Унікальний номер справи 754/6971/24
Головуючий у суді першої інстанції В. О. Сенюта
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач
Постанова

Іменем України

24 вересня 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Поливач Л. Д. (суддя - доповідач),

суддів Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І.

секретар судового засідання Комар Л. А.

сторони

позивач Обслуговуючий кооператив «ІДЕЯ»

відповідач ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником Півторак Русланою Анатоліївною , на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 10 березня 2025 року, ухвалене у складі судді Сенюта В.О., в примішенні Деснянського районного суду м. Києва,

у с т а н о в и в :

У травні 2025 року Обслуговуючий кооператив «ІДЕЯ» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , у якому просив суд витребувати з володіння відповідача нежитлове приміщення № НОМЕР_1 загальною площею 13,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000; нежитлове приміщення НОМЕР_2 загальною площею 31,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомою майна: 000; нежитлове приміщення № НОМЕР_3 загальною площею 34,7 кв.м. (опис: МЗК: сходи 13,7 кв.м.. коридор 35,0 кв.м., вмивальник 3,1 кв.м., вбиральня 1,8 кв.м., вбиральня 1,8 кв.м.; всього по МЗК: 55,4 кв.м.), за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомою майна: 000; нежитлове приміщення № НОМЕР_10 загальною площею 33,7 кв.м. (опис: МЗК: сходи 13,7 кв.м. коридор 35,0 кв.м, вмивальник 3,1 кв.м , вбиральня 1,8 кв.м. вбиральня 1,8 кв.м.; всього по МЗК: 55,4 кв.м.), за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний помер об`єкта нерухомого майна: 000; нежитлове приміщення № НОМЕР_5 загальною площею 33,3 кв.м. (опис: МЗК: сходи 13,7 кв.м., коридор 35,0 кв.м., вмивальник 3,1 кв.м., вбиральня 1,8 кв.м., вбиральня 1,8 кв.м.; всього по МЗК: 55,4 кв.м.) за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний помер об`єкта нерухомого майна: 000: нежитлове приміщення №207 загальною площею 37.2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000; нежитлове приміщення №208 загальною площею 35,9 кв.м. (опис: МЗК: сходи 13,7 кв.м., коридор 35,0 кв.м., вмивальник 3,1 кв.м., вбиральня 1,8 кв.м.. вбиральня 1,8 кв.м.; всього по МЗК: 55,4 кв.м.) за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000; нежитлове приміщення № НОМЕР_8 загальною площею 59,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000. Вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 12.08.2020 між Обслуговуючим кооперативом «ІДЕЯ» та ОСОБА_1 було укладено кооперативні угоди №5/НОМЕР_1; №5/НОМЕР_11; №5/НОМЕР_3; №5/НОМЕР_10; №5/НОМЕР_5; №5/НОМЕР_6; №5/НОМЕР_7; №5/НОМЕР_8 про сплату пайового внеску та підписані Додаток №1 та Додаток №2 до кожної з вказаних угод. Відповідно до протоколу Загальних зборів ОК «ІДЕЯ» від 14.12.2020 позивачем прийнято рішення про передачу відповідачу у якості повернення паю за кооперативними угодами майно, яке належало позивачу, а саме: нежитлові приміщення: №108, НОМЕР_2, №203, НОМЕР_4, №205, №207, №208, №210 за адресою: АДРЕСА_1 . Цього ж дня, на виконання вище згаданого рішення, відповідачу передано у власність спірні приміщення. Згідно п.п. 3.2., 3.4. кооперативних угод пайовик за цією угодою сплачує (вносить) пай у повному розмірі одним платежем або частинами. Всі платежі сплачуються рівними частинами щомісячно до «25» числа кожного місяця, протягом 360 місяців з дня підписання цього додатку, починаючи з вересня 2020 року.

