Справа № 511/2357/25
Провадження № 2-о/517/24/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2025 року с-ще Захарівка

Захарівський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Тростенюка В.А.,

секретаря судових засідань Грабової І.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Захарівка Одеської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління державної міграційної служби в Одеській області про встановлення факту, що має юридичне значення

ВСТАНОВИВ:

Представник заявника ОСОБА_1 , адвокат Стецюк С.Б. звернувся до суду із зазначеною заявою, в якій просить встановити факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на території України до 21 серпня 1991 року.

Вимоги заяви обгрунтовує тим, що заявник фактично проживала на території України з 1988 року та до 24 серпня 1991 року тобто на момент проголошення незалежності України, що підтверджується доказами наявними в матеріалах справи.

Під час загальнонаціонального обміну паспортів громадянин колишнього СРСР на паспорт громадянина України, який тривав в Україні з травня 1995 року по липень 2001 року, ОСОБА_1 обмін паспорта не здійснила та відповідно його не отримала.

21.05.2025 року заявник звернулась до ГУ ДМС України в Одеській області з відповідною заявою щодо отримання паспорта громадянина України, однак їй було відмовлено у видачі паспорту та залишено подані нею документи без розгляду, також роз`яснено що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території України, подається відповідне рішення суду, тому заявниця вимушена звернутися до суду з відповідною заявою.

12 вересня 2025 року від представника ГУ ДМС України в Одеській області до суду надійшли письмові пояснення на заяву про встановлення факту, що має юридичне значення у яких він просить в задоволенні даної заяви відмовити.

Письмові пояснення на заяву мотивовані тим, що ОСОБА_1 не надано жодного документу, який б свідчив про проживання останньої на території України за станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року.

ОСОБА_1 не зверталася до територіальних підрозділів ГУ ДМС України в Одеській області з заявою встановленого зразка, не надавала жодних документів, зазначених у Порядку, отже заявниця не використала всі можливості для отримання статусу громадянина України та звернення до суду із заявою про встановлення факту є передчасним.

Також вказує, що в даному випадку наявний спір про встановлення факту проживання заявниці на території України у повнолітньому віці за станом на 1991 рік, у тому числі за станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року, що має юридичне значення та зазначений спір повинен розглядатися в порядку позовного провадження.

11 вересня 2025 року від представника заявника ОСОБА_1 , адвоката Стецюка С.Б. до суду надійшла відповідь на відзив в якій просить заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ГУ ДМС України в Одеській області про встановлення факту, що має юридичне значення задовольнити у повному обсязі.

Відповідь на відзив мотивована тим, що 22.05.2025 року ОСОБА_1 звернулася з заявою у формі, передбаченою Порядком, до ГУ ДМС в Одеській області про оформлення та набуття громадянства України, до ГУ ДМС в Одеській області про оформлення та набуття громадянства України до якою нею були додані копії довідок селищних та сільських рад, виписки з погосподарських книг про проживання ОСОБА_1 на їх території з 1988 року по теперішній час;

18.06.2025 року від ГУ ДМС в Одеській області документи з заявою у формі, передбаченою Порядком, до ГУ ДМС в Одеській області про оформлення та набуття громадянства України були повернуті ОСОБА_1 без розгляду;

02.07.2025 року адвокат Стецюк С.Б., який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся з адвокатським запитом про стан оформлення та набуття громадянства України стосовно ОСОБА_1 ;

07.07.2025 року на адвокатський запит надійшла відповідь від ГУ ДМС в Одеській області в якій зазначено, що надані ОСОБА_1 документи повинні доводити факт її постійного проживання на території України до зазначеної дати, як правило виступає картка прописки форми 16 або квартирна картка форми 17, або загальні погосподарські книги сільських /селищних рад. Надані ОСОБА_1 форми карток прописки не є документами, які можуть слугувати документальним підтвердженням факту постійного проживання тієї чи іншої особи на території України до 24.08.1991 року, натомість можуть слугувати додатковим аргументом для суду під час винесення рішення про встановлення факту постійного проживання на території України до вказаної дати. У зв`язку з викладеними обставинами на адресу заявниці було повернуто надані неї документи, без розгляду.

