102405,96 грн та інфляційні витрати у розмірі 320150,45 грнрозраховані на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Щодо суті апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Апеляційний суд вважає, що рішення суду слід скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за простроченим грошовим зобов`язанням у виді інфляційних втрат та 3% річних задовольнити. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс», заборгованість у розмірі 422556,41 грн, яка складається із: 320150,45 грн - інфляційне збільшення, 102405,96 3% річних.

Щодо судових витрат

В ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при зверненні до суду із апеляційною скаргою сплачено судовий збір у сумі 7606,02 грн.

Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню, то з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 7606,02 грн

Керуючись ст.ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 29 квітня 2025 рокускасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за простроченим грошовим зобов`язанням у виді інфляційних втрат та 3% річних задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс», , заборгованість у розмірі 422556,41 грн, яка складається із: 320150,45 грн - інфляційне збільшення, 102405,96 3% річних.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс», , судовий збір у розмірі 7606,02 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний тест постанови складено 07 жовтня 2025 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді М.В. Назарова

Ю.П. Лозко