КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Провадження № 2-ві/947/11/25
УХВАЛА

09.10.2025 року

Суддя Київського районного суду м. Одеси Калініченко Л.В., розглянувши заяву відповідачки ОСОБА_1 про відвід судді Бескровного Я.В. по цивільній справі №947/29692/25 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Київського районного суду міста Одеси під головуванням судді Бескровного Я.В. на розгляді в порядку загального позовного провадження перебуває цивільна справа №947/29692/25 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів.

08.10.2025 року до суду в електронній формі через підсистему Електронний суд надійшла заява про відвід судді Бескровного Я.В. по цивільній справі №947/29692/25, з посиланням на наявність сумнівів у неупередженості та об`єктивності судді.

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 посилається на те, що суддею було винесено 02.10.2025 року ухвалу про відмову у задоволенні її клопотання від 11.09.2025 року про складення та направлення судового доручення за кордон, з метою отримання доказів працевлаштування позивача та отриманих ним доходів з 01.10.2023 року. Заявниця вважає дану ухвалу суду необґрунтованою. Також, як вказує заявниця 02.10.2025 року суддею було винесено ухвалу про відмову у задоволенні її клопотання про витребування інформації про банківські рахунки від 01.10.2025 року. Додатково, заявниця вказує, що в рамках даного провадження позивач їй неодноразово погрожував з приводу необхідності відмовитись від примусового стягнення аліментів. ОСОБА_1 вказує, що ухвали суду про відмову у задоволенні її клопотань є формальними і не містять обґрунтувань або мотивів прийнятого судом рішення, що вважає грубим порушенням норм ЦПК України щодо обов`язкового обґрунтування прийнятого суддею рішення і викладених мотивів, з яких він виходив, приймаючи таке рішення.

В обґрунтування доводів про наявність в неї сумнівів в об`єктивності та неупередженості головуючого судді у даній справі, Поліщук Н.П. також вказує, що вона в межах провадження зверталась з заявою про ознайомлення з матеріалами справи, однак коли вона прийшла для вчинення процесуальної дії, їй не було забезпечено матеріали справи з підстав їх не сформування. Окрім того, наявність підстав для відводу заявниця пов`язує і з тим, що в провадженні Київського районного суду міста Одеси під головуванням судді Бескровного Я.В. також перебувала інша цивільна справа з розірвання шлюбу між нею та ОСОБА_2 , за наслідком чого судом 23 березня 2023 року було ухвалено заочне рішення у справі 947/28760/22 про задоволення позову. Однак, під час розгляду вказаної справи її також не викликали та не сповіщали про її розгляд. Ухвали суду про відмову у задоволенні моїх клопотань є формальними і не містять обґрунтувань або мотивів прийнятого судом рішення. Це є грубим порушенням норм ЦПК України щодо обов`язкового обґрунтування прийнятого суддею рішення і викладених мотивів, з яких він виходив, приймаючи таке своє рішення

З посиланням на вказані обставини, ОСОБА_1 було подано дану заяву про відвід судді.

За наслідком розгляду вказаної заяви, ухвалою Київського районного суду міста Одеси під головуванням судді Бескровного Я.В. від 08.10.2025 року визнано заявлений ОСОБА_1 відвід судді по цивільній справі №947/29692/25 необґрунтованим, за наслідком чого заяву передано до канцелярії Київського районного суду м. Одеси для визначення в порядку ч.1 ст. 33 ЦПК України суддів, які будуть вирішувати питання про відводи судді.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищевказану заяву ОСОБА_1 від 08.10.2025 року за №70405 про відвід судді Бескровного Я.В., розподілено судді Калініченко Л.В.

Статтею 40 ЦПК України передбачено, що питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Питання про відвід вирішується невідкладно. Вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, здійснюється протягом двох робочих днів, але не пізніше призначеного засідання по справі. У разі розгляду заяви про відвід суддею іншого суду - не пізніше десяти днів з дня надходження заяви про відвід. Відвід, який надійшов поза межами судового засідання, розглядається судом у порядку письмового провадження.

Суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід судді може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід судді, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід судді.

На підставі ч. 8 ст. 40 ЦПК України, суддею проведено розгляд заяви ОСОБА_1 про відвід судді Бескровного Я.В. без повідомлення учасників справи та за їх відсутності в порядку письмового провадження.

Дослідивши та вивчивши подану заяву та оглянувши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Статтею 43 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають право у тому числі: подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб; користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами.

Стаття 39 ЦПК України, регламентує право на подання заяви про самовідводи та відводи у відповідності до якої з підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, судді, секретарю судового засідання, експерту, спеціалісту, перекладачу може бути заявлено відвід учасниками справи.