Позивач вказує, що всупереч вказаних умов кооперативних угод відповідач не виконав обов`язку зі сплати пайових внесків, не вніс на банківський рахунок позивача жодних грошових коштів в рахунок сплати пайових внесків за кооперативними угодами, не передавав у якості внесення пайових внесків за кооперативними угодами ніякого майна чи майнових прав. У відповідності з п. 4.2.1. кооперативних угод, угода може бути розірвана в односторонньому порядку, серед іншого, за ініціативою кооперативу у зв`язку із простроченням сплати пайовиком пайових внесків на строк понад 1 (один) місяць. При цьому, користуючись правом на розірвання договору в односторонньому порядку, передбаченого кооперативними угодами, позивач прийняв рішення про розірвання кооперативних угод, про що було повідомлено відповідача, шляхом надсилання на його адресу повідомлень про розірвання кооперативних угод, у яких зокрема містились вимоги повернути приміщення. Однак відповідачем спірні приміщення позивачу повернуті не були.

Також, відповідачем оплата (внесення) пайових внесків на поточний банківський рахунок ОК «ІДЕЯ» чи в будь-якій іншій формі за кооперативними угодами ні протягом 1 місяця, ні станом на дату прийняття рішення про розірвання кооперативних угод в односторонньому порядку не здійснювалась. Ураховуючи прострочення відповідачем сплати пайових внесків на строк понад 1 місяць, кооперативні угоди були розірвані позивачем в односторонньому порядку.

З огляду на вказані обставини, підстави для набуття відповідачем права власності на спірні приміщення із розірванням кооперативних угод відпали, а тому відповідач зобов`язаний відповідно до положень п. 3 ч. 3 ст. 1212 ЦК України повернути позивачу належні йому приміщення.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 10 березня 2025 року позовні вимоги Обслуговуючого кооперативу «ІДЕЯ» до ОСОБА_1 про витребування нерухомого майна задоволено.

Витребувано з володіння ОСОБА_1 на користь Обслуговуючого кооперативу «ІДЕЯ»: нежитлове приміщення № НОМЕР_1 загальною площею 13,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000; нежитлове приміщення НОМЕР_2 загальною площею 31.6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомою майна: 000; нежитлове приміщення № НОМЕР_3 запільною площею 34,7 кв.м. (опис: МЗК: сходи 13,7 кв.м., коридор 35,0 кв.м., вмивальник 3,1 кв.м., вбиральня 1,8 кв.м., вбиральня 1,8 кв.м.; всього по МЗК: 55,4 кв.м.), за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомою майна: 000; нежитлове приміщення НОМЕР_4 загальною площею 33,7 кв.м. (опис: МЗК: сходи 13,7 кв.м.. коридор 35,0 кв.м,, вмивальник 3,1 кв.м , вбиральня 1,8 кв.м., вбиральня 1.8 кв.м.; всього по МЗК: 55,4 кв.м.), за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний помер об`єкта нерухомого майна: 000; нежитлове приміщення № НОМЕР_5 загальною площею 33.3 кв.м. (опис: МЗК: сходи 13,7 кв.м., коридор 35,0 кв.м., вмивальник 3,1 кв.м., вбиральня 1,8 кв.м., вбиральня 1,8 кв.м.; всього по МЗК: 55,4 кв.м.) та адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний помер об`єкта нерухомого майна: 000: нежитлове приміщення № НОМЕР_6 загальною площею 37.2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000: нежитлове приміщення № НОМЕР_7 загальною площею 35,9 кв.м. (опис: МЗК: сходи 13,7 кв.м., коридор 35,0 кв.м., вмивальник 3,1 кв.м., вбиральня 1,8 кв.м., вбиральня 1,8 кв.м.; всього по МЗК: 55,4 кв.м.) за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000; нежитлове приміщення № НОМЕР_8 загальною площею 59,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Обслуговуючого кооперативу «ІДЕЯ» судовий збір у розмірі 46 821,60 грн.

Додатковим рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 01 квітня 2025 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь Обслуговуючого кооперативу «ІДЕЯ» витрати на правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 через свого представника Півторак Р. А. подав апеляційну скаргу, посилається на порушення судом норм процесуального та матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що оскаржуваним рішення суд першої інстанції фактично розтлумачив умови кооперативних угод та додатків до них, в той час, як такі тлумачення взагалі не потребують.

