Справа № 464/2/25
пр.№ 2/464/655/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.10.2025 Сихівський районний суд міста Львова

у складі: головуючого судді Жили В.С.,

за участі секретарів судового засідання Харук У.О., Рейман В.С.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення стягнення аліментів та звільнення від сплати аліментів,

встановив:

Позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, поданим представником ОСОБА_1 , до відповідача ОСОБА_3 , в якому просила припинити стягнення аліментів, що стягуються із неї на користь відповідача на його утримання в розмірі 1 500 грн., щомісяця, згідно з рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 23.03.2022 у справі № 464/7527/21, та надалі звільнити її від сплати таких аліментів.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача покликався на те, що з 10.06.1995 сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 29.03.2019 розірвано. Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 23.03.2022 вирішено стягувати з позивачки на користь відповідача аліменти на його утримання, в розмірі 1 500 грн., щомісяця починаючи з 26.10.2021. Зазначив, що позивачка не може надавати матеріальну допомогу відповідачу, оскільки є особою пенсійного віку (61 рік), не отримує доходів, ніде не працює та не отримує заробітної плати, також на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України не перебуває та пенсій не отримує, будь-які заощадження для можливості подальшої сплати аліментів у позивачки відсутні. Оскільки позивачка неспроможна надавати матеріальну допомогу відповідачу, з покликанням на норми п. 2 ч. 3 ст. 82 СК України, ч. 4 ст. 273 ЦПК України просив суд припинити стягнення аліментів та звільнити позивачку від сплати аліментів, призначених рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 23.03.2022 у справі № 464/7527/21.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.01.2025 головуючим у вказаній цивільній справі визначено суддю Жилу В.С.

Ухвалою судді від 27.01.2025 позовну заяву залишено без руху, надано позивачці строк для усунення виявлених недоліків, які нею надалі усунуто.

Ухвалою судді від 07.02.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

У судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 позов підтримав із підстав, що викладені у такому. Додатково пояснив, що позивачці було відмовлено у призначенні пенсії за віком, оскілки остання не набула необхідного страхового стажу. Також не заперечив працевлаштування позивачки з травня 2025 року уТОВ «Сільпо-Фуд» та отримання нею заробітної плати. Просив суд задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання повторно не з`явився, належним чином повідомлявся про дату, час і місце проведення судового засіданн я шляхом скерування судових повісток про виклик до суду засобами поштового зв`язку рекомендованими поштовими відправленнями на адресу його зареєстрованого місця проживання, відзив на позовну заяву не подав.

Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17, постановах Верховного Суду від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19 та від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

Отже, в разі коли фактичне місце проживання особи учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її заявленому місцю проживання, і дана особа своєчасно не довела про це до відома суду, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю фізичну особу.

Відтак, повна відповідальність за достовірність інформації щодо місця проживання особи, а також щодо наслідків неотримання поштових відправлень за своїм зареєстрованим місцем проживанням покладається саме на фізичну особу.

З огляду на викладене, враховуючи те, що судом неодноразово відкладались засідання, однак в судове засідання відповідач повторно не з`явився, доказів поважності причин неявки в судове засідання не надано, суд дійшов висновку про можливість проведення заочного розгляду справи за відсутності відповідача, з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до вимог статей 280 283 ЦПК України.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд дійшов до такого висновку.

Судом встановлено, що сторони з 10.06.1995 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 29.03.2019 розірвано.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 23.03.2022 частково задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання колишнього чоловіка. Стягнуто з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_3 аліменти на його утримання в розмірі 1 500 грн., щомісячно, починаючи з 26.10.2021.

Ухвалюючи означене рішення, суд виходив з того, що 20.12.2017 ОСОБА_3 встановлено довічно інвалідність 1-ої групи загального захворювання, останній потребує стороннього догляду, що вбачається із довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААА № 808057. Окрім цього, ОСОБА_3 знаходиться на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області і отримує пенсію за вислугу років, розмір якої за період з березня 2021 року по серпень 2021 року становив 26 351, 26 грн., тобто, 4393,01 грн. в місяць, що підтверджується довідкою від 26.08.2021.

