10.10.2025 Справа № 756/3724/25
Номер справи 756/3724/25
Номер провадження 2/756/3198/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2025 року м. Київ

Оболонський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Шролик І.С.,

секретаря судового засідання- Лисенко Д.О.,

за участю представника позивача - Глущенка К.В., Ладогубець О.В.

відповідача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі судових засідань в м. Києві цивільну справу за позовом комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» звернулося Оболонського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що відповідачі є споживачами послуг за адресою: АДРЕСА_1 .

Як зазначає позивач, з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року позивачем надавалися послуги з централізованого опалення (постачання теплової енергії) та централізованого постачання гарячої води (послуги з ЦО/ЦПГВ), а з 01 листопада 2021 року, позивач є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води (послуги з ТЕ/ПГВ).

Крім того, позивач на підставі Договору № 602-18 про відступлення прав вимоги (цесії) від 11 жовтня 2018 року, укладеного з ПАТ «Київенерго», отримав право вимоги до відповідачів про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та/або постачання гарячої води, яка утворилася до 01 травня 2018 року.

Відповідачі своєчасно не сплачували за спожиті послуги, у результаті чого утворилась заборгованість, яка станом на 31 січня 2025 року становить 151311,23 грн., яка складається з наступного: за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 4182,42 грн. (інфляційна складова боргу - 510,26 грн., три проценти річних - 125,85 грн.); заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого гарячого водопостачання у розмірі 223,59 грн. (інфляційна складова боргу - 27,28 грн., три проценти річних - 3,73 грн.); заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги з централізованого опалення у розмірі 74581,13 (інфляційна складова боргу - 9098,90 грн., три проценти річних - 2243,56 грн.); заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги централізованого постачання гарячої води у розмірі 6561,53 грн. (інфляційна складова боргу - 800,51 грн., три проценти річних - 197,39 грн.), заборгованість за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги з постачання теплової енергії у розмірі 25943,18 грн. (інфляційна складова боргу - 2827,50 грн., три проценти річних - 695,48 грн., пеня - 429,00 грн); заборгованість за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги з постачання гарячої води у розмірі 17804,55 грн. (інфляційна складова боргу - 2226,40 грн., три проценти річних - 539,20 грн., пеня - 343,53 грн.); заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії у розмірі 1277,79 грн.; заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання гарячої води у розмірі 665,50 грн.

У зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідачів солідарно вказану заборгованість за спожиті послуги у розмірі 151311,23 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028,00 грн.

Рух справи

Ухвалою суду від 24 березня 2025 року відкрито провадження у справі, справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

До суду 18 квітня 2025 року від представника відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву в якому просить застосувати до вимог позивача наслідки пропуску строку позовної давності, відмовити позивачу в задоволенні заявлених вимог та стягнути понесені відповідачем витрати на правничу допомогу. В обґрунтування поданого відзиву зазначає, що ОСОБА_4 не є власником та споживачем послуг, оскільки з 03 травня 2017 рок виїхала за межі України та проживає за її межами. ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з 05 березня 2022 року по 08 вересня 2024 року перебували за межами України в Італії. Тому мають право не оплачувати послуги, які не споживали, так як не користувалися ні теплом, ні гарячою водою. Квартира обладнана лічильниками на тепло та воду, позивачем не враховані незмінні покази лічильників, нарахована заборгованість за нормами споживання. Безпідставне нарахування заборгованості за МЗК (місця загального користування), які відключено від системи централізованого опалення. До відзиву наданий договір про надання юридичних послуг, квитанцію до прибуткового касового ордеру, акт про прийняття на абонентський облік вузла розподільного обліку гарячої води, акт зняття контрольних показів лічильника, свідоцтво про повірку засобу вимірювальної техніки, витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно від 25 січня 2021 року.

25 травня 2025 року представник відповідача - адвокат Бешлега А.В. долучив до матеріалів справи докази звернення відповідача ОСОБА_1 до постачальника послуг зі заявою про проведення перерахунку заборгованості за показами лічильників.

23 липня 2025 року представник відповідача надав адвокатський запит та відповідь Комунальне підприємство виконавчого органу Київради «Київтеплоенерго» від 09 липня 2025 року з актами звірки обсягу заборгованості.

За клопотанням представника позивача долучено до матеріалів справи письмові докази проведеного коригування заборгованості за наданими споживачем показами лічильників та доказами проведених повірок лічильників.