Апелянт вказує, що згідно п. 4 актів прийому-передачі нежитлового приміщення чітко визначено: «4. Сторони стосовно переданого приміщення жодних майнових претензій чи зауважень одна до одної не мають». Зазначена юридична формула підтверджує, що на момент підписання акта сторони не вимагають одна від одної додаткових компенсацій, а також унеможливлює подальші майнові претензії, пов`язані з фактом передачі приміщення та обслуговуючий кооператив не може вимагати доплати чи повернення приміщення. Це, насамперед, потрібно для захисту обох сторін від несподіваних спорів у майбутньому. Фактично даний акт з таким пунктом означає, що передача приміщення вважається завершеною та прийнятою без зауважень. Таким чином, якби станом на день підписання актів прийому-передачі нежитлових приміщень між сторонами існували б невиконані зобов`язання, їх обов`язково слід було б зазначити окремо в акті. Інакше, підписавши такий пункт, Кооператив автоматично погодився, шо жодних невиконаних зобов`язань зі сторони Пайовика не немає.

Разом з цим, зміст, який суд вкладає у пункт 4 зазначених актів, окремо визначений у пунктах 2 та 3, відповідно до яких: «2. Визначена в п. 1 цього Акту прийому - передачі нежитлового приміщення візуально оглянута Пайовиком до підписання цього акту прийому передачі та перебуває в стані який придатний для використання приміщення за цільовим призначенням і Пайовик стверджує, що приміщення не має недоліків, які б перешкоджали її ефективному використанню та давали підстави Пайовику позиватися до Кооперативу в майбутньому про відшкодування збитків.», «3. Прихованих недоліків чи інших дефектів, про які не був проінформований Пайовик, нежитлове приміщення не має. Приміщення потребує проведення ремонтних і оздоблювальних робіт.».

Відповідач вказує, що не погоджується з вказаними вище твердженнями суду, оскільки вони не відповідають змісту актів прийому - передачі нежитлових приміщень.

Крім того, відповідач не погоджується і з твердженнями суду першої інстанції про те, що останнім було порушено умови кооперативних угод, які стосуються несплати пайового внеску, оскільки понад три роки у позивача до відповідача не було жодних претензій, в тому числі майнових щодо сплати такого внеску.

Відповідач заявляє, що ним не було порушено умови Кооперативних угод зі сплати пайового внеску та не прострочено сплату пайових внесків, оскільки відповідач має намір сплатити пайові внески за Кооперативними угодами одним платежем до 21 лютого 2050 року, реалізуючи своє право, передбачене п. п. 3.2, 3.3 та 3.4 Кооперативних угод та Додатками №2 до даних угод, з чим погодився позивач, передаючи 14.12.2020 без оплати відповідачу нежитлові приміщення та не маючи до нього жодним майнових претензій.

Також відповідач повідомив, що не погоджуючись з діями позивача, які полягають у розірванні кооперативних угод в односторонньому порядку, він звернувся до суду з позовом до Обслуговуючого кооперативу «ІДЕЯ» про визнання дій з розірвання кооперативних угод протиправним (цивільна справу № 753/12162/24). У зв`язку з цим, 27.09.2024 відповідач звернувся до суду із заявою про зупинення провадження у цивільній справі № 754/6971/24 за позовом Обслуговуючого кооперативу «ІДЕЯ» до ОСОБА_1 про повернення нерухомої речі до вирішення цивільної справи № 753/12162/24 за позовом ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу «ІДЕЯ» про визнання дій з розірвання кооперативних угод протиправними та набрання законної сили рішенням у вказаній справі, оскільки переконання відповідача, не можливо розглянути справу № 754/6971/24 за позовом Обслуговуючого кооперативу «ІДЕЯ» до ОСОБА_1 про повернення нерухомої речі до вирішення цивільної справи № 753/12162/24 за позовом ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу «ІДЕЯ» про визнання дій з розірвання кооперативних угод протиправними та набрання законної сили рішенням у вказаній справі, оскільки це має істотне значення для вирішення розглядуваної справи. Однак ухвалою Деснянського районного суду міста Киева від 21.10.2024 у задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження по даній цивільній справі відмовлено.

