Провадження № 2/947/6214/25
УХВАЛА
08.10.2025 суддя Київського районного суду м. Одеси Огренич І.В., дослідивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до російської федерації (RUSSIAN FEDERATION код ISO RU/ RUS 643) (103274, російська федерація, місто Москва, Краснопресненська набережна, буд. 2) про стягнення грошових коштів в рахунок погашення нанесених збитків, -
ВСТАНОВИЛА:
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до російської федерації (RUSSIAN FEDERATION код ISO RU/ RUS 643) про стягнення грошових коштів в рахунок погашення нанесених збитків. Ціна позову визначена позивачем в розмірі 3576378,89 гривень.
Згідно автоматизованого розподілу справу було передано на розгляд судді Київського районного суду м. Одеси Огренич І.В..
Ухвалою судді від 02.10.2025, позовну заяву було залишено без руху, позивачу був наданий термін для виправлення недоліків заяви.
Частиною 3 ст. 185 ЦПК України встановлено, що якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
06.10.2025 до суду надійшла заява позивача про усунення недоліків в якій він зазначив, що суд неправомірно дійшов висновку, що позивачу необхідно робити будь-яке уточнення сторони відповідача - російської федерації. Щодо сплати судового збору позивач зазначив, що в цій справі має легітимне очікування на стягнення збитків, нанесених російською федерацією майну Українського народу, до складу якого входить сам позивач, що в контексті пункту 22 статті 5 Закону України "Про судовий збір" виключає необхідність сплати позивачем судового збору при подачі позову до держави-агресора російської федерації про відшкодування завданої шкоди у зв`язку з збройною агресією, збройним конфліктом, що призвели до порушення права власності на рухоме майно. Більш того, Верховний Суд прямо зазначив, що концепція «майна» в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві: певні інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися «правом власності», а відтак і «майном».
Проте, суд не погоджується з думкою позивача з наступних підстав.
За змістом ч. 2 ст.133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Сплата судового збору за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів є складовою доступу до правосуддя, який є елементом права особи на судовий захист, гарантованого статтею 55 Конституції України.
Так, за висновками Європейського суду з прав людини, загалом прийнятним вважається встановлення в національному законодавстві процесуальних обмежень та вимог з метою належного здійснення правосуддя; проте вони не повинні підривати саму суть права на доступ до суду.
Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений законом.
Процесуальні дії судді чітко врегульовані нормами ЦПК, які повинні правильно розумітися сторонами і застосовуватися, починаючи з моменту пред`явлення позову до суду.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 19 червня 2001 року справа «Креуз проти Польщі» (CASE OF KREUZ v. POLAND), «право на суд» не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі фінансовими. Вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявника на доступ до правосуддя.
У позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог, позивач зазначає, що у результаті агресивних дій відповідача йому завдано шкоди у розмірі 3 576 378,89 грн., яка підтверджується: втратою/пошкодженням майна та позбавленням можливості повноцінно користуватися природними благами (ст. 13 Конституції України), які належать усьому Українському народові, до складу якого входить і позивач; а також відповідними розрахунками, що було виконано Держгеонадрами та Держекоінспекцією, з урахуванням розрахунку, який було здійснено позивачем. Наведена шкода є прямим наслідком протиправних дій відповідача. Агресія, яка розпочалася 24 лютого 2022 року, призвела до матеріальних втрат позивача, втрати доступу до належних йому благ та завдала непоправної шкоди його правам. Без вчинення цих дій відповідачем зазначені наслідки об`єктивно не настали б. Причинний зв`язок між діями відповідача та шкодою є очевидним, прямим і доведеним. Сам факт наявності небезпеки виключає можливість мирного володіння позивачем будь-яким майном, що в силу приписів пункту 22 статті 5 Закону України "Про судовий збір" виключає необхідність сплати судового збору при подачі позову до держави-агресора російської федерації про відшкодування завданої шкоди у зв`язку з збройною агресією, збройним конфліктом, що призвели до порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.
Так, згідно з п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах за позовами до держави-агресора російської федерації про відшкодування завданої майнової та/або моральної шкоди у зв`язку з тимчасовою окупацією території України, збройною агресією, збройним конфліктом, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.