Ухвалою суду від 14 серпня 2025 року визнано обов`язковою явку представника позивача з розрахункового відділу.

В судовому засіданні 06 жовтня 2025 року представник позивача підтримав заявлені вимоги після проведеного коригування заборгованості в загальному обсязі в розмірі 43893,47 грн, наполягав на їх задоволенні.

Представник позивача з розрахункового відділу Ладогубець О.В. суду пояснила, що за наданими споживачем документами проведеними повірками лічильників та актами звірки показів лічильників, проведено коригування заборгованості згідно даних з особового рахунку - заборгованість з гарячого водопостачання відсутня. Споживачі не передавали своєчасно покази лічильників через що нарахування відбувалось за середньодобовим споживанням теплової енергії. Через відсутність інформації про проведення метрологічної повірки вузлів розподільного облік, їх знято з обліку в програмному забезпеченні та відновлено в квітні 2024 року, після надання свідоцтв про повірку. Після проведених коригувань заборгованість з теплопостачання за період з травня 2018 року по червень 2025 року становить 22605,54 грн, заборгованість за гаряче водопостачання відсутня.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні не визнала позовні вимоги, просила відмовити в їх задоволенні. Пояснила, що не користувалися ні опаленням, ні гарячою водою, тривалий час проживали за межами України, в місцях загального користування відсутня системи обігріву. Просить долучити до справи заяву про збільшення розміру позовних вимог й стягнути з позивача на її користь 30000,00 грн компенсацію за погіршення стану здоров`я та психологічний тиск та 25000,00 грн витрат на правничу допомогу.

Вислухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, та заперечення викладені у відзиві, оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Фактичні обставини

Судом встановлено, що Розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 № 591 закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва за Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», яке починаючи з 01 травня 2018 року здійснює надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

11 жовтня 2018 року між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго» було укладеного Договір № 602-18 про відступлення права вимоги, за яким ПАТ «Київенерго» відступило право вимоги, а КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців, щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання станом на 01 серпня 2018 року з урахуванням оплат.

Відповідно до Додатку № 1 та/або додатку № 2 до Договору цесії позивач набув право вимоги заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення 4182,42 грн та централізованого постачання гарячої води -223,59 грн, за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.26,27).

З витягу з реєстру територіальної громади м. Києва вбачається, що відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.10).

Відповідно до свідоцтва про право власності від 13 квітня 2007 року квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 на праві власності належить ОСОБА_1 (а.с.83,157).

З досліджених судом відомостей в закордонних паспортах ОСОБА_1 та ОСОБА_3 неодноразово в 2023, 2024 роках перетинали кордон України.

Судом досліджений Акт від 16 січня 2025року про приймання на абонентський облік засобів обліку води; Акти зняття контрольних показань з вузла розподільного обліку гарячої води від 15 квітня 2024 року; Свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки від 03 листопада 217 року.

Також судом досліджені розрахунки заборгованості (а.с.18-24) та їх коригування за опалення згідно показників будинкового засобу обліку теплової енергії за обсяг теплової енергії, витраченої на загальнобудинкові потреби на опалення, за обсяг теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньо будинкової системи ГВП та мінімальної частки за період з жовтня 2018 року по березень 2025 рік (а.с. 228-239).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Частиною 1 статті 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

26 квітня 2014 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» від 10.04.2014 року №1198, яким внесено зміни до закону України «Про житлово-комунальні послуги», який доповнено новими частинами.

Відповідно до ч. 7 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV (який діяв на час виникнення спірних відносин) визначено, що договір про надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо-будинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання.

У газеті «Хрещатик» № 34 (5085) 28 березня 2018 року опубліковано повідомлення про публічний договір (оферту) про надання ПАТ «Київенерго» як виконавцем житлово-комунальних послуг на підставі ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води населенню та опубліковано договір про надання послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води населенню.

Відповідно до п. 14 вказаного Договору розрахунковим періодом є календарний місяць. У разі застосування щомісячної системи оплати послуг платежі вносяться не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Підпунктом 1 пункту 19 вказаного Договору передбачено, що споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлений договором строк.

Частиною 1 ст. 714 ЦК України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року №1875-IV (у редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) та Законом України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 листопада 2017 року №2189-VIII (введений в дію з 01 травня 2019 року, крім: ст. 1, ч. 1 ст. 2, ст. ст. 3-7, 9, 11, 12, ч. 2 ст. 26, ст. 27 та 29 (в частині регулювання послуги з управління багатоквартирним будинком), ч. 2 ст. 2, ч. ч. 3 та 4 ст. 8, ч. ч. 2 та 3 ст. 10, ст. 15, ч. ч. 1, 3 та 5 ст. 16, ст. 18, ч. 5 ст. 28, які введені в дію 10 червня 2018 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до перелік житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги, зокрема послуги з постачання теплової енергії, постачання гарячої води.

Так, відповідно до частини 1 статті 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг.

Згідно із ст. 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Відповідно до ст. 179 ЖК України визначено, що користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою КМУ № 45 від 24.01.2006 року, визначено, що власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV (який діяв на момент виникнення спірних правовідносин) учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV (який діяв на момент виникнення спірних правовідносин) споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Підключення будинку до мереж централізованого опалення та/або постачання гарячої води свідчить про надання послуг позивачем. Відповідач в свою чергу від мереж централізованого опалення та/або постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством не відмовлялася, не відключалася.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Отже, з 01 травня 2018 року надання послуг з централізованого опалення (постачання теплової енергії) та централізованого постачання гарячої води (постачання гарячої води) здійснює КП «Київтеплоенерго». Мешканцям будинку, в якому розташована квартира відповідачів, послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води надаються КП виконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго».

Судом встановлено, що позивач належним чином виконує свої договірні зобов`язання шляхом надання відповідачам послуг з централізованого опалення (постачання теплової енергії) та централізованого постачання гарячої води (постачання гарячої води).

Згідно з ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Крім того, відповідно до ч. 3 вказаної статті солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі.

Сімейне законодавство України встановлює презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними за період шлюбу (стаття 60 СК України).

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебувають в шлюбі з 1965 року, що доводиться відомостями в паспорті, а тому незважаючи на реєстрацію права власності на одного з подружжя, квартира набута в період шлюбу, тому спільність майна презумується, а отже відповідачі є солідарними боржниками, незважаючи на те, що ОСОБА_3 зареєстрований в квартирі з 2022 року, проте як співвласник несе тягар утримання в межах розміру заборгованості.

Також слід зазначити, що згідно з ч. 4 ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Аналогічний за змістом правовий висновок висловлено ВС у постанові від 19 серпня 2020 року у справі № 703/2200/15-ц.

Відповідачі є споживачами послуг, які надає позивач, за адресою: АДРЕСА_2 .

Твердження відповідачів, що вони деякий проміжок часу не користувались наданими позивачем послугами через перебування за межами України, що доводиться відомостями зі закордонного паспорта, посилалася як на підставу звільнення від оплати за послуги з теплової енергії та гарячого постачання суд вважає неприйнятними.

Порядок звільнення наймачів (власників) квартир (приватних будинків) та членів їх сімей за період їх тимчасової відсутності від оплати за комунальні послуги, затверджений рішенням Київської міської ради від 28 березня 2002 року № 409/1843. Яким встановлено, що наймач (власник) квартири (приватного будинку) та члени його сім`ї за період тимчасової відсутності мають право на несплату вартості ненаданих послуг при дотриманні певних умов: 1.1 При тимчасовій відсутності всієї сім`ї: за умов відключення працівниками житлово-експлуатаційної організації (Виконавця послуг) холодної та гарячої води та опломбування запірних вентилів на вводі у квартиру (приватний будинок) та зняття пломб і відновлення послуг працівниками житлово-експлуатаційної організації (Виконавця послуг) згідно з письмовою заявою наймача (власника) квартири (приватного будинку).

1.2. При тимчасовій відсутності одного або декількох членів сім`ї: за умови своєчасного подання в житлово-експлуатаційну організацію (Виконавця послуг) та в управління експлуатації газового господарства документів, що підтверджують факт відсутності одного або декількох членів сім`ї. Винятком є випадки, коли наймач (власник) квартири (приватного будинку) або члени його сім`ї перебувають на стаціонарному лікуванні, санаторно-курортному відпочинку, терміни якого підтверджено лікарняним, путівкою та ін.

Звільнення від оплати здійснюється за період тимчасової відсутності не менше одного місяця. Для звільнення від оплати наймач (власник) квартири (приватного будинку) повинен надати наступні документи: у випадку, передбаченому пунктом 1.1 (При тимчасовій відсутності всієї сім`ї): · заяву в житлово-експлуатаційну організацію (Виконавця послуг) про відключення холодної і гарячої води та опломбування запірних вентилів із зазначенням періоду тимчасової відсутності; · акт житлово-експлуатаційної організації (Виконавця послуг) про відключення та опломбування вентилів холодної і гарячої води.

Перерахунок проводиться після відновлення надання послуг, якщо не порушено цілісності опломбування мереж (у випадку передбаченому пункт 1.1).

У випадку передбаченому пунктом 1.2 (при тимчасовій відсутності одного або декількох членів сім`ї: заяву в житлово-експлуатаційну організацію (до Виконавця послуг) про тимчасову відсутність одного або декількох членів сім`ї із зазначенням періоду та місця перебування; документ, що підтверджує факт перебування одного або декількох членів сім`ї в іншому місці (документ повинен містити кутовий штамп з реєстраційним номером, дату видачі, бути завірений печаткою); для працюючих - довідку з місця роботи про перебування у відпустці, відрядженні (із зазначенням терміну відпустки, відрядження).

Відповідачі та представник не надали суду доказів звернення з відповідною заявою до надавача послуг, зі заявами (повідомленнями) про не проживання у квартирі за період виникнення заборгованості, та бажання припинити отримання послуг (як повністю так і на певний період).

Отже, заперечення що ОСОБА_2 не проживає в квартирі, а тому не має нести тягар утримання є неприйнятними й задоволенню не підлягають.

Як встановлено судом з наданих представником позивача розрахунків заборгованості, нарахування за централізоване опалення, теплову енергію здійснювалось на житлову площу квартири, а нарахування заборгованості з постачання гарячої води за показниками лічильника.

Особа, зареєстрована у квартирі, але фактично там не проживає, зобов`язана сплачувати за комунальні послуги. Це обумовлено тим, що реєстрація (прописка) створює юридичний зв`язок між особою та житловим приміщенням, і, відповідно, обов`язок сплачувати за послуги, які надаються за цім житловим приміщенням.

Відповідно до п. п. 1, 5, 8 ч. 2 ст. 8 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 листопада 2017 року №2189-VIII виконавець зобов`язаний: забезпечувати своєчасність, безперервність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, в тому числі шляхом створення систем управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів; розглядати у визначений законодавством термін претензії та скарги споживачів і проводити відповідні перерахунки розміру плати за житлово-комунальні послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості; вести облік вимог (претензій) споживачів у зв`язку з порушенням порядку надання житлово-комунальних послуг, зміною їх споживчих властивостей та перевищенням термінів проведення аварійно-відновлювальних робіт.

Оскільки КП виконавчого органу Київради (КМДА) "Київтеплоенерго" надавались послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води споживачам, які отримували вказані послуги і користувалися ними за адресою: АДРЕСА_2 , у відповідачів виник обов`язок оплатити ці послуги.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідачі користуються послугами, але не виконують зобов`язання по сплаті заборгованості за надані послуги з центрального опалення. Свої зобов`язання відповідачі виконують неналежно, внаслідок чого виникла заборгованість, та доказів зворотному з боку відповідачів суду надано не було.

У поданому відзиві, представник відповідача просить застосувати наслідки пропуску позивачем строку позовної давності до заявлених вимог. Щодо заявленого клопотання про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, суд виходить з наступного.

Частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (частина третя статті 267 ЦК України).

При цьому суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє в позові через необґрунтованість. Якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє в позові через сплив позовної давності в разі відсутності визнаних судом поважних причин її пропуску, про які повідомив позивач.

Судом враховано, що позивач звернувся до суду з цим позовом 15 квітня 2025 року, суд приходить до переконання, що позивачем не пропущений строк звернення до суду, з наступних обставин.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.

Законом № 540-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності, і всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Отже, Законом № 540-IX, який набрав чинності 02 квітня 2020 року, було продовжено перебіг позовної давності для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на час дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), тому заява відповідачів про застосування наслідків спливу позовної давності підлягає частковому задоволенню судом, з урахуванням положень вищенаведеного законодавства, що узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постанові від 06 травня 2021 року у справі № 903/323/20.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», з 24 год. 00 хв. 30 червня 2023 року на всій території України відмінено карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

З урахуванням п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та часу введення в Україні карантину у межах позовної давності знаходиться період з березня 2017 року.