Відповідач вважає зазначену ухвалу такою, що постановлена з порушенням вимог закону, оскільки, відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦПК України, суд зобов`язаний був зупинити провадження у справі у разі: об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі. Таким чином, зупинення провадження у справі обов`язком суду, а не його правом.

Натомість, ухвала Деснянського районного суду м. Києва від 21.10.2025 про відмову в задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі № 754/6971/24 жодним чином не обгрунтована, а лише зазначено, що сама по собі взаємопов`язаність справ ще не свідчить про неможливість розгляду цієї справи до прийняття рішення в іншій справі № 753/12162/24, оскільки незалежно від результату розгляду справи про визнання дій з розірвання кооперативних угод протиправними, суд має достатньо правових підстав для розгляду та вирішення по суті справи про витребування нерухомого майна.

Разом з цим судом не взято до уваги, не проаналізовано та не встановлено у визначеному законом порядку, чи дійсно від наслідку розгляду іншої справи залежало б прийняття рішення у зазначеній справі, що розглядається, оскільки у разі задоволення позову ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу «ІДЕЯ» про визнання дій з розірвання кооперативних угод протиправним, відпала б підстава для задоволення позову у даній справі, що розглядається.

Разом з цим, звернуто увагу на те, що судом першої інстанції 21.10.2024 також відмовлено у задоволенні клопотання позивача про об`єднання справ в одне провадження, що також свідчить про формальний підхід суду при вирішенні питання щодо правомірності чи неправомірності дій Кооперативу, які полягають у розірванні кооперативних угод в односторонньому порядку.

Фактично в оскаржуваному рішенні судом першої інстанції зазначено, що наданими до матеріалів справи доказами підтверджується, що відповідачем оплата (внесення) пайових внесків на поточний банківський рахунок ОК «ІДЕЯ» чи в будь-якій іншій спосіб, передбачений положенням п. 3.6. кооперативних угод з моменту укладення угод і до звернення з позовом до суду не здійснювалась. Враховуючи не сплату відповідачем пайових внесків строком понад 1 місяць, кооперативні угоди були розірвані позивачем в односторонньому порядку, про що направлені повідомлення від 05.02.2024.

Суд посилається на постанову Верховного Суду від 09.11.2021 у справі №910/260/20, у якій зазначається, що одностороння відмова від договору не потребує узгодження та як самостійний юридичний факт зумовлює його розірвання. Така відмова сторони від договору є підставою для задоволення вимоги про повернення виконаного однією стороною у припиненому зобов`язанні відповідно до вимог ст. 1212 ЦК України. Однак відповідач вважає, що така одностороння відмова позивача від договору оскаржується відповідачем в судовому порядку, та рішення у справі №753/12162/24 не набрало законної сили.

Відповідач являється власником спірних нежитлових приміщень на підставі Кооперативних угод, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 369279576. У зв`язку з тим, що відповідачем не було порушено умов Кооперативних угод зі сплати пайових внесків, зокрема, не прострочено сплату пайових внесків, вимога позивача про повернення виконаного однією стороною у припиненому зобов`язанні, відповідно до вимог ст. 1212 ЦК України, не підлягає задоволенню, оскільки між сторонами існують договірні відносини, та підстава, на якій відповідачем було набуто право власності на спірні нежитлові приміщення не відпала.

