Справа № 527/1964/25
провадження 2/527/948/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2025 року м.Глобине

Глобинський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Фіцай О.Л.,

з участю секретаря судового засідання Скорик В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 527/1964/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», код ЄРДПОУ 35234236, до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

27 червня 2025 року представник позивача звернулася до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

У позовній заяві представник зазначив, що 02.08.2021 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (надалі Товариство) та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 5094468 (надалі Кредитний договір), згідно з умовами якого відповідач отримав 8 000 грн. на умовах визначених кредитним договором, а Позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором. ТОВ «Мілоан» умови Кредитного договору виконав в повному обсязі, надавши Відповідачеві кредит на потрібну їй суму. Відповідач зі свого боку не виконав умов Кредитного договору.

18.10.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» відповідно до чинного законодавства України укладений Договір відступлення прав вимоги №77-МЛ від 18.10.2021 р. Відповідно до умов даного Договору відбулося відступлення права вимоги і за Кредитним договором № 5094468 від 02.08.2021 року, що укладений між ТОВ «Мілоан» та Відповідачем. Сума та розрахунок заборгованості за Кредитним договором № 5094468 від 02.08.2021 року було передано Позивачу від первинного кредитора ТОВ «Мілоан» згідно Договору відступлення прав вимоги №77- МЛ від 18.10.2021.

Сума заборгованості Відповідача становить 34120,00 грн., відповідно до Витягу з реєстру Боржників до Договору відступлення прав вимоги №77-МЛ від 18.10.2021 р. З них: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 8000,00 грн.; прострочена заборгованість за сумою відсотків за становить 24600,00 грн.; прострочена заборгованість за комісією становить 1520 грн.

Відповідачу було надіслано письмову Претензію про погашення кредитної заборгованості вих. № 21449769 від 23.06.2025 р.

Посилаючись на викладене, представник позивача просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Кредитним договором № 5094468 від 02.08.2021 року, в сумі 34120,00 грн, а також сплачений судовий збір в сумі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу 7 000,00 грн.

27.06.2025 представник позивача разом з позовною заявою подав клопотання про витребування доказів у АТ "Райффайзен Банк".

Ухвалою Глобинського районного суду Полтавської області від 08 липня 2025 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання та запропоновано відповідачу подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення вказаної ухвали. Також задоволено клопотання позивача та витребувано у АТ "Райффайзен Банк" відповідну інформацію.

23.07.2025 до суду надійшла витребувана інформація, в якій зазначена банківська карта № НОМЕР_1 емітована на ім`я ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_2 . Виписка про рух коштів по картковому рахунку № НОМЕР_3 (банківська карта № НОМЕР_1 ), який належить ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_2 за період з 02.08.2021р по 03.08.2021р. Верифікація особи власника рахунку проводиться в момент відкриття рахунку/видачі платіжної картки.

У судове засідання представник позивача не з`явився, направив заяву, в якій зазначив, що просить проводити розгляд справи у його відсутність та не заперечує проти винесення заочного рішення судом.

Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

14.07.2025 відповідач через систему «Електронний суд» подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що заперечує проти стягнення заявленої суми через відсутність належних доказів, проти стягнення штрафів і пені через пряму заборону законом (п. 9 Прикінцевих положень Закону України №?2120-IX), проти заявленого розміру боргу через відсутність деталізації та належного розрахунку, проти позову через пропуск строку позовної давності згідно зі ст. 257 ЦК України, заперечує щодо правильності зазначених даних у документах (прізвище відповідача) та прохає відмовити у задоволенні позовних вимог.

17.07.2025 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якому він зазначив, що вважає аргументи, наведені Відповідачем у відзиві, безпідставними, необґрунтованими, та жодним чином не доведеними, оскільки кредитні кошти було отримано, а відтак є необхідність виконання зобов`язання за кредитним договором.

В судовому засіданні 02 жовтня 2025 завершено розгляд справи за відсутності учасників справи на підставі наявних у суду матеріалів. Суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення, проголошення якого відклав до 07.10.2025.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалося Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне.

