Справа №701/425/25
Номер провадження2/701/293/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2025 року Маньківський районний суд, Черкаської області

в складі: головуючого судді - Костенка А. І.

за участю секретаря - Брітан О. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в с-ще Маньківка справу за позовом ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 до Маньківської селищної ради с-ще Маньківка Уманського району Черкаської області, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: фізична-особа підприємець ОСОБА_3 , Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області, приватний нотаріус Завірюха Оксана Василівна, Агрофірма "Хлібороб" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю про визнання права власності на спадкове майно, скасування державної реєстрації земельної ділянки та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину,

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача звернулася в суд з позовом до відповідача та третіх осіб про визнання права власності на спадкове майно, скасування державної реєстрації земельної ділянки та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину.

На підставу своїх вимог спирається на те, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0285 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 05 серпня 2021 року, яку отримав у спадщину від ОСОБА_4 . Остання у свою чергу успадкувала її від ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 04 березня 2005 року. В останньому свідоцтві про право на спадщину вказано, що спадкове майно складається з сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЧР № 002946. В подальшому виявилося, що в 2002 році на підставі даного сертифікату земельна ділянка вже була виділена в натурі та сформована, на ім`я ОСОБА_6 було виготовлено державний акт про право приватної власності на землю серії ІІІ-ЧР № 023567 від 15.07.2002 року, кадастровий номер якої :02:001:0160, але остання його не встигла отримати, оскільки померла. Вказане сталося у зв`язку з тим, що нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину в 2005 році на право на земельну частку (пай), інформацію про наявність сформованої земельної ділянки за вказаним сертифікатом не перевірив, в результаті чого на підставі свідоцтва про право на спадщину № 233 від 04 березня 2005 року та сертифікату про право на земельну частку пай було повторно виділено земельну ділянку, створено нову технічну документацію на підставі якої видано державний акт серії ЯБ № 574130 на земельну ділянку загальною площею 1,9698 га. В 2015 році розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та присвоєно земельній ділянці кадастровий номер :02:002:0285. Надалі виявилося, що земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0285 фізично не існує, оскільки її координати мають 100% перетин із земельною ділянкою з кадастровим номером :02:002:0086, що вбачається з листа ГУ Держгеокадастру від 20.01.2025 року. Вже після даного листа ОСОБА_1 , зрозумів, що земельна ділянка яка отримана ним у спадщину була помилково виділена двічі та фактично він успадкував також земельну ділянку кадастровий номер якої :02:001:0160, оскільки ОСОБА_4 , після смерті ОСОБА_5 , прийняла усе спадкове майно, але з причин описаних вище свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку не отримала. З приводу видачі свідоцтва про право на спадщину позивач звернувся до нотаріуса, але 14 березня 2025 року отримав постанову про відмову у вчинення нотаріальної дії, оскільки у нього відсутній правовстановлюючий документ на дану земельну ділянку, що і змусило представника позивача звернутись з відповідним позовом до суду.

Позивач та представник позивача до суду не з`явилися, але представник позивача надала суду заяву згідно якої просить справу слухати у їх відсутності, позовні вимоги підтримують.

Представник відповідач в підготовче засідання не з`явився, але згідно письмової заяви позовні вимоги позивача визнає та просить справу слухати у його відсутності.

Третя особа ОСОБА_3 , в підготовче засідання не з`явився, але згідно письмової заяви не заперечує проти задоволення позовних вимог та просить справу слухати у його відсутності.

Представник третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області в підготовче засідання не з`явився, але згідно письмової заяви при прийнятті рішення покладається на розсуд суду та просить справу слухати у його відсутності.

Третя особа приватний нотаріус Завірюха Оксана Василівна в підготовче засідання не з`явилася, але згідно письмової заяви просить справу слухати у її відсутності та при прийнятті рішення покладається на розсуд суду.