Таким чином, враховуючи алгоритм дій ОСОБА_1 , стосовно її звернень щодо вирішення питання про отримання громадянства України, у ГУ ДМС в Одеській області відсутні правові підстави стверджувати про передчасність звернення ОСОБА_1 до суду із заявою про встановлення факту її постійного проживання на території України станом на 1991 рік, у тому числі станом на 24.08.1991 року та 13.11.1991 року.

Ухвалою суду від 25.08.2025 прийнято до розгляду, відкрито провадження у даній справі в порядку загального окремого провадження та призначено підготовче судове засідання.

Заявник та її представник у судове засідання не з`явилися, надавши до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності. Вимоги заяви підтримують у повному обсязі та просять їх задовольнити (а.с. 65).

Представник заінтересованої особи ГУ ДМС в Одеській областіу судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Вимоги заяви не визнає та просить суд відмовити у задоволенні заяви про встановлення факту, що має юридичне значення (а.с. 63).

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК Україниу разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Частиною 3 статті 294 ЦПК України встановлено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ч. 3 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є зокрема, законність, рівність всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Дослідивши та оцінивши в сукупності матеріали справи, суд, приходить до висновку, що заяву слід задовольнити з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є уродженкою м. Тирасполь колишнього СРСР.

07 березня 2000 року ОСОБА_2 вийшла заміж за ОСОБА_3 та після укладення шлюбу заявниці присвоєно прізвище « ОСОБА_4 », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 07 березня 2000 року (а.с. 17).

Так, згідно довідки Сухолиманської сільської ради Овідіопольського району Одеської області від 07.05.2016 № 157, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживала за адресою: АДРЕСА_2 разом із матір`ю ОСОБА_6 з 1988 по 1992 роки без реєстрації. Підстава: погосподарські книги по с. Сухий Лиман 1986-1990 та 1991-1995 роки (а.с. 11).

Згідно довідки Сухолиманської сільської ради Овідіопольського району Одеської області від 07.05.2016 № 77-05/16/126, Кодрян (Мокряк) зареєстрованою за адресою: с. Сухий Лиман, Овідіопольського району Одеської області не значиться. Згідно погосподарських книг за 1986-1990 та 1991-1995 роки по с. Сухий Лиман Овідіопольського району Одеської області ОСОБА_7 проживала разом із своєю матір`ю ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 . Право власності на житловий будинок, розташований за вищевказаною адресою на ОСОБА_6 не оформлено, вона разом з донькою, ОСОБА_7 перебувала користувачем зазначеного житлового будинку (а.с. 9).

З довідки Затишанської селищної ради Роздільнянського району Одеської області від 21.03.2025 року № 02-20/352 вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає без реєстрації з листопада 2006 року по теперішній час за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на будинок за вищевказаною адресою не оформлено, ОСОБА_1 являється користувачем домоволодіння (а.с. 8).

У відповідності до довідки Карабанівського старостинського округу Роздільнянського району Одеської області від 25.03.2025 року № 10, ОСОБА_5 зареєстрованою за адресою с. Нова Шибка, не значиться. Згідно погосподарської книги за 1996-2000 роки, по с. Нова Шибка Роздільнянського (Захарівського, Фрунзівського) району, ОСОБА_5 проживала в с. Нова Шибка (а.с. 10).

Згідно листа № 6133/1/5101-25 від 02.07.2025 ГУ ДМС в Одеській області адресованого адвокату Стецюку С. вбачається, що надані ОСОБА_1 документи повинні доводити факт її постійного проживання на території України до зазначеної дати, як правило виступає картка прописки форми 16 або квартирна картка форми 17, або загальні погосподарські книги сільських /селищних рад. Надані ОСОБА_1 форми карток прописки не є документами, які можуть слугувати документальним підтвердженням факту постійного проживання тієї чи іншої особи на території України до 24.08.1991 року, натомість можуть слугувати додатковим аргументом для суду під час винесення рішення про встановлення факту постійного проживання на території України до вказаної дати (а.с. 7).

