справа № 619/4359/25
провадження № 2/619/1927/25
Рішення

іменем України

07 жовтня 2025 року,

м. Дергачі,

Дергачівський районний суд Харківської області у складі: головуючого судді Нечипоренко І.М., за участю секретаря судового засідання Міщенко О.О., розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 619/4359/25,

ім`я (найменування) сторін:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «АЙКОНС»,

відповідачка: ОСОБА_1 ,

вимоги позивача: про стягнення заборгованості,

представник позивача: Пархомчук С.В.

Стислий виклад позиції позивача та заперечення відповідачки.

ТОВ «ФК АЙКОНС» у системі «Електронний суд» 30.07.2025 звернулося до суду з позовом, у якому просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 30.06.2020 сумі 8250,00 грн. У обґрунтування позову зазначено, що 30.06.2020 між ТОВ «КРЕДИТНА УСТАНОВА «ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № /526893 про надання коштів на умовах споживчого кредиту який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідачки. Підписуючи договір відповідачка підтвердила, що вона ознайомилась з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Відповідно до Кредитного договору, Товариство зобов`язується надати Клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором на наступних умовах: сума виданого кредиту: 2000,00 грн, дата надання кредиту: 30.06.2020, строк кредиту: 25 днів, валюта кредиту: UAH, цільове призначення - на споживчі потреби, стандартна процентна ставка - 2,50 % в день. 20.08.2021 між ТОВ «КРЕДИТНА УСТАНОВА «ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА» та ТОВ «ФК СІТІ ФІНАНС ГРУП» укладено договір факторингу №1-20/08/2021 відповідно до умов якого ТОВ «КРЕДИТНА УСТАНОВА «ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА» відступило до ТОВ «ФК СІТІ ФІНАНС ГРУП» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників в тому числі право вимоги за кредитним договором /526893 від 30.06.2020 укладеним з ОСОБА_1 . 25.08.2021 ТОВ «ФК СІТІ ФІНАНС ГРУП», як новий кредитор, відповідно до умов договору про відступлення права вимоги №1-25/08/2021, відступив право вимоги за кредитним договором /526893 від 30.06.2020 укладеним з ОСОБА_1 до ТОВ «ФК АЙКОНС» у зв`язку з чим останній набув права грошової вимоги до відповідачки. Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором станом на 28.03.2025 загальний розмір заборгованості за Кредитним договором становить 8250,00 грн, яка складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 2000,00 грн, простроченої заборгованості за процентами в розмірі 6250,00 грн.