Враховуючи те, що ОСОБА_3 є непрацездатним внаслідок встановлення інвалідності І групи, потребує матеріальної допомоги та має право на одержання утримання від ОСОБА_4 , яка є працездатною, інших осіб на утриманні немає, відтак, може надавати матеріальну допомогу, суд прийшов до висновку про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліментів на його утримання.

При визначенні розміру аліментів, суд врахував матеріальне становище сторін, відсутність у ОСОБА_4 інших осіб на утриманні та наявність в ОСОБА_3 повнолітньої доньки, яка також має обов`язок його утримання.

Вказане рішення суду набрало законної сили та в силу приписів ст. 129-1 Конституції України, ст. 18 ЦПК України, є обов`язковим до виконання, а обставини, встановлені у ньому відповідно до ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню у даній справі.

Завданням цивільного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).

Право на утримання після розірвання шлюбу регламентується положеннями ст. 76 СК України, відповідно до яких розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Особа має право на утримання і тоді, коли вона стала особою з інвалідністю після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу.

За умовами ч. 1 ст. 82 СК України право одного з подружжя на утримання, а також право на утримання, яке особа має після розірвання шлюбу, припиняється у разі поновлення його працездатності, а також реєстрації з ним повторного шлюбу. Право на утримання припиняється від дня настання цих обставин.

Право одного з подружжя на аліменти, які були присуджені за рішенням суду, може бути припинене за рішенням суду, якщо буде встановлено, що:

1) одержувач аліментів перестав потребувати матеріальної допомоги;

2) платник аліментів неспроможний надавати матеріальну допомогу (ч. 3 ст. 82 СК України).

Згідно з ч. 4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, звертаючись до суду з означеним позовом, сторона позивачки покликалася на неспроможність платника аліментів ОСОБА_2 надавати матеріальну допомогу відповідачу.

На підтвердження означених доводів позивачкою до матеріалів справи долучено, зокрема, відомості з Державного реєстру осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору №1305-24-20147 станом на 10.09.2024 , згідно з якими у ОСОБА_2 за період з 2 кварталу 2013 року по 2 квартал 2024 року відсутня інформація щодо отримання будь-яких доходів.

Окрім цього, відповідно до довідки Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 10.09.2024 №1939/02,09-26/02, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на обліку в пенсійному фонді не перебуває та пенсії не отримує.

Водночас, з відповідей №1774264 від 15.09.2025, №1850950 від 03.10.2025 з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи, позивачка ОСОБА_2 з травня 2025 року отримує заробітну плату у ТОВ «Сільпо-Фуд», розмір якої за травень 2025 року склав 5 570,45 грн., червень 2025 року 15 669,28 грн., липень 2025 року 18 564,05 грн., серпень 2025 року 19 805,94 грн.

Враховуючи встановлені в ході розгляду справи обставини та досліджені судом докази, оглянувши матеріали справи № 464/7527/21, які стали підставою для ухвалення судом рішення про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 , суд приходить до висновку про недоведеність стороною позивача неможливості сплати позивачкою означених аліментів.

Так, зокрема, матеріальне становище позивачки на моменту призначення аліментів та до подання нею позову про припинення стягнення аліментів та звільнення від їх сплати не погіршилося. При цьому, в процесі розгляду даної справи позивачка працевлаштувалася, а відтак за наявності у неї означених доходів сплата останньою аліментів є можливою.

Таким чином, оскільки обставини, які були підставою для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на його утримання в розмірі 1 500 грн., щомісяця починаючи з 26.10.2021, не змінилася, відповідно суд не вбачає підстав для про припинення стягнення аліментів та звільнення позивачки від їх сплати.

За таких обставин, у задоволені позову необхідно відмовити.

У зв`язку із відмовою в позові судові витрати до відшкодування позивачці не підлягають (ст. 141 ЦПК України).

Керуючись статтями 2, 81, 89, 141, 259, 263 265, 268, 280 282 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення стягнення аліментів та звільнення від сплати аліментів.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про його перегляд, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтями 273, 289 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне судове рішення складено 13.10.2025.

Повне найменування (ім`я) учасників справи, їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивачка: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Суддя Володимир ЖИЛА