ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2025 року

м. Харків

справа № 953/3649/24

провадження № 22-ц/818/3356/25

Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Тичкової О.Ю.,

суддів колегії Мальованого Ю.М. Маміної О.В.

за участю секретаря судового засідання Волобуєва О.О.

сторони справи:

позивач Акціонере товариство «Сенс-банк»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харків апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк» на рішення Київського районного суду м. Харкова від 29 липня 2024 року ухвалене у складі судді Демченко С.В.,-

Встановив

В травні 2024 року АТ «Сенс Банк» звернулось до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № 501375396 у розмірі 233060, 84 грн та судового збору у розмірі 2796, 73 грн.

В обґрунтуванні позовних вимог зазначено, що 20 жовтня 2021 року між АТ «Альфа-Банк», правонаступником якого на теперішній час є АТ "Сенс Банк" ( надалі Банк) та відповідачем укладена угода про надання споживчого кредиту № 501375396, за умовами якого Банк зобов`язувався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язався повертати кредит, сплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі у розмірі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. У випадку невиконання позичальником умов договору, він зобов`язаний достроково виконати всі боргові зобов`язання перед Банком впродовж 30 (тридцяти) календарних днів з дня отримання від Банку інформації. Банк умови кредитного договору виконав у повному обсязі, проте відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 12 вересня 2023 року у нього виникла заборгованість у загальному розмірі 233060,84 грн, з яких: 150736, 78 грн заборгованість по тілу кредиту, 82324, 06 грн заборгованість по відсотках. Зазначену заборгованість відповідач до теперішнього часу добровільно не сплатив, що є порушенням законних прав та інтересів Банку, у зв`язку з чим позивач просив стягнути з відповідача на його користь вищевказану суму заборгованості.

Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 29 липня 2024 року в задоволені позовних вимог відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог. У меморіальному ордері № 637214677 від 20 жовтня 2021 року, наданому позивачем у якості доказу, містяться відомості про перерахування АТ «Сенс Банк» на рахунок ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 159 000 грн з призначенням платежу - надання кредиту за кредитним договором № 501375396 від 20.10.2021, проте відсутні підписи касира (бухгалтера) та печатка банку. При цьому, зазначений банк платника - АТ «Сенс Банк», тоді як станом на 20 жовтня 2021 року банк іменувався АТ «Альфа-Банк», а рішення про зміну найменування банку було прийнято 12 серпня 2022 року. Наведені обставини в своїй сукупності не можуть свідчити про дійсне укладення між сторонами у справі кредитного та отримання відповідачем кредитних коштів.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції АТ «Сенс Банк» подало апеляційну скаргу, в якій просило, рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду першої інстанції не відповідає нормам процесуального та матеріального права. Надані суду докази свідчать, що 20.10.2021 ОСОБА_1 прийняв пропозицію АТ «Альфа Банк», що підтверджується офертою на укладення та акцептом пропозиції на укладення угоди про надання споживчого кредиту № 501375396. За змістом зазначеного договору сторони домовились про наступні умови: тип кредиту «Кредит готівкою» сума кредиту 159 000, 00 грн; процентна ставка, % річних 35.00 %, тип ставки фіксована. Процентна ставка може бути змінена шляхом укладення відповідної додаткової угоди. Строк кредиту 42 місяці. Додатком № 1 до угоди про надання кредиту № 501375396 від 20.10.2021 є графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості усіх супровідних послуг, як невід`ємна частина кредитного договору. Суду надані банківська виписка з рахунку відповідача за договором кредиту № 501375396 від 20.10.2021 та меморіальний ордер на підтвердження факту перерахування грошових коштів у розмірі 159 000, 00 грн. В той час, як відповідач доказів виконання свого обов`язку повернути кредитні кошти суду не надав. Тому суд дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін у справі, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи АТ «Альфа-Банк» прийняв пропозицію ОСОБА_1 , на укладення угоди про надання споживчого кредиту №501375396 від 20.10.2021 року на умовах запропонованих банком. Тип кредиту: «Кредит готівкою, сума кредиту 159000,00 грн, процентною ставкою 35.00%, типом ставки фіксована, процентна ставка може бути змінена шляхом укладення додаткової угоди, строком на 42 місяці. (а.с.26 зворот). Згідно п.1.а. за надання кредиту 0.00% від суми кредиту, зазначеної в оферти на укладення угоди без ПДВ. П.1.б. за обслуговування кредиту 0.00% від суми кредиту зазначеній в цій оферті без пдв. Комісійна винагорода може бути змінена в порядку, передбаченому цьому договорі та сплачуватися згідно діючих тарифів банку.