З урахуванням вимог діючого законодавства, суд приходить до переконання, що позовні вимоги Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» про солідарне стягнення зі ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 заборгованості за надані послуги за період з 02 квітня 2017 року, підлягають частковому задоволенню, оскільки строк позовної давності не пропущений.

Враховуючи, що пунктом 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України перебіг строку позовної давності продовжено на строк дії карантину, внесені до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України зміни набули чинності з 02 квітня 2020 року, відповідно не є пропущеним строк позовної давності щодо платежів, строк сплати яких станом на 02 квітня 2017 року не завершився.

За розрахунком заборгованості, який наведений позивачем вбачається, що станом на квітень 2017 року заборгованість відповідачів з оплати за центральне опалення становила 2110,45 грн., вимоги про стягнення цієї заборгованості знаходяться поза межами позовної давності, тому в їх задоволенні позивачу слід відмовити.

Заборгованість за період з 02 квітня 2017 року до 01 травня 2018 року за послуги з центрального опалення складає 4182,42 грн; інфляційне збільшення розміру заборгованості становить -510,26 грн , 3% річних - 125,82 грн.

Суд погоджується з розрахунком заборгованості, який проведений позивачем після коригування сум з урахуванням показників лічильників, які улаштовані в квартирі відповідачів, вважає, що розмір заборгованості за спожиту з 01 березня 2018 року до 01 травня 2018 року послугу з централізованого постачання гарячої води у розмірі 223,59 грн.; заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги з централізованого опалення у розмірі 4117,47 грн.; заборгованість за спожиті з 01 листопада 2021 року по 31 січня 2025 року послуги з постачання теплової енергії в розмірі -18488,07 грн, заборгованість зі сплати за абоненське обслуговування послуг з постачання теплової енергії у розмірі 1277,79 грн.; заборгованість зі сплати за абоненське обслуговування послуг з постачання гарячої води -665,50 грн. є доведеною та підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, суд приходить до переконання, що позивачем доведено належними та достатніми доказами обґрунтованість заявленої до стягнення солідарно з відповідачів суми боргу у розмірі 28954,84 грн за надані житлово - комунальні послуги, плати за абоненське обслуговування, яка знаходиться в межах позовних вимог, а тому підлягає стягненню солідарно з відповідачів.

Заперечення відповідачів, що вони за фактично не проживали за адресою реєстрації з березня 2022 року по вересень 2024 року, а тому не споживали надані послуги, не приймається судом до уваги, оскільки доказів звернення до постачальника послуг зі заявою про здійснення перерахунку в передбаченому законом порядку, суду не надано. Саме по собі не проживання за зареєстрвоаним місцем проживання не тягне звільнення споживача від оплати за надані постачальником послуги.

Також, позивачем заявлено до стягнення з відповідачів 3% річних, інфляційні втрати. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

Суд зазначає, що за змістом ч.2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно з розрахунком заборгованості, наведеним власноруч судом за обсяг визначеної заборгованості, у зв`язку з простроченням оплати спожитих відповідачем житлово-комунальних послуг з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню три проценти річних у розмірі 868,31 грн. та інфляційні втрати у розмірі 3549,49 грн.

Таким чином, аналізуючи наявні по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та солідарному стягненню з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги - 28954,84 грн., 3% річних - 868,31 грн., інфляційних втрат - 3549,49 грн., що разом становить 33372,64 грн. В задоволенні решти вимог, що перебувають поза межами строку позовної давності суд відмовляє.

Доводи сторони відповідача про не врахування при визначенні розміру заборгованості показів лічильника, спростовані проведеним за заявою споживача перерахунку заборгованості (коригування) в бік зменшення, після надання споживачем й проведення постачальником актів звірки та контрольного зняття показів лічильника, що відображено в наданих розрахунках.

Заперечення сторони відповідача про нарахування заборгованості за теплову енергію поза межами квартирного лічильника, в МЗК, суд вважає неприйнятними, з огляду на наступне.

Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 N2189-VІІІ, та враховуючи приписи Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» від 09.06.2018 № 2119-VІІІ, змінився порядок розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг.

Порядок такого розподілу визначено: статтею 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання»; Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 28.12.2018 № 315.