Відповідач вважає, що тлумачення умов договору є окремою позовною вимогою немайнового характеру, про яку позивачем не заявлялось вимог, на переконання відповідача умови договору повинні тлумачитись проти того, хто їх написав. В даному ж випадку, у справі, що розглядається - така вимога відсутня. Таким чином, на переконання відповідача, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу Обслуговуючий кооператив «ІДЕЯ» заперечив проти доводів апеляційної скарги відповідача, вказуючи на їх необгрнутованість та безпідставність. Хибне тлумачення відповідачем умов Кооперативних угод про можливість здійснити одноразовий платіж у повному розмірі до 2050 року, не здійснюючи при цьому жодних щомісячних платежів, призводить до того, що розстрочення платежу, встановлене Кооперативними угодами, втрачає будь-який сенс. Якщо б сторони, укладаючи Кооперативні угоди, слідували хибній логіці відповідача, то вони б не передбачали розстрочення платежу, натомість встановили б лише обов`язок здійснити оплату паю до 2050 року. При цьому відповідач помилково вказує, що для тлумачення умов Кооперативних угод позивач мав заявляти окрему вимогу, позаяк суд при вирішенні спору здійснює аналіз умов договору, співставляє умови та тлумачить їх. Крім того, відповідач помилково вказує про застосування наслідків тлумачення contra proferentem за позивачем. Безумовно позивачу вигідно, щоб кошти були внесені лише одноразовим платежем одразу з підписанням Кооперативних угод і лише «під переважним впливом однієї зі сторін» (відповідача) було встановлено багаторазові платежі, через наявність яких нібито й з`явилась двозначне тлумачення умов (хоча це є лише (і тільки) вигадками відповідача задля уникнення відповідальності, натомість в угоді чітко передбачено строки оплати паю).

Трактування відповідачем умов Кооперативних угод, висловлене у апеляційній скарзі є необґрунтованим, неправильним та не заслуговує на увагу. Посилання відповідача на те, що йому було передано нерухоме майно, незважаючи на нездійснені оплати не заслуговують на увагу. Адже, по-перше, Кооперативні угоди діяли, тому, у Позивача був обов`язок передати майно, по-друге, було прострочено лише 3 місяці оплат із 360, по-третє, відповідач запевнив, що оплатить заборгованість, по-четверте, передача майна відбулась у грудні 2020 року, так як сторони чекали зібрання загальних зборів кооперативу. Суд першої інстанції у рішенні правильно вказав, що зміст вказаних актів прийому - передачі нежитлових приміщень свідчить саме про передачу нежитлових приміщень, що перебувають у стані, який придатний для використання за цільовим призначенням, та не мають недоліків, які б перешкоджали їх ефективному використанню, що у подальшому стало би підставами для подачі позову до кооперативу про відшкодування збитків. При цьому таке передання об`єктів ніяким чином не відміняє обов`язків Відповідача за Кооперативними угодами, зокрема щодо здійснення оплат, та відповідно не відміняє права Позивача на захист своїх порушених прав у зв`язку із нездійсненням таких оплат, у тому числі шляхом розірвання Кооперативних угод та повернення нежитлових приміщень, за які не було здійснено жодних оплат від відповідача. Відповідач прострочив оплати більше, ніж на 1 місяць, що дало право Позивачу на одностороннє розірвання. Посилання Відповідача, що він не знав про розірвання Кооперативних угод ніяким чином не впливає на факт розірвання таких угод, адже Позивач належним чином повідомив Відповідача про таке розірвання шляхом надсилання листа за його адресою. Судом першої інстанції правильно встановлено, що Відповідач мав обов`язок, але не здійснив будь-яких оплат на виконання умов Кооперативних угод, що дало право Позивачу на розірвання Кооперативних угод в односторонньому порядку, яке й було реалізовано. Посилання відповідача, що суд нібито мав обов`язок зупинити провадження у справі та вийшов за межі позовних вимог є необґрунтованим. Позивач вказує на те, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог, натомість вимоги апеляційної скарги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Позивач просить покласти на відповідача судові витрати, вказавши попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс (очікує понести) у зв`язку із переглядом справи у суді апеляційної інстанції: 30 000,00 грн - 50 000,00 грн витрат на правничу (правову) допомогу адвоката за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Півторак Р. А. у судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтримав подану апеляційну скаргу, просив задовольнити на підставі викладених у ній доводів.