Відповідачкою до суду надано відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що для підтвердження факту видачі кредитних коштів позивач мав би надати повний номер рахунку/картки, на який було здійснено переказ, документальне підтвердження належності цього рахунку відповідачці (довідку банку, виписку з зазначенням власника) та документ банку, що підтверджує зарахування коштів на рахунок саме відповідачки. Позивач обґрунтовує наявність у нього права вимоги за кредитним договором Відповідача укладенням Договору факторингу № 1-20/08/2021 від 20.08.2021 між ТОВ «КРЕДИТНА УСТАНОВА «ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА» та ТОВ «ФК СІТІ ФІНАНС ГРУПА» та Договору про відступлення права вимоги № 1-25/08/2021 від 25.08.2021 між ТОВ «ФК СІТІ ФІНАНС ГРУП» та ТОВ «ФК АЙКОНС». Аналіз текстів зазначених договорів, доданих до позовної заяви, свідчить, що вони не містять відомостей, які б дозволяли однозначно ідентифікувати, що предметом відступлення є саме право вимоги за кредитним договором, укладеним із відповідачкою, а саме: відсутні номер і дата укладення кредитного договору; не вказано розмір заборгованості; відсутні інші істотні реквізити, що дають змогу беззаперечно ототожнити відступлене право з конкретним зобов?язанням. В обох договорах містяться посилання на Додатки № 1, які повинні містити перелік та характеристики відступлених прав вимоги. Проте у матеріалах справи Додатки № 1 до зазначених договорів відсутні. Натомість додані «Витяги з реєстру боржників», які не містять дати їх складання та засвідчення; не мають посилань на зв?язок із Додатками № 1, не дають змоги встановити, що вони створені саме у зв?язку з укладенням зазначених договорів. Позивач, посилаючись на виписку з особового рахунку, зазначає, що станом на 28.03.2025 загальний розмір заборгованості відповідачки складає 8250,00 грн, у тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 2000,00 грн; прострочена заборгованість за процентами - 6250,00 грн. Разом з тим, до матеріалів справи не додано жодного документально підтвердженого розрахунку заборгованості, який би містив: методику обчислення відсотків (формулу розрахунку, процентну ставку, порядок її застосування), періоди нарахування процентів із зазначенням конкретних дат початку та закінчення розрахунку, проміжні результати з деталізацією сум, що нараховувались у кожному періоді відомості про здійснені платежі та їх зарахування. Подана Позивачем «виписка» є лише підсумковим твердженням про розмір боргу без розкриття джерела та способу його формування. Така інформація не дозволяє суду перевірити правильність, обґрунтованість та законність розрахунків, а отже, не може визнаватися належним і допустимим доказом у розумінні ст. 77-80 ЦПК України. Відповідно до п. 1.2. кредитного договору кредит надається строком на 25 днів, тобто до 24.07.2020. Згідно п. 1.3. договору за користування кредитом Клієнт сплачує Товариству 912,5% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2,5% (процентів) на добу. Відповідно до п. 2.1. сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно з Графіком розрахунків, який є невід?ємною частиною цього Договору, відповідно до якого сума процентів за встановлений договором строк користування кредитом становить 1250,00 грн, а всього до сплати з урахуванням суми кредиту підлягає сума 3250,00 грн. Проте п. 4.3 договору визначено, що у разі, якщо клієнт не повернув кредит в строк, зазначений в п. 1.2. цього Договору та/або в Додатку (ах) до цього Договору, проценти передбачені в п. 1.3. цього Договору (а саме - проценти за користування кредитом) продовжують нараховуватися за кожний день користування кредитними коштами, але в будь-якому випадку не більше 90 (дев`яноста) календарних днів, починаючи з дня укладення Договору. Якщо припустити, що сума заборгованості за процентами має розраховуватися відповідно до визначених п. 2.3 та 4.3. договору умов, максимальний розмір процентів, які можуть нараховуватися за користування кредитом, становить. Відсотки = Сума кредиту х Добова ставка ? Кількість днів. Відтак, відсотки = 2 000,00 грн ? 2,5 % ? 90 днів = 2 000,00 грн ? 0,025 ? 90 = 4 500,00 грн. Проте, заявлена позивачем до стягнення сума заборгованості за процентами становить 6250,00 грн, що на 400 % більше, ніж встановлено п. 2.1. кредитного договору та Графіком розрахунків, який є невід?ємною його частиною, та 38,89 % більше, ніж розраховано відповідно до умов п. 4.3 договору. Сума кредиту, отриманого відповідачкою у 2020 році становила 2000,00 грн, а сума процентів становить 4500,00 грн, а це складає 225% від суми кредиту та суттєво перевищує розмір можливих збитків кредитора. Крім того, на момент невиконання зобов`язань діяли обставини, які істотно вплинули на платоспроможність та можливість своєчасного погашення боргу, а саме: у 2020 році запроваджено карантин, що призвело до втрати роботи та зменшення доходу, з початком повномасштабної збройної агресії РФ була змушена переїхати з місця проживання, що спричинило додаткові витрати, на утриманні перебуває неповнолітня дитина та на даний час перебуває у тяжкому матеріальному становищі, доходи є нерегулярними та мінімальними. Позивач заявив, що 5 годин роботи адвоката за ставкою 2000,00 грн/год, що становить 10000,00 грн, це дорівнює 117,65% ціни позову (8500,00 грн), що явно свідчить про диспропорційність та невідповідність критерію розумності. Більш того, справа, в якій заявлений розмір витрат, є типовою, з формалізованими вимогами, без складних правових питань чи значного обсягу доказів.

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.

На виконання вимог ч. 8 ст. 187 ЦПК України, судом 31.07.2025 було сформовано засобами підсистеми «Електронний суд» з Єдиного державного демографічного реєстру відповідь № 1624504 щодо місця перебування та місця проживання відповідачки.

Ухвалою суду від 04.08.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 07.10.2025.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, матеріали справи місять заяву, у якій просить здійснити розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Частиною 3 статті 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідачка у судове засідання не з`явилася, причину неявки не повідомила, хоча про місце, дату та час судового засідання повідомлялася належним чином шляхом, про що свідчить довідка про доставку електронного документу 06.09.2025.

Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду.

30.06.2020 ТОВ «Кредитна Установа «Європейська кредитна група» та ОСОБА_1 уклали договір про надання фінансового кредиту № /526893, відповідно до умов якого сума виданого кредиту 2000,00 грн, дата надання кредиту - 30.06.2020, строк кредиту - 25 днів, валюта кредиту: UAH, цільове призначення - на споживчі потреби, стандартна процентна ставка - 2,50 % в день, який підписаний електронним підписом R14055 (а.с. 12-13).

Згідно з Кредитним договором Кредит надається Товариством у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на платіжну картку Клієнта, зазначену Клієнтом в Особистому кабінеті, що має наступні реквізити №4102 - 32xx - xxxx - 1984 або іншої платіжної картки Клієнта, реквізити якої надані Клієнтом Товариству з метою отримання кредиту.

Із довідки ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» про ідентифікацію вбачається, що відповідачка, з якою укладено договір № /526893 від 30.06.2020, ідентифікована ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група», одноразовий ідентифікатор: R14055, дата відправки ідентифікатора позичальнику: 30.06.2020, телефон НОМЕР_1 (зворот. а.с. 10).

Відповідно до ст. 509-510, 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Загальними умовами зобов`язання є те, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. (ст. 525, 625 ЦК України).

Статтею 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ст. 612 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що у разі, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 1-20/08/2021 від 20.08.2021 ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс Груп» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 8250,00 грн, з яких: 2000 грн - заборгованість за тілом кредиту; 6250,00 грн - заборгованість за процентами (а.с. 10).

25.08.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс Груп» та ТОВ «ФК Айконс» укладено договір № 1-25/08/2021 відступлення права вимоги, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК Айконс» набуло права грошової вимоги до боржників (а.с. 11).

Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору відступлення права вимоги № 1-25/08/2021 від 25 серпня 2021 року ТОВ «ФК Айконс» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 8250,00 грн, з яких: 2000 грн - заборгованість за тілом кредиту; 6250,00 грн - заборгованість за процентами (зворот. а.с. 9).

Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором № /526893 від 30.06.2020, 28.03.2025 загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить 8250,00 грн, яка складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 2000,00 грн, простроченої заборгованості за процентами в розмірі 6250,00 грн (а.с. 9.

Доводи відповідачки про недоведеність факту видачі кредитних коштів спростовуються листом ТОВ «Платежів онлайн» від 09.07.2025, з якого вбачається, що 30.06.2020 о 14:00:22 на платіжну картку № НОМЕР_2 було перераховано кредитні кошти в сумі 2000,00 грн (а.с. 19-20).

Верховний Суд у постановах від 14.06.2023 у справі № 433/1335/14-ц та від 20.09.2023 у справі № 127/28972/19 наголосив, що у випадках укладення електронних договорів мікрокредитування факт передачі грошових коштів може підтверджуватись не лише банківськими документами, а й електронними доказами, зокрема: логами операцій у внутрішніх системах кредитора; виписками з особового рахунку позичальника; підтвердженням використання одноразового ідентифікатора (SMS-коду), яким позичальник підтвердив укладення договору.

Доводи відповідачки щодо відсутності додатків до договорів факторингу також не можуть бути прийняті судом як підстава для відмови у позові.

Відповідно до ст. 512, 514 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок відступлення права вимоги, і з моменту укладення договору факторингу до нового кредитора переходять усі права первісного кредитора.

Верховний Суд у постановах від 28.06.2023 у справі № 161/1263/22, від 15.11.2023 у справі № 464/1861/20, а також у постанові від 25.02.2025 у справі № 646/5771/18 зазначив, що відсутність додатків до договору факторингу сама по собі не є безумовною підставою для відмови у позові, якщо інші докази (витяги з реєстру боржників, внутрішні реєстри, повідомлення про відступлення права вимоги) дають змогу встановити, що спірний договір позики входив до переліку переданих прав вимоги.

Так, подані позивачем витяги з реєстру боржників, що містять дані про кредитний договір № /526893 від 30.06.2020, є належним доказом у розумінні ст. 77, 78 ЦПК України, який підтверджує перехід до позивача прав вимоги за спірним договором.

Крім того, в матеріалах справи наявна платіжна інструкція кредитного переказу коштів №3169 від 25.08.2021, з якої вбачається, що була проведена оплата згідно договору відступлення прав вимоги №1-25/08/2021 від 25.08.2021 (а.с. 22), а отже доводи відповідачки спростовуються.

Щодо заперечень відповідачки про необґрунтованість розрахунку заборгованості суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний сплачувати проценти за користування позикою у розмірі, встановленому договором.

Крім того, статтею 1049 ЦК України передбачено обов`язок позичальника повернути суму позики у строки та порядку, визначені договором.

Верховний Суд у постанові від 05 липня 2023 року у справі № 761/4982/20 роз`яснив, що сам по собі факт відсутності деталізованого розрахунку не є підставою для автоматичної відмови у задоволенні позову, якщо з наданих матеріалів можливо встановити розмір заборгованості, період її виникнення та структуру боргу. При цьому, обов`язок доведення неправильності чи недостовірності розрахунку покладається на сторону, яка заперечує його (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

У даній справі відповідачка не надала власного контррозрахунку або будь-яких доказів, що підтверджують помилковість розрахунку, поданого позивачем. Тому, виходячи з положень статей 76, 77, 81, 89 ЦПК України, суд визнає поданий розрахунок допустимим та належним доказом розміру заборгованості.