Представник третьої особи Агрофірми "Хлібороб" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю в підготовче засідання не з`явився, але згідно поданого пояснення просить при прийнятті рішення врахувати права товариства та справу слухати у його відсутності.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Враховуючи вищевикладене та приписи ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без участі осіб, які в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду.

У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 є власником земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0285 на підставі свідоцтва про право на спадщину зареєстрованого в реєстрі за № 1258 від 05 серпня 2021 року, яку отримав у спадщину від ОСОБА_4 (а.с. 17). Остання у свою чергу успадкувала її від ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину зареєстрованого в реєстрі за № 233 від 04 березня 2005 року (а.с. 11). Як зазначено в свідоцтві про право на спадщину зареєстрованого в реєстрі за № 233 від 04 березня 2005 року, спадкове майно складається з сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЧР № 002946 (а.с. 26). В 2002 році на підставі даного сертифікату була виділена в натурі та сформована земельна ділянка, на ім`я ОСОБА_6 було виготовлено державний акт про право приватної власності на землю серії ІІІ-ЧР № 023567 від 15.07.2002 року, кадастровий номер якої :02:001:0160, але остання його не встигла отримати, оскільки померла. На підставі свідоцтва про право на спадщину № 233 від 04 березня 2005 року та сертифікату про право на земельну частку (пай) було повторно виділено земельну ділянку, створено нову технічну документацію на підставі якої видано державний акт серії ЯБ № 574130 на земельну ділянку загальною площею 1,9698 га (а.с. 12). В 2015 році розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та присвоєно земельній ділянці кадастровий номер :02:002:0285 (а.с. 13-16). Як вбачається з листа ГУ Держгеокадастру від 20.01.2025 року № 3-10/0-87/6-25, що за даними Державного земельного кадастру, земельна ділянка з кадастровим номером :02:002:0285 має 100% перетин із земельною ділянкою з кадастровим номером :02:002:0086 (а.с. 19-20). 14 березня 2025 року позивач звернувся до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 2,8679 га, кадастровий номер :02:001:0160, але постановою про відмову у вчинення нотаріальної дії, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищевказану земельну ділянку, оскільки позивачем не було надано документ, що посвідчує право власності спадкодавця на нерухоме майно (а.с. 30-31). На даний час земельна ділянка з кадастровим номером :02:001:0160 передана в оренду на підставі рішення Вікторівської сільської ради від 30.06.2020 року (а.с. 42), договір оренди землі укладено 10 липня 2020 року між Вікторівською сільською радою (правонаступником якої є Маньківська селищна рада) та ФОП ОСОБА_3 (а.с. 35-38). Таким чином, позивач не може реалізувати своє право на спадщину інакше як зверненням до суду.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути в тому числі визнання права.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно із ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається після смерті особи.

За змістом частини першої статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Частиною другою статті 1223 ЦК України передбачено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці першої - п`ятої черг).

Згідно із ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його права власності.

Спадкове право характеризується цілою низкою спеціальних способів захисту прав та інтересів судом. Серед таких способів захисту у ст. 1301 Цивільного кодексу України виокремлено визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним. Так, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Свідоцтво про право на спадщину - це правовстановлюючий документ, що посвідчує виникнення у спадкоємця права власності на спадкове майно. Видачею свідоцтва про право на спадщину завершується процес оформлення спадкових прав.

Як зазначено у ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняли кілька спадкоємців, то свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Водночас відсутність такого свідоцтва не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Особливість визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину як спеціального способу захисту спадкових прав судом зумовлена сутністю свідоцтва про право на спадщину, що за своєю правовою природою не є правочином. Як наголошено у постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2019 року (судова справа № 916/780/18) свідоцтво про право власності на нерухоме майно лише посвідчує наявність відповідного права і не породжує, не змінює і не припиняє права та обов`язки, тобто не є правочином. Однак свідоцтво видається на підтвердження існування права, яке виникло внаслідок певного правочину, і такий посвідчувальний документ є чинним, якщо є дійсною правова підстава його видачі.

