УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2025 року суддя Соснівського районного суду м. Черкаси Борєйко О.М., розглянувши матеріали заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкасиенергозбут» до ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Черкасиенергозбут» звернулось до Соснівського районного суду м. Черкаси з вказаною заявою.

Відповідно до ч.1 ст.27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ст. 162 ЦПК України заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Згідно матеріалів заяви, боржник проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст. 30 ЦПК України, позови, які виникають з приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Правила виключної підсудності щодо позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно.

Предметом заяви у цій справі є зобов`язання, які випливають з надання житлово-комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_2 , тобто за місцезнаходженням нерухомого майна.

Згідно правового висновку Верховного суду в постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 638/1988/17, позов про стягнення заборгованості за надання послуг з утримання нерухомого майна має пред`являтися за місцем знаходження цього майна, за правилами виключної підсудності, оскільки предметом позову є зобов`язання, які випливають з надання послуг централізованого постачання холодної води та водовідведення, які надаються за місцем знаходження нерухомого майна.

Враховуючи викладене, заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкасиенергозбут» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг має пред`являтися за місцем знаходження нерухомого майна, тобто за правилами виключної підсудності.

Згідно ст.378 ЦПК України, судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

При цьому, відповідно до ч.ч.1-3 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Таким чином, винесення Соснівським районним судом м. Черкаси судового наказу за результатами розгляду заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкасиенергозбут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію, не відповідатиме критеріям судового рішення, які визначені ст.263 ЦПК України, та є підставою, передбаченою ст.378 ЦПК України, для його скасування.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини у справах «Верітас проти України» та «Сокуренко та Стригун проти України», роз`яснив, що суд не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції у разі перевищення ним своїх повноважень, визначених процесуальним законодавством. Зокрема, повноваження суду на розгляд конкретної справи, заяви або скарги визначаються правилами підвідомчості та підсудності.

Водночас, згідно п. п. 22-29 рішення ЄСПЛ у справі від 28.03.2006 року «Мельник проти України» право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим. Тим не менше право доступу до суду не може бути обмеженим таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями. При цьому правила регулювання строків мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту.

Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Згідно п.9) ч.1 ст. 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушенням правил підсудності.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 27, 28, 30, 162, 165, 260, 261, 353 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкасиенергозбут» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиту електричну енергію - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, однак може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду в порядку та строки, передбачені ст. 353 - 355 ЦПК України.

Суддя О.М. Борєйко