Відповідно до п. 12 ч. 1 постанови Верховної Ради України «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» від 19 травня 2016 року № 1377-VIII, в Одеській області перейменовано Фрунзівський район на Захарівський район; селище міського типу Фрунзівка Фрунзівського району на селище міського типу Захарівка.

Відповідно до п. 15 ч. 1 і п. 15 ч. 3 постанови Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» від 17 липня 2020 року № 807-IX, утворено в Одеській області Роздільнянський район (з адміністративним центром у місті Роздільна) у складі територій, зокрема, Затишанської селищної, Захарівської селищної територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України, а також ліквідовано, зокрема, і Захарівський район.

Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

За змістом норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 7 ст.19 ЦПК України визначено, що, окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Статтею 293 ЦПК України, передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження також справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Окрема провадження - це вид непозовного цивільного судочинства в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження чи відсутності неоспорювальних прав (ч.1 ст.293 ЦПК України).

Згідно із ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Листом Верховного суду України від 01.01.2012 про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз`яснено, що у порядку ч. 2 ст. 256 ЦПК суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 256 ЦПК та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, який має юридичне значення.

Також, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема постійного проживання на території України (відповідна правова позиція викладена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 02.06.2021 у справі №125/1472/19).

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 1991 рік, у тому числі станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

Згідно з пунктом 8 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі Порядок), затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону «Про громадянство України» особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає:

а)заяву про встановлення належності до громадянства України;

б)копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт);

в)судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Пунктом 44 Порядку передбачено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

З наведеного слідує, що у разі, коли метою особи, яка звертається до суду для встановлення юридичного факту, є оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням, предметом судового розгляду може бути заява такої особи про встановлення факту її проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Зазначене також узгоджується із висновком Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеним у постанові від 25.03.2024 у справі №161/9609/22.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб (постанова Верховного Суду від 17 червня 2024 року у справі № 753/21178/21 (провадження № 61-15630св23).

У постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) Велика Палата Верховного Суду сформувала такий висновок: «В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Згідно із ст. 318 ЦПК України у заяві про встановлення юридичного факту повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою, причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, докази, що підтверджують факт.

Доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Заявником відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України належним чином доведено обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог щодо встановлення факту проживання на території України.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Тариспіль колишнього СРСР та з 1988 року фактично почала постійно проживати на території України, що підтверджується документам наявними в матеріалах справи.

Встановлення факту постійного проживання в Україні станом на 24.08.1991 має для заявника юридичне значення та необхідно для встановлення належності до громадянства України та в подальшому оформлення паспорта громадянина України.

Сукупністю досліджених під час судового розгляду доказів, які також не заперечуються заінтересованою особою, підтверджено факт постійного проживання ОСОБА_1 на території України станом на 24.08.1991.

Доводи представника ГУ ДМС України в Одеській області наведені в письмових поясненнях спростовуються доказами наявними в матеріалах справи та не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. Крім того, зазначені заявником докази жодним чином не спростовані заінтересованою особою відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, ч. 1 ст. 81 ЦПК України.

Таким чином, надані заявником докази суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета доказування, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують факт проживання заявника на території України.

Беручи до уваги вищенаведене, суд дійшов висновку про задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення.

Відповідно до положень частини сьомої статті 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються.

Керуючись статтями 10, 11, 12, 60, 209, 212-215, 234, 235, 258-259, 263-265, 268, 293, 294, 315-319 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління державної міграційної служби в Одеській області про встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на території України до 21 серпня 1991 року.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Одеського апеляційного суду через Захарівський районний суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 09 жовтня 2025 року.

Суддя: