Справа № 752/3714/25
Провадження № 2/357/3191/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2025 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кошель Б. І. ,

при секретарі Кардаш О. Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 6 м. Біла Церква за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,-

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2025 року адвокат Українець М.П., який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 41850,00 гривень сплачені на підставі п. 10.1. Попереднього договору №051224/4-328 купівлі-продажу квартири від 05 грудня 2024 року та судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування позову вказано, що 05 грудня 2024 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено Попередній договір №051224/4-328 купівлі-продажу квартири. Як випливає з умов вищезазначеного договору позивач мала намір купити у відповідача належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 . Відповідно до пункту 10.1. Попереднього договору підтверджуючи свої зобов`язання укласти основний договір купівлі-продажу квартири відповідно до умов цього попереднього договору, і з метою забезпечення його укладення, в момент підписання цього Попереднього договору: «Покупець передав, а Продавець прийняв гарантійну суму, що становить 41 850, 00 (сорок одна тисяча вісімсот п`ятдесят) гривень, що еквівалентно 1000,00 (одна тисяча) доларів США.» За умовами Попереднього договору сторони визначили строк для укладання основного договору до 20 грудня 2024 року включно. Разом з цим, укладення основного договору не відбулось з незалежних від Сторін причин, зокрема у зв`язку з зупиненням функціонування Державного реєстру речових прав у зв`язку з кібератакою на державні реєстри Міністерства юстиції України в НАІС. ОСОБА_1 як до 20 грудня 2024 року та і після не отримувала від відповідача жодних повідомлень щодо неможливості укладення основного Договору купівлі-продажу, пропозицій про укладення нового Попереднього договору купівлі-продажу чи додаткової угоди про пролонгацію існуючого. Така пасивна поведінка відповідача, в тому числі, зумовила необхідність та доцільність звернення 07 січня 2025 року з вимогою про повернення коштів, що сплачені за Попереднім договором. У відповідь ОСОБА_1 отримала повідомлення №1 від 13 січня 2025 року про відмову у поверненні коштів. Варто також врахувати, що укладення Договору в існуючій редакції зумовлено залученням відповідачем особи, яка надавала інформаційно-консультативні послуги та підготувала Попередній договір до підписання, що зумовило його дефектність з точки зору вимог цивільного законодавства. ОСОБА_1 надіслано вимогу про повернення коштів до 13 січня 2025 року, яка наразі відповідачем залишається проігнорованою. Таким чином, обов`язок повернути сплачені на підставі недійсного Попереднього договору №051224/4-328 від 05 грудня 2024 року кошти є простроченим, а захист та відновлення права можливо виключно у судовому порядку.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 03 березня 2025 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів направлено за підсудністю до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.04.2025 року головуючим по справі визначено суддю Кошель Б.І. та матеріали передані для розгляду.

Ухвалою від 17 квітня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання.

Судом 18.04.2025 р. за вх.№21360 отримано відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача адвокат Заруцький О.В. просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. У відзиві зазначив, що звказаним позовом відповідач не погоджується, вважає таким що має на меті грубо порушити права та законні інтереси відповідача, та таким, що не підлягає задоволенню. У поданій позовній заяві, ОСОБА_1 неповно висвітлює обставини, що передували поданню позовної заяви. Зокрема не зазначається, що у листі надісланому на електронну пошту ОСОБА_2 позивач вільно трактувала характер укладеного попереднього договору та причини не укладення нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири. У листі позивач зазначає, що договір купівлі квартири не укладено в тому числі через те, що відповідач не мав необхідних документів на заплановану дату укладення договору, а саме 20 грудня 2024 р. Означена обставина не відповідає дійсності та єдина причина того, що договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_2 , не відбувся з єдиної причини, а саме через те, що реєстр речових прав на нерухоме майно не працював, та здійснити будь-які реєстраційні дії було неможливо. Позивачем замовчується той факт, що у листі відповідача до позивача від 13.01.2025 р. відповідач повідомляє, що не ухиляється та не відмовляється від продажу квартири згідно укладеного договору за встановлену в договорі ціну. Окрім вказаного, просять звернутися до аналізу умов попереднього договору на підставі якого власне виникли правовідносини позивача та відповідача, щодо означеної квартири та сплаченої за її купівлю коштів. Згідно п. 8 попереднього договору, - З моменту укладення цього Попереднього договору, Продавець зобов`язується не змінювати умов продажу квартири, строк фактичної передачі та ін. умови без погодження з продавцем. Продавець умов договору в односторонньому порядку не змінював. Відповідно до п.9 сторони під час підписання цього попереднього договору зобов`язуються надати копії карток платника податків та їх оригінали нотаріусу під час підписання та нотаріального посвідчення основного договору купівлі-продажу. Продавцем було підготовлено надання картки платника податків для проведення угоди в нотаріуса. П. 9.1. Сторони зобов`язуться надати нотаріусу під час підписання і нотаріального посвідчення основного договору купівлі-продажу квартири нотаріально засвідчену згоду дружини/чоловіка на основного договору купівлі-продажу квартири. Вся комунікація та організація угоди здійснювалася чоловіком відповідача ОСОБА_3 , котрий звісно ж був готовий надати нотаріальну згоду на вчинення правочину. Таким чином, відповідач як продавець був повністю готовий в тому числі документально до укладення нотаріально-посвідченого договору купівлі-продажу квартири. Згідно п. 10.3. У випадку не укладення основного договору купівлі-продажу квартири у встановлений строк відповідно до умов цього Попереднього договору, через обставини, що залежать від Покупця, гарантійна сума залишається у Продавця в якості неустойки (штрафу). Відповідач вважає, що на момент подання позовної заяви обставини та умови продажу квартири змінилися лише в розрізі відсутності бажання Покупця купувати означену квартиру. Інші перепони для укладення нотаріально-посвідченого договору купівлі-продажу квартири були відсутні.

Представник позивача адвокат Українець М. П. направив до суду відповідь на відзив, яка була зареєстрована канцелярією суду 23.04.2025 р. за вх..№22285, в якій зазначив, що факт відсутності жодних повідомлень ОСОБА_1 до 20 грудня 2024 року щодо неможливості укладення основного Договору купівлі-продажу та пропозицій про укладення нового Попереднього договору купівлі-продажу чи додаткової угоди про пролонгацію існуючого зі сторони відповідача не спростовано. Звертає увагу на той факт, що ні відзив ні додатки до нього жодним чином не спростовують факту нікчемності Попереднього договору №051224/4-328 купівлі-продажу квартири від 05 грудня 2024 року, на що здійснено посилання у позовній заяві.

Судом 05.05.2025 р. за вх..№24801 отримано заперечення на відповідь на відзив, в яких представник відповідача адвокат Заруцький О.В. зазначив, що означений попередній договір був укладений у письмовій формі та мав на меті реальні наслідки придбання житла та отримання коштів сторонами відповідно. Підписанням даного договору сторони погодили таку його форму та на іншій формі ніхто не наполягав. Відповідач не створював жодних перепон для укладення основного договору купівлі-продажу квартири, навіть на момент подання позовної заяви. Окрім цього, що попри вже означені у процесуальних документах пунктів попереднього договору 10.1, 10.2 та 10.3 котрі підтверджують передачу коштів котрі є предметом даного спору та взаємні фінансові гарантії сторін, важливо звернути увагу суду на п. 10.4 попереднього договору, згідно якого сторони погодили, що у випадку укладення основного договору купівлі-продажу квартири відповідно до умов цього Попереднього договору тримана Продавцем гарантійна сума залишається у Продавця і зараховується в рахунок оплати за квартиру за основним договором купівлі-продажу. Тобто, описаною умовою сторони визнали передану суму завдатком, адже кошти входили до основної загальної вартості квартири. Отже, так як попередній договір було укладено за взаємною згодою сторін із метою настання реальних наслідків, відповідач не змінював умов договору та не чинив перешкод в укладенні основного договору купівлі-продажу квартири передані в якості завдатку кошти не підлягають поверненню.

Позивач в судове засідання не з`явився, представника не направив, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. В матеріалах справи наявна заява, в якій представник позивача просив розгляд справи проводити у відсутності позивач ата представника, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, представника не направив, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. В матеріалах справи наявна заява, в якій представник відповідача просив розгляд справи здійснювати у відсутності відповідача та представника, у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, при розгляді справи врахувати позицію викладену у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив.

Суд приходить до висновку про можливість проведення судового засідання за відсутності сторін та прийняття судового рішення на підставі наявних матеріалів, оскільки всі учасники справи були належним чином та завчасно у відповідності до вимог ЦПК України повідомлені по дату, час та місце слухання справи, представник позивача надав заяву про розгляд справи у відсутність сторони позивача, відповідач скористався своїм правом та подав суду відзив на позовну заяву, в якому висловив свою позицію щодо позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та надавши їм належну правову оцінку, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 05 грудня 2024 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено Попередній договір купівлі-продажу квартири №051224/4-328.

Відповідно до п. 1 Попереднього договору, сторони зобов`язуються у встановлений строк укласти договір купівлі-продажу нерухомого майна, що представляє собою квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Сторони зобов`язуються до 20 грудня 2024 року включно підписати та нотаріально посвідчити основний договір купівлі-продажу.

Відповідно до пункту 10.1 Попереднього договору підтверджуючи свої зобов`язання укласти основний договір купівлі-продажу квартири відповідно до умов цього попереднього договору, і з метою забезпечення його укладення, в момент підписання цього Попереднього договору, Покупець передав, а Продавець прийняв гарантійну суму, що становить 41 850, 00 (сорок одна тисяча вісімсот п`ятдесят) гривень, що еквівалентно 1000,00 (одна тисяча) доларів США.

Відповідно до п. 10.2 Попереднього договору у випадку не укладення основного договору купівлі-продажу квартири у встановлений строк відповідно до умов цього Попереднього договору, через обставини, що залежать від Продавця, Продавець в повернути гарантійну суму, а також сплатити Покупцю неустойку (штраф) у розмірі гарантійної суми. Продавці несуть солідарну відповідальність перед Покупцем за невиконання та/або неналежне виконання умов цього попереднього договору.

Згідно п. 10.3 Попереднього договору у випадку не укладення основного договору купівлі-продажу квартири у встановлений строк відповідно до умов цього Попереднього договору, через обставини, що залежать від Покупця, гарантійна сума залишається у Продавця в якості неустойки (штрафу).

Пунктом 10.4 Попереднього договору у випадку укладення основного договору купівлі-продажу квартири відповідно до умов цього Попереднього договору тримана Продавцем гарантійна сума залишається у Продавця і зараховується в рахунок оплати за квартиру за основним договором купівлі-продажу.

Також пунктом 11 Попереднього договору сторони дійшли згоди, що підписання та нотаріальне посвідчення основного договору купівлі-продажу буде здійснено у Приватного нотаріуса Київського міського округу Зими Н.Ф. за адресою: м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 32-А, прим. 1.

Як встановлено судом, основний договір купівлі-продажу квартини між сторонами укладено не було.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, у письмовій формі (частина перша статті 635 ЦК України).

Відповідно до частини першої статі 657 ЦК України договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Згідно із частиною третьою статті 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (частина перша статті 220 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 401/3856/16-ц зазначено: «Суд апеляційної інстанції встановив, що попередній договір, який підлягав нотаріальному посвідченню, був підписаний сторонами без додержання встановленої законом форми договору. З огляду на наведене Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на нікчемність попереднього договору».

У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2024 року у справі № 727/11573/22 вказано: «суди обґрунтовано зазначили, що сторонами не додержано вимог закону про нотаріальне посвідчення попереднього договору. Так, відповідно до статті 657 ЦК України договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Згідно з частиною другою статті 209 ЦК України нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (частина перша статті 216 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Частиною першою статті 236 ЦК України визначено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Під час вирішення спору суд враховує роз`яснення, надані судам у постанові Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», у пункті 13 якої зазначено, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. Таким чином, суди попередніх інстанцій, правильно встановивши фактичні обставини справи, зробили обґрунтовані висновки про те, що між сторонами у справі було укладено саме попередній договір купівлі-продажу об`єкта нерухомості (без додержання вимоги щодо нотаріального посвідчення), а не договір купівлі-продажу майнових прав. Тому відсутні підстави для визнання за позивачем майнових прав на квартиру АДРЕСА_1.

При цьому основною відмінністю інвестиційного договору від попереднього договору купівлі-продажу є те, що відповідно до статті 635 ЦК України попередній договір укладається у формі, яка встановлена основним договором (договором купівлі-продажу). Оспорюваний позивачем договір укладено у простій письмовій формі, без нотаріального посвідчення, хоча він підлягав нотаріальному посвідченню. А в силу вимог частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. ОСОБА_1 не довела, що товариство ухилялося від нотаріального посвідчення попереднього договору».

З матеріалів справи встановлено, що попередній договір купівлі-продажу квартири нотаріально не посвідчений, тобто він укладений без додержання вимоги щодо нотаріального посвідчення.

Відповідно до частини першої статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Главою 83 ЦК України визначаються загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави.

Предметом регулювання цього інституту є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна, і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Як визначено у статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Тлумачення статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

Вказана висновок щодо застосування норм права викладений у постанові Верховного Суду від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 зроблено висновок, що предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої, другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Судом встановлено, що на виконання домовленості про майбутнє придбання квартири ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 41850,00 грн, що еквівалентно 1000,00 доларів США.

Відповідно до вказаного, суд зазначає, що матеріалами справи підтверджується, що попередній договір купівлі-продажу квартири відповідно до частини першої статті 220 ЦК України є нікчемним, проте передані на виконання цього нікчемного правочину грошові кошти відповідно до статті 1212 ЦК України є безпідставно набутим майном, що підлягає поверненню на користь позивача.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з врахуванням досліджених обставин справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів підлягають до задоволення.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

На підставі ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідачів належить стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 968,96 грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 2, 5, 12, 19, 76, 77, 81, 82, 131, 141, 263, 265, 273, 352-354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 41850,00 грн сплачені на підставі п. 10.1. Попереднього договору №051224/4-328 купівлі-продажу квартири від 05 грудня 2024 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 968,96 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення. Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса: АДРЕСА_3 ; РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; адреса: АДРЕСА_4 ; РНОКПП: НОМЕР_2 .

Повний текст рішення суду виготовлено 07.10.2025 р.

Суддя Б. І. Кошель