Представник Обслуговуючого кооперативу «ІДЕЯ» - адвокат Шапошнікова Т. Г. у судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скрги, рішення суду просила залишити без змін як законне та обгрунтоване.

Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах його апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Так, відповідно до ч. 2, ч. 4 ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).

За статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Судом встановлено, що 12.08.2020 між Обслуговуючим кооперативом «ІДЕЯ» та ОСОБА_1 укладені кооперативні угоди: № 5/НОМЕР_1; № 5/НОМЕР_11; №5/НОМЕР_3; №5/НОМЕР_10; №5/НОМЕР_5; №5/НОМЕР_6; №5/НОМЕР_7; №5/НОМЕР_8 про сплату пайового внеску та підписані Додаток № 1 та Додаток №2 до кожної з вказаних угод, що підтверджується копіями кооперативних угод з додатками.

Кооперативні угоди, які є предметом розгляду, містять ідентичні умови за винятком положень пунктів 3.3., що регулюють ціну договору та пункту 3.4. в частині розміру платежів.

Відповідно до п. 1.1. кооперативних угод, пайовик, який став асоційованим членом кооперативу, вносить до кооперативу пайовий внесок, який зараховується до пайового фонду кооперативу. Пайовий внесок, як правило вноситься у грошовій формі, але за бажанням пайовика та за погодженням сторін пайовий внесок може бути внесений в іншій майновій формі.

Згідно умов п. 1.2. кооперативних угод, кооператив закріпив за пайовиком пай у пайовому фонді кооперативу, визначений згідно із реєстром паїв кооперативу під ідентифікаційним кодом: «5/НОМЕР_7» - кооперативна угода № 5/НОМЕР_1 від 12.08.2020, «5/НОМЕР_11» - кооперативна угода № 5/НОМЕР_11 від 12.08.2020. «5/НОМЕР_3» - кооперативна угода № 5/НОМЕР_3 від 12.08.2020, «5/НОМЕР_10» - кооперативна угода № 5/НОМЕР_10 вщ 12.08.2020, №5/НОМЕР_5»- кооперативна угода № 5/НОМЕР_5 від 12.08.2020, «5/НОМЕР_6» - кооперативна угода № 5/НОМЕР_6 від 12.08.2020, «5/НОМЕР_7» - кооперативна угода від 12.08.2020, «5/НОМЕР_8» - кооперативна угода № 5/НОМЕР_8 від 12.08.2020.

Відповідно до п. 2.5.1 кооперативних угод, пайовик зобов`язаний, крім іншого, сплатити пайовий внесок у розмірі, порядку та строки, встановлені цією угодою.

Згідно п. 3.3. кооперативних угод розмір пайового внеску пайовика до пайового фонду кооперативу становить: 1) кооперативна угода №5/НОМЕР_1 від 12.08.2020 - 184 800,00 гри.; 2) кооперативна угода №5/НОМЕР_11 від 12.08.2020 - 442 400,00 гри.; 3) кооперативна угода № 5/НОМЕР_3 - 485 800,00 гри. (у п. 3.3. Кооперативної угоди № 5/НОМЕР_3 міститься описка у зазначенні прописом суми коштів. Враховуючи положення п. 3.4. Кооперативної угоди (1350x360). вбачається, шо правильною сума є саме 485 800,00 грн.); 4) кооперативна угода №5/НОМЕР_10 від 12.08.2020 - 471 800,00 грн.; 5) кооперативна угода № 5/НОМЕР_5 від 12.08.2020 - 466 200,00 грн.; 6) кооперативна угода №5/НОМЕР_6 від 12.08.2020 - 520 800,00 грн. 7) кооперативна угода №5/НОМЕР_7 від 12.08.2020 - 502 600.00 грн.; 8) кооперативна угода №5/НОМЕР_8 від 12.08.2020 - 827 400,00 грн.

Відповідно до змісту положень п. 3.2. кооперативних угод пайовик сплачує (вносить) пай у повному розмірі одним платежем або частинами.

