КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Справа № 369/6592/25
Апеляційне провадження
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 вересня 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.

при секретарі Кононовій Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 квітня 2025 року (суддя Скрипник О.Г.) про відмову у відкритті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), треті особи: Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ), державний виконавець Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Хайдарі Рустам Рахманович про стягнення втраченого заробітку та завданої здоров`ю моральної шкоди умисним ігноруванням службових обов`язків, пов`язаних з ухиленням від виконання судових рішень,

встановив:

у квітні 2025 року позивачка звернулась до суду з позовом, у якому просила визнати за нею правосуб`єктність людини з усіма правами, встановленими статтями 1, 3, 5, 8, 68, 148 Конституції України, та стягнути з Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) майнову шкоду у розмірі 836 920,50грн в якості повного відшкодування втраченого заробітку та 120 000грн у відшкодування спричиненої здоров`ю моральної шкоди, завданої ухиленням від виконання відповідачем судових рішень.

Мотивуючи позовні вимоги, позивачка зазначала, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду у справі № 320/1174/22 від 9 березня 2023 року зобов`язано Білогородську сільську раду Бучанського району Київської області поновити її на роботі на посаді завідуючої сектору документообігу, контролю і звернень громадян відділу організаційного та аналітичного забезпечення Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області. Вказана постанова підлягала негайному виконанню, тобто з 9 березня 2023 року, натомість її розпорядженням Білогородської сільської ради № 61-к від 17 березня 2023 року було поновлено на посаді, якої у Білогородській сільській раді Бучанського району Київської області формально не існує.

Позивачка посилалась на те, що 14 квітня 2023 року нею було отримано виконавчий лист, на підставі якого 19 червня 2023 року державним виконавцем

Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) Хайдарі Р.Р. відкрито виконавче провадження № 72017498, однак доказів вчинення виконавчих дій, направлених на виконання виконавчого документа, не сформовано та відомості про вчинення виконавчих дій відсутні, а при її зверненні до відповідача 8 серпня 2024 року, вона отримала постанову державного виконавця від 9 липня 2024 року про закінчення виконавчого провадження, з посиланням на розпорядження Білогородської сільської ради № 61-к від 17 березня 2023 року.

Позивачка зазначала, що постанова Шостого апеляційного адміністративного суду у справі № 320/1174/22 від 9 березня 2023 року в частині поновлення її на роботі залишається невиконаною, оскільки на попередньому місці роботи її поновлено не було, табелювання, нарахування оплати праці, преміювання за посадою не здійснюється, що доводить протиправність постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження. В подальшому, постановою в.о. начальника Вишневого відділу державної виконавчої служби від 5 березня 2025 року постанову головного державного виконавця Хайдарі Р.Р. про закінчення виконавчого провадження від 9 липня 2024 року було скасовано, а виконавче провадження № 72017498 відновлено.

Позивачка посилалася на те, що бездіяльність відповідача призвела до не виконання судового рішення та не отримання нею заробітної плати за 25 місяців у розмірі 836 920,50грн, а також завдала їй моральних страждань, що призвело до погіршення стану її здоров`я та виникнення необхідності звертатись до лікарів, які виявили в неї погіршення зору та гіпертонію, у зв`язку з чим на її користь підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 120 000грн.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 квітня 2025 року відмовлено у відкритті провадження.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу судді скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення суддею норм процесуального права.

Позивачка вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про підсудність даного спору суду адміністративної юрисдикції, оскільки нею не здійснюється оскарження дій службової особи виконавчої служби, так як їх протиправність уже встановлена та доведена за результатами перевірки законності закінчення виконавчого провадження № 72017498. Відтак, заявлені нею вимоги про відшкодування шкоди не поєднані з вимогами вирішити публічно-правовий спір, тому не підлягають розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду апеляційної скарги (с.с.37-40), у судове засідання не з`явились, клопотання про його перенесення не подали, тому відповідно до положень ст. 372 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у їх відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у відкритті провадження, суддя першої інстанції виходила з того, що між сторонами виник спір щодо захисту прав фізичної особи (позивача) у відносинах з суб`єктом владних повноважень (відповідачем), який за своїм змістом є публічно-правовим.

Суддя зазначила, що позивачка фактично оскаржує дії та рішення суб`єктів владних повноважень з приводу відшкодування завданої майнової шкоди, а з тексту позову вбачається, що вимоги про відшкодування шкоди пов`язуються лише з оскарженими діями та рішеннями суб`єкта владних повноважень, тому даний спір не

підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів не погоджується з висновком судді, так як він не ґрунтується на нормах процесуального права та предметі спору.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У частині першій статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних осіб чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (пункт 2 частини першої статті 4 КАС України); суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Отже, до справ адміністративної юрисдикції віднесені публічно-правові спори, ознакою яких є не лише спеціальний суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень публічно-владних управлінських функцій.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належить вирішення спорів фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні враховувати суб`єктний склад такого спору, суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлені вимоги, характер спірних правовідносин, зміст та юридичну природу обставин у справі.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 серпня 2019 року у справі №

646/6644/17 зроблено висновок про те, що при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду подібних справ визначальним є характер правовідносин, з яких виник спір. Суб`єктний склад спірних правовідносин є формальним критерієм, який має бути оцінений належним судом.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наводила критерії розмежування судової юрисдикції. Такими критеріями є передбачені законом умови, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, як-то: суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка у законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивачка просила стягнути з відповідача матеріальну та моральну шкоду, яка завдана їй бездіяльністю відповідача, який не виконував постанову Шостого апеляційного адміністративного суду у справі № 320/1174/22 від 9 березня 2023 року в частині поновлення її на роботі.

При цьому позивачкою не були заявлені вимоги вирішити публічно-правовий спір, не оскаржується бездіяльність відповідача.

За таких обставин, суддя першої інстанції прийшла до помилкового висновку, що даний спір не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Колегія суддів вважає, що суддя першої інстанції неправильно визначила характер правовідносин, що виникли між сторонами, допустила порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали про відмову у відкритті провадження у справі, тому ухвала судді підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 квітня 2025 року скасувати, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), треті особи: Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ), державний виконавець Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Хайдарі Рустам Рахманович про стягнення втраченого заробітку та завданої здоров`ю моральної шкоди умисним ігноруванням службових обов`язків, пов`язаних з

ухиленням від виконання судових рішень,направити до Києво-Святошинського районного суду Київської області для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 1 жовтня 2025 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.І. Ящук