Посилання відповідачки на те, що процентна ставка є завищеною, суд вважає безпідставним. Відповідно до статей 633 та 634 ЦК України, кредитний договір, укладений шляхом приєднання до публічної оферти (шляхом акцепту умов), є обов`язковим для сторін у погодженому обсязі.

Зміна умов договору в односторонньому порядку, зокрема щодо розміру процентів або порядку їх сплати, не допускається, якщо інше прямо не передбачено законом або самим договором.

Верховний Суд у постановах від 18 січня 2023 року у справі № 212/2792/22, від 14 лютого 2024 року у справі № 760/5857/21 та від 27 вересня 2023 року у справі № 569/3173/21 дійшов висновку, що: «суди не наділені правом втручатися в договірні відносини сторін щодо визначення розміру процентної ставки, якщо ці умови узгоджені добровільно та не суперечать імперативним вимогам закону».

Крім того, за змістом статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами, а відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Посилання відповідачки на складні життєві обставини, не можуть бути визнані такими, що звільняють її від виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до частини першої статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання, навіть якщо така неможливість зумовлена незалежними від нього причинами.

Норма має імперативний характер і не передбачає жодних винятків чи підстав для звільнення від відповідальності за невиконання саме грошових зобов`язань.

Положення статей 526, 530 та 629 ЦК України закріплюють загальний принцип обов`язковості виконання зобов`язання належним чином і у встановлений строк. Відповідно до статті 525 ЦК України, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 617 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності лише у разі доведення, що порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили (форс-мажору).

Разом з тим, як неодноразово зазначав Верховний Суд, форс-мажор не звільняє від обов`язку виконати саме грошове зобов`язання, а лише може впливати на строк його виконання або на відповідальність (штраф, пеню) за прострочення.

Так, у постановах Верховного Суду від 23 серпня 2023 року у справі № 334/5527/21, від 17 січня 2024 року у справі № 200/13423/22, а також у постанові Великої Палати ВС від 21 червня 2022 року у справі № 910/2280/21 наголошено, що: «Сам факт введення воєнного стану або ускладнення фінансового становища боржника не є безумовним доказом наявності форс-мажорних обставин. Боржник повинен довести, що саме ці обставини унеможливили виконання ним конкретного зобов`язання».

Крім того, Верховний Суд у постанові від 15 лютого 2023 року у справі № 756/2282/20 підкреслив, що обставини війни чи втрати роботи не є форс-мажором у розумінні ст. 617 ЦК України для неповернення кредитних коштів, оскільки грошове зобов`язання за своєю природою може бути виконане в будь-якому місці, шляхом переказу коштів, а тому не залежить від територіальних чи фізичних перешкод.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10500,00 грн суд зазначає таке.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 та ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Зокрема, від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем у галузі права, як зазначив суд попередньої інстанції. Що стосується часу, витраченого фахівцем у галузі права, то достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії.

Цей висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 01.10.2018 у справі №569/17904/17, від 13.12.2018 у справі №816/2096/17.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Аналогічний висновок міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 14.11.2019 у справі №826/15063/18.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано довіреність від 16.06.2025, акт про отримання правової допомоги від 01.10.2025, в якому зазначено, що загальна вартість послуги з надання правової допомоги наданої адвокатом складає 10000,00 грн та витрати на виготовлення позовної заяви з додатками складає 500,00 грн, платіжну інструкцію кредитного переказу коштів №11994 від 01.10.2025, розрахунок №01.10.2025-22 від 01.10.2025, з якого вбачається, що загальна сума правничої допомоги складає 10500,00 грн, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.01.2014 (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір обґрунтованим (п.268).

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги тривалість розгляду справи, складність справи, яка не є складною та є однотипною для адвоката, розглядалася у спрощеному позовному провадженні, що не потребує значного витрачання часу адвокатом на виконання адвокатських робіт (наданих послуг), представник позивача участі у судовому засіданні не приймав, а також ціну позову, яка складає лише 8250,00 грн, суд вважає, що вимоги про стягнення витрат на оплату професійної правничої допомоги у даній справи підлягають частковому задоволенню, в розмірі 2000,00 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн, який підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача, оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст. 7, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 280-282, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК АЙКОНС» задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК АЙКОНС» заборгованість за кредитним договором № /526893 від 30.06.2020 в розмірі 8250,00 грн (вісім тисяч двісті п`ятдесят гривень 00 копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК АЙКОНС» витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 копійок) та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн (дві тисячі гривень 00 копійок), а всього 2422,40 грн (чотири тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 копійок).

Надіслати учасникам справи копію судового рішення в електронній формі у порядку, визначеному законом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім`я) сторін:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК АЙКОНС», , місцезнаходження: 01042, м. Київ, вул. Саперне Поле, буд. 12.

відповідачка: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя І. М. Нечипоренко