Положення п. 3.4 кооперативних угод передбачає, то пай повинен бути сплачений (переданий) кооперативу:

- кооперативна угода №5/НОМЕР_1 від 12.08.2020 - до 21.02.2050. Всі платежі сплачуються рівними частинами по 514 грн. щомісячно, до 25 числа кожного місяця, протягом 360 місяців з дня підписання цього додатку, починаючи з вересня 2020 року;

- кооперативна угода №5/НОМЕР_11 від 12.08.2020 до 25.02.2050. Всі платежі сплачуються рівними частинами по 1229 грн. щомісячно, до 25 числа кожного місяця, протягом 360 місяців з дня підписання цього додатку, починаючи з вересня 2020 року;

- кооперативна угода №5/НОМЕР_3 - 25.02.2050. Всі платежі сплачуються рівними частинами по 1350 грн. щомісячно, до 25 числа кожного місяця, протягом 360 місяців з дня підписання цього додатку, починаючи з вересня 2020 року;

- кооперативна угода № 5/НОМЕР_10 від 12.08.2020 - 25.02.2050. Всі платежі сплачуються рівними частинами по 1311 грн. щомісячно, до 25 числа кожного місяця, протягом 360 місяців з дня підписання цього додатку, починаючи з вересня 2020 року;

- кооперативна угода № 5/НОМЕР_5 від 12.08.2020 - 25.02.2050. Всі платежі сплачуються рівними частинами по 1295 грн. щомісячно, до 25 числа кожного місяця, протягом 360 місяців з дня підписання цього додатку, починаючи з вересня 2020 року;

- кооперативна угода № 5/НОМЕР_6 від 12.08.2020 -23.07.2050. Всі платежі сплачуються рівними частинами по 1447 грн. щомісячно, до 25 числа кожного місяця, протягом 360 місяців з дня підписання цього додатку, починаючи з вересня 2020 року;

- кооперативна угода № 5/НОМЕР_7 від 12.08.2020 -23.07.2050. Всі платежі сплачуються рівними частинами по 1397 грн. щомісячно, до 25 числа кожного місяця, протягом 360 місяців з дня підписання цього додатку, починаючи з вересня 2020 року;

- кооперативна, угода № 5/НОМЕР_8 від 12.08.2020 - 23.07.2050. Всі платежі сплачуються рівними частинами по 2299 гри. щомісячно, до 25 числа кожного місяця, протягом 360 місяців з дня підписання цього додатку, починаючи з вересня 2020 року.

Згідно протоколу загальних зборів ОК «ІДЕЯ» від 14.12.2020 позивачем прийнято рішення про визначення переліку пайовиків кооперативу та повернення пайового внеску, яким здійснюється у натуральній формі, а саме: нежитлові приміщення №108, НОМЕР_2, №203, НОМЕР_4, №205, №207, №208, №210 за адресою: АДРЕСА_1 .

14.12.2020 між сторонами підписані акти прийому-передачі нежитлових приміщень.

20.12.2023 у ОК «ІДЕЯ» проведено інвентаризацію за період з 2017 по 2023 роки, про що свідчить копія наказу ОК «ІДЕЯ» за № 20-12/23 від 20.12.2023.

Відповідно до доповідної записки від 21.01.2024, складеної бухгалтером Задорецькою Л.Б. та менеджером Сідненко І. В. , на ім`я голови кооперативу, на виконання умов кооперативних угод за №108, НОМЕР_2, №203, НОМЕР_4, №205, №207, № НОМЕР_7, №210 від 12.08.2020 - ОСОБА_1 оплату паю не здійснив, жодних коштів чи майна в якості свого пайового внеску до ОК «ІДЕЯ» не передав.

Реєстрація права власності відповідача на вказані нежитлові приміщення № НОМЕР_1, № НОМЕР_11, № НОМЕР_3, № НОМЕР_10, № НОМЕР_5, № НОМЕР_6, № НОМЕР_7, №210 за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта.