З аналізу вказаної норми вбачається, що застосування положень п. 22 ч. 1 ст.5 вказаного Закону підлягає за наявності певних умов, а саме: вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.
Таким чином, умовою звільнення осіб від сплати судового збору на підставі вказаної норми є не просто факт тимчасової окупації території України, збройної агресії, збройного конфлікту, а й обов`язкове настання наслідків у вигляді вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.
Саме для громадян, які зазнали таких непоправних наслідків через дії держави-агресора російської федерації, законодавець передбачив звільнення їх від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.
При цьому відповідно до «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією», затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 28.02.2025 №376, Одеська область, місто Одеса, де зареєстрований позивач ОСОБА_1 не є тимчасово окупованою територією.
Позивач не надав доказів на підтвердження того, що дії держави-агресора російської федерації призвели до його вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.
З доводів позовної заяви та доданих до неї доказів судом не встановлено настання вказаних вище наслідків, оскільки підстави заявлених позивачем позовних вимог до російської федерації не є тотожними підставам, які зазначені у п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», та які б в силу закону давали пільгу щодо сплати судового збору, такі вимоги підлягають оплаті судовим збором на загальних підставах.
Відтак, суд вважає помилковими та відхиляє посилання позивача на відсутність обов`язку сплати судового збору за подання позовної заяви про стягнення збитків та не приймає до уваги посилання на пункт 22 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» як на підставу для звільнення від сплати судового збору.
Таким чином посилання позивача не можуть бути прийняті до уваги, оскільки в кожній справі суд вирішує процесуальні питання, зокрема, щодо наявності підстав для звільнення заявника від сплати судового збору, виключно з огляду на конкретні обставини конкретного позову.
Тобто, недоліки позовної заяви усунуті не були, а тому вона підлягає поверненню.
Крім того, слід зазначити, що 17 серпня 2021 № 1845/0/15-21 затверджено Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС).
За змістом частини 5 статті 43 ЦПК України документи (в тому числі процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо) можуть подаватися до суду, а процесуальні дії вчинятися учасниками справи в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно ч. 7 ст. 43 ЦПК України у разі подання до суду в електронній формі заяви по суті справи, зустрічного позову, заяви про збільшення або зменшення позовних вимог, заяви про зміну предмета або підстав позову, заяви про залучення третьої особи, апеляційної скарги, касаційної скарги та документів, що до них додаються, учасник справи зобов`язаний надати доказ надсилання таких матеріалів іншим учасникам справи.
Такі документи в електронній формі направляються з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, шляхом надсилання до електронного кабінету іншого учасника справи, а у разі відсутності в іншого учасника справи електронного кабінету чи відсутності відомостей про наявність в іншого учасника справи електронного кабінету - у паперовій формі листом з описом вкладення.
Частиною 8 статті 43 ЦПК України встановлено, що якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, такі документи скріплюються електронним цифровим підписом учасника справи (його представника).
Суд звертає увагу, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст.177 ЦПК України у разі подання до суду позовної заяви та документів, що додаються до неї, в електронній формі через електронний кабінет позивач зобов`язаний додати до позовної заяви доказ надсилання іншим учасникам справи копій поданих до суду документів з урахуванням положень статті 43 цього Кодексу.
В порушення даних норм, доказів направлення відповідачу позовної заяви з додатками позивачем до матеріалів справи не надано.
Разом з цим, суд звертає увагу, що відповідно до ч. 7 ст. 185 ЦПК України повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із цією заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.
Керуючись ст.185,260,261,353 ЦПК України, суддя, -
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до російської федерації (RUSSIAN FEDERATION код ISO RU/ RUS 643) (103274, російська федерація, місто Москва, Краснопресненська набережна, буд. 2) про стягнення грошових коштів в рахунок погашення нанесених збитків, вважати не поданою та повернути позивачу з усіма доданими до неї документами.
Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає зверненню із позовом до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку, шляхом подачі в 15-денний строк з дня постановлення ухвали апеляційної скарги.

Суддя І. В. Огренич