Відповідно до п. 3 ч.2 ст.10 Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" загальний обсяг теплової енергії (крім обсягу теплової енергії, витраченого на приготування гарячої води, забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також приміщень, де встановлені вузли розподільного обліку теплової енергії/прилади - розподілювачі теплової енергії) розподіляється між споживачами, приміщення/опалювальні прилади яких не оснащені вузлами розподільного обліку теплової енергії/приладами - розподілювачами теплової енергії, пропорційно до опалюваної площі (об`єму) таких споживачів.

Споживачам, приміщення яких оснащені вузлами розподільного обліку теплової енергії/приладами - розподілювачами теплової енергії / вузлами розподільного обліку витрати теплоносія (у разі обліку теплової енергії у гарячій воді), обсяг спожитої теплової енергії визначається за їхніми показаннями відповідно до методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, але не менше мінімальної частки середнього питомого споживання теплової енергії серед інших споживачів у будівлі відповідно до пункту 5 частини другої цієї статті.

Згідно з п.5 ч.2 ст.10 Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання для споживачів", приміщення яких оснащені вузлами розподільного обліку, розподілене питоме споживання теплової енергії в розрахунку на 1 квадратний метр площі (1 кубічний метр об`єму) квартири (іншого приміщення) не може становити менше мінімальної частки питомого споживання теплової енергії, яка визначається згідно з методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Нарахування за послуги з постачання теплової енергії проводяться на підставі Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 22.11.2018 №315 (із змінами та доповненнями), зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 28 грудня 2018 за № 1502/32954 (надалі - Методика).

Методикою передбачено порядок визначення обсягу теплової енергії, витраченого на опалення місць загального користування (надалі - МЗК) та допоміжних приміщень будівлі. Зокрема, Методикою передбачено що частину теплової енергії, спожитої будинком, розподіляється між усіма приміщеннями в межах зовнішніх стін житлового будинку.

Згідно з п.3 розділу І Методики розподіл обсягів спожитих у будівлі/будинку комунальних послуг здійснюється між споживачами для житлових та нежитлових приміщень (в тому числі приміщень з індивідуальним опаленням, вбудованих, вбудовано-прибудованих або прибудованих приміщень, а також приміщень, які обладнані окремим входом), які є самостійними об`єктами нерухомого майна, не є самостійними об`єктами нерухомого майна, але перебувають у користуванні різних споживачів відповідних комунальних послуг, та власниками майнових прав на об`єкти нерухомого майна у завершеній будівництвом будівлі, право власності на які не зареєстровано.

Розподіл між споживачами загального обсягу спожитої комунальної послуги у будівлі/будинку за відповідний розрахунковий період (далі - розподіл) здійснюється з урахуванням показань вузлів комерційного та розподільного обліку (теплолічильників, лічильників холодної води, лічильників гарячої води), установлених як у приміщеннях, так і за їх межами, або приладів-розподілювачів теплової енергії, установлених на опалювальних приладах опалюваних приміщень, а в окремих випадках - розрахунково.

Відповідно до п.3 розділу ІІІ Методики для приміщень з індивідуальним опаленням та окремих приміщень з транзитними мережами опалення, окрім визначеної частки спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення, здійснюється розподіл теплової енергії, що надходить у ці приміщення від транзитних ділянок трубопроводів внутрішньобудинкових систем опалення та ГВП, що прокладені у цих приміщеннях (Qвідкл.пр).

У цьому ж пункті зазначено, що визначення та розподіл обсягу спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення (Qопз.б.п) здійснюється згідно з розділом IV цієї Методики.

Наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 грудня 2021 року № 358 внесено зміни у Методику і визначено додаткове поняття - "загальнобудинкові потреби на опалення".

У п. 2 розділу І Методики наведено визначення загальнобудинкових потреб на опалення (ЗБП), згідно з яким це - витрати на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку, без врахування обсягу теплової енергії, витраченої на функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання, та обсягу теплової енергії, який надходить від ділянок транзитних трубопроводів до приміщень з індивідуальним опаленням та/або окремих приміщень з транзитними мережами опалення.

Отже, загальнобудинкові потреби на опалення визначено як частку від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення будівлі/будинку.

Оплата за опалення місць загального користування - це не додатковий вид оплати, а плата за ту частину теплової енергії, яка облікована загальнобудинковим приладом обліку теплової енергії. У вартість плати за опалення місць загального користування входять й витрати теплової енергії у внутрішньобудинкових системах опалення.