Згідно п.2 дата повернення кредиту 20.04.2025 року. Для повернення заборгованості за угодою пропоную використовувати рахунок № НОМЕР_1 відкритий в банку.

Кредит наданий для власних потреб позичальника - розмір якого становить 159000,00, способом видачі- переказом коштів на рахунок - № НОМЕР_2 відкритий у АТ «Альфа Банк».

До матеріалів справи доказів підписання оферти та акцепта позивачем не надано.

Як вбачається з Виписки по рахунку заборгованості за кредитом, у ОСОБА_1 станом на 20.04.2022 року існує заборгованість за кредитом № 501375396 від 20.10.2021 в розмірі 233 060,84 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту 150 736.78 грн, заборгованості за відсотками за користування кредитом 82 3254.06 грн, заборгованості за простроченим тілом кредиту - 15304,51 грн. ( а.с. 18 23).

Згідно даних меморіального ордеру №367214677 від 20.10.2021 року, АТ «Сенс Банк» перерахував кошти ОСОБА_1 на рахунок № НОМЕР_1 у сумі 159 000,00 грн. (а.с.24).

25.01.2024 року АТ «Сенс Банк» направив на адресу ОСОБА_1 досудову вимогу про виконання договірних зобов`язань, в якій вимагає впродовж 30 календарних днів з моменту отримання письмової вимоги Банку, але в будь-якому випадку не пізніше 35 календарних днів з моменту надсилання даної вимоги, усунути порушення умов кредитного договору та погасити заборгованість в розмірі простроченого боргу, у випадку невиконання, - достроково повернути кредит у повній непогашеній сумі та сплатити всі нараховані і несплачені проценти за користування кредитом, комісії, а саме 233060,84 грн ( а.с. 34,12,35).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Акцент-Банк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини 1 статті 3 ЦК України.

Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема, у договорах про надання споживчого кредиту.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 80 ЦПК України передбачає достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Отже, за змістом цих норм процесуального права сторона справи зобов`язана та має право довести обставини, на які вона посилається на підставі доказів, які вона надає самостійно або за допомогою суду.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст. 13 ЦПК України).

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.

В супереч вимог ст.12, 81 ЦПК України позивач не надав суду належних та допустимих доказів укладення між сторонами у справі договору кредиту на зазначених у позові умовах. Надані позивачем паспорт споживчого кредиту та оферта на укладення угоди про надання споживчого кредиту № 501375396 відповідачем не підписані.

Доказами, що підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно з указаними положеннями закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Відповідно до п. 5 Положення про організацію оперативної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 18 червня 2003 року № 254, п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Виписка по картковому рахунку може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судами у сукупності з іншими доказами.

Отже доказ, який підтверджує заборгованість клієнта, є виписка з банківського рахунку.

За змістом зазначеної виписки ОСОБА_1 отримав кредитні кошти у розмірі 159 000,00 грн за договором кредиту № 501375396, користувався ними та частково виконував зобов`язання щодо їх повернення.

Згідно з правовим висновком викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), не можна вважати неукладеним договір після його повного або часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, слід зробити висновок, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом стягнення з боржника фактично отриманої суми кредитних коштів.

Оскільки матеріали справи містять належні докази на підтвердження того, що відповідач фактично отримав кошти, проте доказів повернення зазначених коштів в добровільному порядку суду не надав, суд дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення на користь позивача фактично отриманих відповідачем та не повернутих грошових коштів у розмірі 132 539,64 грн.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до п. п. в п. 4 ч. 1ст.382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки позовні вимоги задоволено на 56,85% то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір 1589, 94грн (2796,73х 56.85/100) за подання позовної заяви до суду, та необхідно стягнути судовий збір 2384,97 (4195,20,х 56.85/100) за подачу апеляційної скарги, що разом складає 3974,91 грн (1589, 94+2384,97).

Керуючись ст.367,369,376,381,382,383,384 ЦПК України, суд,-

Постановив

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк» - задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 29 липня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» заборгованість за кредитним договором № 501375396 у розмірі 132 539 (сто тридцять дві тисячі п`ятсот тридцять дев`ять) грн 64 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» 3974 (три тисячі дев`ятсот сімдесят чотири) грн 91 коп. судового збору сплаченого в суді першої та апеляційної інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 жовтня 2025 року

Головуючий О.Ю.Тичкова

Судді Ю.М. Мальований

О.В. Маміна