У законі міститься відкритий перелік підстав для визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним. Основною підставою визначено те, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо (п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7).

Так, згідно правової позиції викладеної в постанові Верховного Суду від 23.09.2020 року в справі № 742/740/17 свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року в справі № 2-1316/2227/11 (провадження № 61-12290св18) і від 14 травня 2018 року в справі № 296/10637/15-ц (провадження № 61-2448св18).

У постанові від 11 грудня 2019 року у справі № 414/811/17 Касаційний цивільний суд Верховного Суду України дійшов висновку про наступне: у постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11 (провадження № 61-12290св18) зроблено висновок, що у статті 1301 ЦК України, як підставу визнання свідоцтва недійсним, прямо вказано лише відсутність права спадкування в особи, на ім`я якої було видане свідоцтво. Це має місце, зокрема, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, що давали б їй підстави набути право на спадкування - утримання, спорідненість, заповіт; у випадку, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване. Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Визнання недійсним у даному випадку свідоцтва про право на спадщину за заповітом, на підставі якого було зареєстровано речове право, є підставою для припинення такого права та скасування його реєстрації в Державному реєстрі.

У відповідності до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав.

Частинами 1 та 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація прав на нерухоме майно є обов`язковою. Держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» за результатами розгляду заяви державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав, вносить до Державного реєстру прав відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав та видає інформацію з Державного реєстру прав для подальшого використання заявником.

Законодавче закріплення необхідності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, є визнанням з боку держави публічно-правового інтересу у встановленні належності нерухомого майна конкретній особі. Державна реєстрація прав покликана служити забезпеченням стабільності обороту нерухомості, оскільки остання має не тільки майнову, а й соціальну значимість. Подібна стабільність досягається шляхом винесення операцій та інших дій з нерухомістю за рамки приватних інтересів сторін, а також створення особливої, єдиної інформаційної системи, дозволяє всім суб`єктам права отримувати виключно і єдино достовірні дані про правовий статус того чи іншого об`єкта.

Фактично реєстрація покликана надати відповідну силу правовстановлюючим документам і виступає формальною умовою подальшого захисту (у тому числі і судового) прав особи, що виникають з правовідносин, предметом яких є нерухоме майно.

Згідно ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Відповідно до п. 41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 № 1141, державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування, на підставі рішення суду, рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами 3, 4 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Проаналізувавши вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність в матеріалах справи поданих позивачем достовірних доказів, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи та достатність доказів, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність обставин справи, які входять до предмета доказування, що дає суду змогу дати відповідну належну оцінку доказам та ухвалити законне, обгрунтоване рішення по суті спору, тому заявлені вимоги підлягають до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 319, 392, 1216-1218, 1220, 1222, 1223, 1261-1265, 1268, 1301 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 12-13, 76-77, 81, 133, 137, 141, 258-259, 263-265, 280-282 ЦПК України, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, яке видано 05 серпня 2021 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (зареєстрованому та жителю АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), приватним нотаріусом Уманського нотаріального округу Черкаської області Завірюхою О.В., на земельну ділянку з кадастровим номером :02:002:0285 та скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (зареєстрованим та жителем АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), на земельну ділянку з кадастровим номером :02:002:0285, номер запису про право власності № 43358249, індексний номер рішення 59694246 від 06.08.2021 року.

Скасувати у Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки площею 1,9698 га, кадастровий номер :02:002:0285, шляхом скасування запису про земельну ділянку площею 1,9698 га, кадастровий номер :02:002:0285 у Поземельній книзі з одночасним припиненням усіх речових прав щодо цієї земельної ділянки, та закрити щодо неї Поземельну книгу.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (зареєстрованим та жителем АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0160, загальною площею 2,8679 га, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Черкаського апеляційного суду впродовж тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження.

Суддя А. І. Костенко