Так, у відповідності до статті 36 ЦПК України, визначені підстави для відводу (самовідводу) судді, згідно з якими суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу, якою передбачено недопустимість повторної участі судді в розгляді справи, та яка регламентує:

1 Суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої інстанції, не може брати участі в розгляді цієї самої справи в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а так само у новому розгляді справи судом першої інстанції після скасування рішення суду або ухвали про закриття провадження у справі.

2. Суддя, який брав участь у врегулюванні спору у справі за участю судді, не може брати участі в розгляді цієї справи по суті або перегляді будь-якого ухваленого в ній судового рішення.

3. Суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді апеляційної інстанції, не може брати участі у розгляді цієї самої справи в судах касаційної або першої інстанції, а також у новому розгляді справи після скасування ухвали чи рішення суду апеляційної інстанції.

4. Суддя, який брав участь у перегляді справи в суді касаційної інстанції, не може брати участі в розгляді цієї справи в суді першої чи апеляційної інстанції, а також у новому її розгляді після скасування ухвали чи рішення суду касаційної інстанції.

5. Суддя, який брав участь у вирішенні справи, рішення в якій було в подальшому скасовано судом вищої інстанції, не може брати участі у розгляді заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду у цій справі.

6. Суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої, апеляційної, касаційної інстанцій, не може брати участі у розгляді заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з виключними обставинами у цій справі.

Також, у відповідності до ч.4 статті 36 ЦПК України, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Відповідно до положень статті 39 ЦПК України, відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Самовідвід може бути заявлений не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів із дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Встановлення обставин, вказаних у пунктах 1-4 частини першої статті 36 цього Кодексу, статті 37 цього Кодексу, звільняє заявника від обов`язку надання інших доказів упередженості судді для цілей відводу.

Якщо відвід заявляється повторно з підстав, розглянутих раніше, суд, який розглядає справу, залишає таку заяву без розгляду.

Як вбачається, заявлений головуючому судді у справі №947/29692/25 заявлено на підставі положень п.5 ч.1 ст. 36 ЦПК України, а саме з підстав наявності інших обставин, що на думку представника позивача викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

За змістом частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляді вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно статті 7 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII, кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції, кожен має право при визначенні його цивільних прав і обов`язків на справедливий публічний розгляд справи протягом розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним на підставі закону.

При вирішенні питання щодо відводу судді, суд керується практикою Європейського суду, зокрема по справі «Салов проти України», де неупередженість, в сенсі статті 6 § 1, має визначатися суб`єктивною оцінкою, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивною оцінкою - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які законні сумніви з цього приводу (див. Bulut v. Austria, рішення від 22 лютого 1996 року, Reports 1996-ІІ, с. 256, § 31, та Thomann v. Switzerland, рішення від 10 червня 1996 року, Reports 1996 ІІІ, с. 815, § 30).

По справі «Мироненко проти України», Європейський суд зокрема зазначив, що наявність безсторонності має визначатися, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., зокрема, рішення у справах "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria), рішення від 24 лютого 1993 року, серія A, N 255, с. 12, п. 27, 28 і 30, та "Веттштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), заява N 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-XII). У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (див. рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" (Pullar v. the United Kingdom), рішення від 10 червня 1996 року, Reports 1996-III, с. 794, п. 38).

Особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного (див. згадане вище рішення у справі Веттштайна (Wettstein), п. 43).

Застосовуючи об`єктивний критерій, слід з`ясувати, чи існують, окрім самої поведінки судді, певні факти, які можуть служити підставою для сумніву в його безсторонності. Тобто при визначенні наявності у відповідній справі законних підстав сумніватися в безсторонності певного судді позиція особи, про яку йдеться, має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальне значення при цьому матиме можливість вважати такі сумніви об`єктивно обґрунтованими (див. згадане вище рішення у справі Веттштайна (Wettstein), п. 44, та рішення у справі "Феррантеллі та Сантанджело проти Італії" (Ferrantelli and Santangelo v. Italy), рішення від 7 серпня 1996 року, Reports 1996-III, с. 951-952, п. 58).

У цьому зв`язку навіть видимі ознаки можуть мати певне значення або, іншими словами, "має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється" (див. рішення у справі "Де Куббер проти Бельгії" (De Cubber v. Belgium), рішення від 26 жовтня 1984 року, серія A, N 86, с. 14, п. 26).

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях ЄСПЛ, для визначення неупередженості суду належить виходити не тільки з суб`єктивного критерію, але й об`єктивного підходу, який визначає, чи були забезпечені достатні гарантії, аби виключити будь-які законні сумніви з цього приводу (рішення у справі Ferrantelli et Santangelo).

