Справа № 442/741/25 Головуючий у 1 інстанції: Курус Р.І.
Провадження № 22-ц/811/1374/25 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Цяцяк Р.П.,

судді: Ванівський О.М. та Шеремета Н.О.,

за участю: секретаря Цьони С.Ю.;

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 березня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС»(в подальшому «ТзОВ») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що 26.12.2018 року між ОСОБА_1 та Акціонерним Товариством «Ідея Банк» («Банк») було укладено угоду про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки № С-200-0, відповідно до якої Банк надає клієнту кредит шляхом встановлення відновлюваної Кредитної лінії по рахунку з максимальним лімітом кредитної лінії у розмірі 200 000 грн. під 24,00 % річних (в подальшому «Кредитний договір»).

Підписавши Кредитний договір позичальник (відповідач) також приєднався до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (у редакції, що діяла станом на дату укладення договору, і яка розміщена за посиланням https://ideabank.ua/uk/about/pubIic-contracts) та підтвердив свою обізнаність про Умови та Тарифи Банку. Взяті на себе зобов`язання за Кредитним договором банк виконав у повному обсязі.

В той же час, відповідач не здійснював своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту та процентам у строки, передбачені Кредитним договором.

25.07.2023 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» і Товариством з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» (попередня назва - «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА») було укладено договір факторингу №01.02-31/23, відповідно до якого АТ «Ідея Банк» відступило свої права вимоги, а ТОВ «СВЕА ФІНАНС» набуло право вимоги за первинним договором, в розмірі заборгованостей боржників перед АТ «Ідея Банк», визначеними в реєстрі боржників, в тому числі за даним договором факторингу ТОВ «СВЕА ФІНАНС» було відступлено право вимоги за заборгованістю ОСОБА_1 перед АТ «Ідея Банк» за договором № C-200-0 від 26.12.2018 року.

Згідно розрахунку заборгованості по кредитному договору № С-200-0 від 26.12.2018 року, заборгованість відповідача ОСОБА_1 перед ТОВ «СВЕА ФІНАНС» складає 114 649 грн. 21 коп., з яких: 43 599 грн. 70 коп. - заборгованість за основним боргом, а 71 049 грн. 51 коп. - заборгованість за відсотками (а.с. 4-6).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа-Фінанс» суму заборгованості в розмірі 114 649 грн. 21 коп. та 2 422 грн. 40 коп. понесених судових витрат(а.с. 81-83).

Дане рішення оскаржив відповідач.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, покликаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та на порушення норм процесуального і неправильне застосування норм матеріального права.

Стверджує, що висновки суду стосовно того, що у матеріалах справи «відсутнє спростування розрахунку заборгованості за кредитним договором, відповідачем не надано ніяких протилежних розрахунків», «є помилковими, які не грунтуються на матеріалах справи».

Стверджує, що ним «усього з 26.12.2018 по 29.01.2021 отримано 99440,32 грн. і повернуто 99440,32 грн.» (а.с. 87-101).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);

- суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13);

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);

- належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77);

- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82).

За змістом статті 178 ЦПК України, всі заперечення проти позову відповідачем викладаються у відзиві на позов.

Судами встановлено, стверджується матеріалами справи та визнається самим відповідачем (апелянтом) те, що 26.12.2018 року між Банком та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір, згідно якого Банк надає клієнту кредит шляхом встановлення відновлюваної Кредитної лінії по рахунку з максимальним лімітом кредитної лінії у розмірі 200 000 грн. під 24,00 % річних і на твердження самого відповідача (апелянта) ним «усього з 26.12.2018 по 29.01.2021 отримано 99440,32 грн.».

Крім цього, матеріалами справи стверджується наступне.

28 січня 2025 року судом першої інстанції було постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі за позовом ТзОВ до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Кредитним договором, якою було вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, а відповідачу ( ОСОБА_1 ) встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву (а.с. 57).

05 лютого 2025 року відповідач отримав згадану вище ухвалу суду від 28 січня 2025 року разом з позовною заявою та долученими до неї додатками (а.с. 58, 60), а 07 лютого 2025 року в суді ознайомився зі всіма матеріалами справи (а.с. 59), в тому числі і поданим до суду позивачем розрахунком його боргу на загальну суму 114 649 грн. 21 коп. (а.с. 16-25).

27 лютого 2025 року відповідач подав до суду Відзив на позов, який не містить контррозрахунку боргу, а також клопотання про розгляд справи з викликом її учасників (а.с. 61-68).

За наведених обставин доводи апеляційної скарги про помилковість висновків оскаржуваного рішення суду (як таких, «які не грунтуються на матеріалах справи») стосовно того, що у матеріалах справи «відсутнє спростування розрахунку заборгованості за кредитним договором, відповідачем не надано ніяких протилежних розрахунків», до уваги прийматися не можуть.

Як стверджується матеріалами справи, насправді вперше відповідачем відповідні розрахунки погашення ним боргу наведено лише у поданій ним апеляційній скарзі і за результатами цих розрахунків стверджується, що відповідачем «усього з 26.12.2018 по 29.01.2021 отримано 99440,32 грн. і повернуто 99440,32 грн.».

Згідно поданого позивачем розрахунку заборгованості відповідача за Кредитним договором, перші кредитні кошти він отримав 03.01.2019 року, а сам розрахунок заборгованості проведено станом на 25.07.2023 року (а.с. 16-25), тобто відповідними кредитними коштами відповідач користувався певні періоди протягом більше 54 місяців.

А у відповідності до пункту 3.3 Кредитного договору «процентна ставка за користування коштами Кредитної лінії становить 24,00 % річних». Відтак, у випадку отримання відповідачем (по його версії) «усього з 26.12.2018 по 29.01.2021 … 99440,32 грн.», поверненню після 54 місяців користування кредитними коштами аж ніяк не підлягало ті ж «99440,32 грн.».

В той же час, ні Відзив на позовну заяву, ні апеляційна скарга не містять доводів, які б спростовували розрахунок заборгованості відповідача за Кредитним договором, який долучено позивачем до позовної заяви в обґрунтування заявлених позовних вимог.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування (та, відповідно, для відмови у задоволенні позовних вимог) відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України встановлено, що судові рішення у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, касаційному оскарженню не підлягають.

Згідно з частиною дев`ятою наведеної статті для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» установлено у 2025 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2025 року 3 028 грн. 00 коп.

Предметом позову у цій справі є майнові вимоги про стягнення з відповідача 114 649 грн. 21 коп. заборгованості за Кредитним договором.

Відтак, ціна позову у цій справі складає 114 649 грн. 21 коп., що станом на 01 січня 2025 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028 грн. 00 коп. х 250 = 757 000, 00 грн).

Урахувавши, що ціна позову у цій справі становить 114 649 грн. 21 коп., судові рішення, ухвалені у такій справі, не підлягають касаційному оскарженню відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384, 389 частина 3 пункт 2 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 березня 2025 року - без змін.

Постанова апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.

Повну постанову складено 08 жовтня 2025 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.