02.08.2021 року ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 укладено Договір про споживчий кредит № 5094468, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у сумі 8000,00 грн (п.1.2), строком користування 3 днів (п.1.3), дата повернення 05.08.2021 ( п.14); проценти за користування кредитом 600,00 грн, які нараховуються за ставкою 2,50 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п. 1.5.2.); комісія за надання кредиту: 1520,00 грн, яка нараховується за ставкою 19,00 % від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту (п.1.5.1) (а.с.17).

Зазначений договір було укладено у вигляді електронного документу шляхом підписання відповідачем одноразовим ідентифікатором F59250 (а.с.23).

В анкеті-заяві на кредит № 5094468 від 02.08.2021 позичальником зазначено власні персональні дані, погоджено умови кредитування: сума кредиту 8 000 грн, строк кредитування 3 днів (а.с.16).

Крім того, сторони узгодили графік платежів. (Додаток №1 до договору про споживчий кредит №5094468 від 02.08.2021) (а.с. 21 на звороті).

Також з наданого позивачем паспорта споживчого кредиту (Додаток №2 до договору про споживчий кредит №5094468 від 02.08.2021) вбачається, що сторонами за зазначеним кредитним договором узгоджено суму кредиту 8 000 грн, строк кредитування: 3 днів; процентну ставку: 2,50% за кожен день користування кредитом в межах строку кредитування; стандартну ставку: 5% відсотків за кожен день користування кредитом, яка застосовується у випадку продовження строку кредитування; тип процентної ставки фіксована; комісія за надання кредиту: 1520.00 грн, яка нараховується за ставкою 19.00 відсотків від суми кредиту одноразово; реальна річна процентна ставка: 263,641,599,169,110.00 відсотків річних (а.с.22).

Товариство з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» надало ОСОБА_1 на умовах строковості, платності та поворотності кредит на споживчі цілі в сумі 8000 грн, шляхом перерахування йому грошових коштів на розрахунковий рахунок, що підтверджується платіжним дорученням № 52733867 від 02.08.2012. Тобто, свої зобов`язання за договором товариство виконало в повному обсязі (а.с.23 на звороті).

18.10.2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» було укладено Договір відступлення права вимоги № 77-МЛ, відповідно до якого ТОВ «МІЛОАН» передало (відступило) ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у Реєстрі боржників (а.с.25-30).

Згідно з витягу реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги № 77-МЛ від 18.10.2021 року, заборгованість ОСОБА_1 за Кредитним договором № 5094468 від 02.08.2021 року становить 34120,00 грн, з яких 8000,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 24600,00 грн заборгованість за відсотками, 1520,00 грн заборгованість за комісією (а.с.29 на звороті).

23.06.2025 позивачем на адресу відповідача було направлено досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань стосовно погашення заборгованості за кредитним договором № 5094468 від 02.08.2021 в сумі 34120,00 грн. (а.с.31).

Однак, відповідач добровільно заборгованість не погашає.

З будь-якими заявами відповідач до позивача не звертався, причин прострочення зобов`язання не пояснював.

Одночасно з пред`явленням позову представник позивача подав клопотання, в якому просив просив витребувати інформацію від АТ "Райффайзен Банк", а саме надати інформацію чи належить банківська карта з прихованим номером № НОМЕР_4 ОСОБА_1 ; чи була успішною транзакція здійснена 02.08.2021 року на банківську картку НОМЕР_4 в сумі 8000 грн з призначенням платежу «кошти згідно договору 5094468», чи були зараховані грошові кошти за цією транзакцією на відповідний рахунок власника банківської карти № НОМЕР_4 ; чи проводилась верифікація особи власника банківської карти № НОМЕР_4 .

23.07.2025 до суду надійшла витребувана інформація, в якій зазначена банківська карта № НОМЕР_1 емітована на ім`я ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_2 . Виписка про рух коштів по картковому рахунку № НОМЕР_3 (банківська карта № НОМЕР_1 ), який належить ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_2 за період з 02.08.2021р по 03.08.2021р. Верифікація особи власника рахунку проводиться в момент відкриття рахунку/видачі платіжної картки (а.с.72-73).

Відповідно до статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Частиною 1 ст. 207 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

На підставі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до вимог ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» (в редакції чинній на день виникнення правовідносин) зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Згідно до ч.12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті ч.12статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» ч.3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».

Як регламентовано ч.6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Згідно ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Отже, вищезазначений договір № 5094468, укладений між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 відповідно до ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», є електронним договором, і вважається таким, що за правовим наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.12.2020 у справі №561/77/19.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Як зазначено в ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив до виконання зобов`язання або не виконав його в строк, встановлений договором.

Положенням ст.610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правовідносини, встановлені договором, або законом.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також проценти річних від простроченої суми, розмір яких встановлено договором (ст. 625 ЦК України).

За ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно з ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу вимог ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що первісний кредитор ТОВ «Мілоан» виконав своє зобов`язання та надав відповідачу кошти у розмірі 8000,00 грн, як встановлено у кредитному договорі № 5094468 від 02.08.2021, відповідно ОСОБА_1 отримав зазначені кредитні кошти, що підтверджується платіжним дорученням № 52733867 від 02.08.2021 (а.с. 23 на звороті) і випискою з рахунку № НОМЕР_3 (а.с. 72-73).

При цьому, суд зазначає, що відповідач, у свою чергу належними та допустимими доказами не спростував факт отримання кредитних коштів.

Судом також встановлено, що право вимоги за Договором про споживчий кредит № 5094468 від 02.08.2021 року, укладеним між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 , перейшло до ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» на підставі Договору відступлення права вимоги.

У звязку з цим, вимоги позивача про стягнення основого боргу за кредитним договором № 5094468 від 02.08.2021 року в розмірі 8000 грн є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Вирішуючи позовну вимогу щодо стягнення відсотків у розмірі 24600 грн суд дійшов таких висновків.

Відповідно до п. 1.2. договору № 5094468 кредит надається строком на 3 дні

Згідно з п. 1.5.2 договору № 5094468 проценти за користування кредитом 600 грн, які нараховуються за ставкою 2.50 відсотків від фактичного залишку за кожен день строку користування кредитом.

Відповідно до п. 1.6. договору стандартна процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування

Крім того, п.2.3 договору передбачена пролонгація строку кредитування.

Згідно з п.п.2.3.1.2 позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій. Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли Позичальник продовжує користуватися кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів.

Як вбачається з розрахунку ТОВ «Мілоан» за кредитними договором проценти нараховано в розмірі 600 за період з 02.08.2025 по 05.08.2025 та з урахуванням пролонгації на 60 днів у розмірі 24 000, що відповідає умовам договору.

При цьому, штрафи та пеня не нараховувалися ні позивачем, ні первісним кредитором.

Таким чином, заперечення відповідача проти штрафів та пені є безпідставними, оскільки такі нарахування відсутні в позовних вимогах.

Суд дійшов висновку, що вимоги щодо стягнення заборгованості за процентами в розмірі 24600 грн. підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача комісії в розмірі 1520,00 грн.

Із умов договору встановлено, що комісія, пов`язана з наданням кредиту, становить 1520,00 грн, нараховується за ставкою 19.00 відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

У разі якщо розмір майбутніх платежів і строки їх сплати не можуть бути встановлені у договорі про споживчий кредит (кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії тощо), споживачу також у строк, визначений цим договором, надається виписка з рахунку/рахунків (за їх наявності), у якій зазначаються: стан рахунку на певну дату, оборот коштів на рахунку за період часу, за який зроблена виписка з рахунку (з описом проведених операцій), баланс рахунку на початок періоду, за який зроблена виписка, баланс рахунку на кінець періоду, за який зроблена виписка, дати і суми здійснення операцій за рахунком споживача, застосована до проведених споживачем операцій процентна ставка, будь-які інші платежі, застосовані до проведених споживачем операцій за рахунком, та/або будь-яка інша інформація, передбачена договором про споживчий кредит.

Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Отже, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19.

Також у постанові Верховного Суду від 20.02.2019 у справі № 666/4957/15-ц вказано, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає сплаті позичальником. Оскільки надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам лише самого банку, то такі дії не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. В зв`язку з цим, Верховний Суд дійшов висновку про те, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

У кредитному договорі № 5094468 від 02.08.2021 кредитодавцем фактично встановлено сплату комісії за надання кредиту, не зазначивши за які саме послуги ця комісія сплачується позичальником. Жодних доказів вчинення будь-яких дій, за які позикодавцем нараховувалася комісія, позивачем не надано.