Також у своєму рішенні «Газета «Україна-центр» проти України» ЄСПЛ наголошував, що відповідно до усталеної практики Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно визначатись на підставі суб`єктивного і об`єктивного критеріїв. У контексті суб`єктивного критерію особиста безсторонність судді презюмується, допоки не доведено протилежного. У контексті об`єктивного критерію потрібно визначити, чи існували переконливі факти, які могли б викликати сумніви щодо безсторонності суддів. З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть бути важливими, або іншими словами, «правосуддя має не тільки чиниться, також має бути видно, що воно чиниться». На кону стоїть довіра, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти в громадськість (§§ 28-32).

Розглядаючи інші справи ЄСПЛ уже констатував, що сумнів є легітимним, навіть якщо він не призводить до суттєвих наслідків. Суд може бути справедливим, але породжувати легітимні сумніви щодо своєї безсторонності. Проте сумніви мають бути основані на фактичних обставинах, тобто припущення до уваги не беруться.

Отже практика Європейського суду свідчить про те, що право відвід судді є не побажанням сторони по справі змінити склад чи усунення побоювання сторони, а повинно ґрунтуватися на об`єктивних підставах, критеріях, визначених практикою Європейського суду.

Головною метою відводу є гарантування безсторонності суду щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи.

Неупередженість судді, як правило, означає відсутність його упереджень та необ`єктивності, що може бути перевірено за допомогою двох тестів:

а) суб`єктивного, що враховує особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто визначає, чи мав суддя будь-які особисті упередження, або чи був він об`єктивним у справі;

б) об`єктивного, що вимагає встановлення того, чи забезпечив сам суд, а також конкретний склад суду у справі, незалежно від персональної поведінки будь-кого з його членів, достатні гарантії для виключення будь-яких обгрунтованих сумнівів щодо його неупередженості.

При цьому неупередженість має одночасно існувати як фактично (суб`єктивний тест), так і має бути забезпечена її розумна видимість (об`єктивний тест) (рішення ЄСПЛ у справі «Мікаллеф проти Мальти», № 17056/06 від 15 жовтня 2009 року, «Rustavi 2 Broadcasting Company Ltd та інші проти Грузії», № 16812/17 від 18 липня 2019 року).

Також суд зазначає, що Верховний Суд у своїх судових рішеннях неодноразово наголошував на тому, що необґрунтоване усунення судді від участі у розгляді певної справи є так само порушенням права на справедливий суд, як і незадоволення обґрунтованої заяви про відвід судді (ухвала від 20 січня 2025 року у справі № 619/11/25 (провадження № 61-742ск25).

Із урахуванням наведеного вище, слід вважати, що особа, яка заявляє відвід судді, повинна довести належними доказами факт зацікавленості судді у розгляді справи, зважаючи на дію презумпції особистої неупередженості судді, яка діє до тих пір поки не доведено інше.

Приймаючи вищевказані положення, критерії, оглянувши матеріали справи та зміст заяви про відвід встановлено, що заявник відводу відповідач по справі ОСОБА_1 , не вказала будь-яких об`єктивних і обґрунтованих підстав для відводу судді Бескровного Я.В., як головуючого по справі №947/29692/25, передбачених статтями 36, 37 ЦПК України.

Доводи заяви про відвід судді Бескровного Я.В. по своїй суті зводяться до незгоди відповідача ОСОБА_1 із процесуальними діями та рішеннями головуючого судді у цій справі, а саме у постановленні ухвал суду за наслідком розгляду заявлених ОСОБА_1 клопотань про витребування доказів, що відповідно до статті 36 ЦПК України не є підставою для відводу судді.

Суд вважає, що обставини, викладені ОСОБА_1 у заяві про відвід судді, які не є підставами для відводу, носять суб`єктивний характер та свідчать лише про незгоду сторони відповідача у справі з процесуальними рішеннями в процесі судового розгляду справи, що не може бути підставою для усунення судді від участі у розгляді певної справи.

Будь-яких інших обґрунтованих доводів, як і доказів, які б свідчили про існування будь-яких обставин і фактів, які можуть служити підставою для сумніву у об`єктивності чи неупередженості судді, заявником відводу у заяві не наведено та доказів не надано.

Приймаючи вищевикладене, суддя вважає відсутніми будь-які підстави для відводу ОСОБА_3 в рамках цивільної справи №947/29692/25, у зв`язку з чим заява ОСОБА_1 про відвід судді є необґрунтованою, безпідставною та такою, що задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 36, 37, 40 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви відповідачки ОСОБА_1 про відвід судді Бескровного Я.В. по цивільній справі №947/29692/25 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів відмовити.

Ухвала судді набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає, заперечення на неї можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Л. В. Калініченко