Згідно розрахунку коригування нарахувань за опалення згідно показників індивідуального засобу обліку теплової енергії за період з жовтня 2018 року по березень 2025 року, заборгованість визначена за 3,4497 Гкал на суму 5478,11 грн. (а.с.236-237).

Також позивачем в червні 2025 року здійснено коригування нарахування заборгованості МЗК, з урахуванням показників загально будинкового засобу обліку теплової енергії за опалення місць загального користування, за обсяг теплової енергії, витрачений на загально будинкові потреби на опалення, обсяг теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньо будинкових систем ГВП та мінімальної частки по житловому будинку, в розмірі 18488,07 грн., в який також включена заборгованість за квартирним приладом обліку.

Заяву відповідача ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог, яка подана в судовому засіданні 06 жовтня 2025 року залишено без розгляду, за пропуском процесуального строку, визначеного положенням ч.1 ст.193 ЦПК України.

Щодо стягнення судових витрат

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 133 ПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно положень ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом встановлено, що за звернення до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн. відповідно до платіжної інструкції № 31282 від 06 березня 2025 року.

Згідно ст. 141 ЦПК України, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, з відповідачів підлягають стягненню у дольовому порядку витрати по сплаті судового збору в розмірі 222,65 грн, відповідно до розрахунку (33372,64х3028,00:151311,23).

Окрім того, в поданому відзиві відповідач просить суд стягнути з позивача на її користь понесені витрати на правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України визначено порядок відшкодування витрат на правничу допомогу.

Так, відповідно до вимог вказаної статті витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

До відзиву відповідач надала договір про надання юридичних послуг від 03 квітня 2025 року, який укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Амадео право». Квитанцію до прибуткового касового ордеру №3 від 03 квітня 2025 року за представництво інтересів у суді ОСОБА_1 сплатила ТОВ «Амадео право» 18200, 00 грн. Акти приймання-передачі за договором від 03 квітня 2025 року виконаних послуг та їх вартість від 04 квітня та 21 квітня 2025 року.

Верховний Суд дотримується позиції (постанови КГС ВС від 07.08.2018 у справі № 916/1283/17, від 30.07.2019 у справі № 902/519/18), що у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених вимогами процесуального законодавства. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат.

При визначені розміру компенсації відповідачу ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу, суд враховує категорію справи, яка не відноситься до категорії важких, обсяг фактичних витрат, понесених стороною відповідача, їх необхідність та доцільність, враховуючи що позивачу частково відмовлено в задоволенні позовних вимог, керуючись принципом законності, співмірності та справедливості, вважаю необхідним стягнути з позивача на користь відповідача компенсацію витрат на правову допомогу у розмірі 8000,00 грн, що буде відповідати засадам справедливості та розумності.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 76-81, 89, 141, 263-265, 273, 274, 279, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (код ЄДРПОУ - 40538421, адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. площа Івана Франка, 5) заборгованість в загальному розмірі 33372,64 грн., яка складається:

заборгованість за спожиті з 02 квітня 2017 року до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 4182,42 грн.; інфляційну складову боргу у розмірі -510,26 грн та три відсотка річних - 125,82 грн,

заборгованість за спожиту з 01 березня 2018 року до 01 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 223,59 грн.; інфляційну складову боргу у розмірі -27,28 грн та три відсотка річних - 6,73 грн,

заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги з централізованого опалення у розмірі 4117,47 грн.; інфляційну складову боргу у розмірі -548,61 грн та три відсотка річних - 134,01 грн,

заборгованість за спожиті з 01 листопада 2021 року по 31 січня 2025 року послуги з постачання теплової енергії в розмірі -18488,07 грн, інфляційну складову боргу у розмірі -2 463,34 грн та три відсотка річних - 601,75 грн,

заборгованість зі сплати за абоненське обслуговування послуг з постачання теплової енергії у розмірі 1277,79 грн.;

заборгованість зі сплати за абоненське обслуговування послуг з постачання гарячої води -665,50 грн.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути в рівних частинах з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» судові витрати зі сплати судового збору по 222,65 грн, з кожного.

Стягнути з Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 8000,00 грн.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості про сторони:

Позивач - Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (місцезнаходження: м. Київ, площа Івана Франка, 5, ідентифікаційний код в ЄДРПОУ - 40538421);

Відповідач 1 - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ;

Відповідач 2 - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач 3 - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Повний текст судового рішення складений 10 жовтня 2025 року.

Суддя І. С. Шролик