Разом із тим, ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено безоплатність надання позикодавцем певних послуг, до яких можна віднести видачу кредиту та його супровід.

Суд зазначає, що послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на споживчі потреби, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 1520,00 грн комісії задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Однак, відповідач належним чином не виконував взятих на себе зобов`язань згідно умов кредитного договору та порушив умови договору щодо строків сплати кредиту, у зв`язку з чим утворилася заборгованість на загальну суму 32600 грн.

На день розгляду справи в суді зобов`язання відповідачем досі не виконане, заборгованість не сплачена.

Судом встановлено, що відповідачем не надано доказів на підтвердження належного виконання зобов`язання за кредитним договором щодо повернення кредитних коштів, сплати процентів у розмірі та строки встановлені договором, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню на суму 32600,00 грн., з яких заборгованість за сумою кредиту 8000,00 грн.; прострочена заборгованість за сумою відсотків 24600,00 грн.

Вирішуючи клопотання представника відповідача про застосування строків позовної давності суд зазначає таке.

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Позивачем заявлено позовну вимогу про стягнення заборгованості за період з 02.08.2021 по 04.10.2021, тобто строк позовної давності за вимогою про стягнення мав би сплинути 04.10.2024.

Згідно з п. 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Зазначений пункт 19 виключено на підставі Закону № 4434-IX від 14.05.2025.

Частиною 3 ст.263 ЦК України встановлено, що від дня припинення обставин, що були підставою для зупинення перебігу позовної давності, перебіг позовної давності продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення.

Приймаючи до уваги те, що карантин на всій території України було відмінено 30 червня 2023 року, а перебіг позовної давності, було зупинено до прийняття Закону № 4434-IX від 14.05.2025, суд вважає, що позивач, звернувшись з позовом до суду 27 червня 2025, не пропустив строк позовної давності, тому клопотання відповідача задоволенню не підлягає.

Вирішуючи заяву позивача про розстрочку виконання рішення суд зазначає таке.

Відповідно до ч.1 ст.435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Питання розстрочки виконання рішення належить до процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень у цивільних справах, а відтак може бути вирішене на стадії виконання рішення,

Таким чином, наразі така заява відповідача є передчасною.

Вирішуючи питання щодо стягнення судових витрат суд зазначає таке.

Згідно статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір № 0206 від 02.06.2025 року, акт №396 наданих послуг від 16.06.2025 розмір послуг за надання правничої допомоги становить 7000 (сім тисяч) гривень 00 копійок, детальний опис наданих послуг до Акту №396 за договором про надання правової допомоги№ 0206 від 16.06.2025.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт.

На це зокрема вказав Касаційний цивільний суд Верховного Суду у постанові від 13 березня 2025 року по справі №275/150/22.

Враховуючи вищевикладене, відсутність обґрунтованого клопотання відповідача щодо безпідставності вимог, заява в частині стягнення судових витрат на правову допомогу підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом задоволено позовні вимоги на суму 32600,00 грн., що становить 95,55 % від ціни позову, отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2314,60 грн, що складає 95,55 % від 2422,40 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 6688,5 грн, що складає 95,55 % від 7000 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12,13, 76-81,141, 223, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , рнокпп: НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» (79029, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд.1, корп. 28, , IBAN: НОМЕР_5 в АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК) заборгованість за кредитним договором №5094468 від 02.08.2021 року:

- 8000,00 грн заборгованість за тілом кредиту;

- 24600,00 грн заборгованість за відсотками;

всього 32600,00 (тридцять дві тисячі шістсот) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , рнокпп: НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» (79018, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд.1, корп. 28, , IBAN: НОМЕР_5 в АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК) судовий збір у сумі 2314,60 (дві тисячі триста чотирнадцять гривень, шістдесят копійок), а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6688,5 (шість тисяч шістсот вісімдесят вісім гривень п`ятдесят копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування учасників справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» (79029, Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд.1, корп. 28, 0);

відповідач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , рнокпп: НОМЕР_2 ).

Повний текст рішення складено 10 жовтня 2025 року.

Суддя О. Л. Фіцай