Факт несплати грошових коштів відповідачем згідно заявлених кооперативних угод підтверждується письмовими матеріалами справи та поясненнями представника відповідача, яка вказала, що кінцевий строк сплати коштів разовим платежем відповідно до умов п. 3.4 кооперативних угод не настав, а відтак підстав для внесенння оплат у відповідача не було.

У відповідності до умов п. 4.2.1. кооперативних угод - угода може бути розірваною в односторонньому порядку, зокрема за ініціативою кооперативу у зв`язку із простроченням сплати Пайовиком пайових внесків на строк понад І (один) місяць. Повідомлення про розірвання цієї угоди направляється пайовику у письмовій формі цінним листом на адресу, вказану в цій угоді. Датою розірвання цієї угоди є дата отримання пайовиком цінного листа з таким повідомленням або дата повернення такого цінного листа до кооперативу у зв`язку з його неотриманням пайовиком (чи неврученням його пайовику установою AT «Укрпошта») незалежно від причин неотримання (невручення). Розірвання цієї угоди є одночасно підставою для припинення асоційованого членства пайовика в кооперативі.

05.02.2024 на виконання вимог положень пунктів 4.2.1 кооперативних угод ОК «ІДЕЯ» направило ОСОБА_1 на адресу: АДРЕСА_2 (що відповідає адресі, яка вказана в кооперативних угодах), повідомлення про розірвання кооперативних угод №5/НОМЕР_1; № 5/НОМЕР_11; № 5/НОМЕР_3; № 5/НОМЕР_10; № 5/НОМЕР_5; № 5/НОМЕР_6; № 5/НОМЕР_7; №5/НОМЕР_8, про що свідчать копії таких повідомлень, описи цінних листів із копіями фіскальних чеків.

Звертаючись до суду із вказаним позовом ОК «ІДЕЯ», посилаючись на положення ст.1212 ЦК України, просив витребувати з володіння відповідача нежитлові приміщення НОМЕР_9, НОМЕР_3, НОМЕР_10, НОМЕР_5, НОМЕР_6, НОМЕР_7, НОМЕР_8, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 на свою користь.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції враховуючи умови кооперативних угод та додатків до них, визнання стороною відповідача відсутність відповідних оплат, дійшов висновку, що ОСОБА_5 в порушення умов кооперативних угод, починаючи з вересня 2020 року не здіснював жодних оплат на виконання умов п. 3.4. кооперативних угод. Суд вважав, що позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження факту порушення відповідачем умов кооперативних угод та, відповідно, розірвання таких угод в односторонньому порядку, у зв`язку з чим у позивача наявні правові підстави витребовувати вказане майно, а у відповідача - обов`язок його повернути.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції оскільки вони повністю узгоджуються із встановленими судом обставинами справи з огляду на наступне.

Так, частиною першоюстатті 15 ЦК Українивизначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першоїстатті 16 ЦК Україникожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

За змістом частини першоїстатті 626 ЦК Українидоговором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно достатті 6 ЦК Українисторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно з частиною першоюстатті 628 ЦК Українизміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першоюстатті 638 ЦК Українипередбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Згідно з ч. 4 ст. 706 ЦК України покупець має право повністю оплатити товар у будь - який час у межах становленого договором періоду розстрочення його оплати.

Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

У справі, яка переглядається апеляційним судом встановлено, що п. 3.4 кооперативних угод від 12.08.2020 сторони визначили, що пай повинен бути сплачений (переданий) кооперативу у такі строки: до 21.02.2050 (кооперативна угода №5/НОМЕР_1); до 25.02.2050 (кооперативні угоди № 5/НОМЕР_11; №5/НОМЕР_3; № 5/НОМЕР_10; № 5/НОМЕР_5); до 23,07.2050 (кооперативні угоди - №5/НОМЕР_6; №5/НОМЕР_7; №5/НОМЕР_8).

Усі платежі сплачуються рівними частинами щомісячно, до «25» числа кожного місяця, протягом 360 місяців з дня підписання цього додатку, починаючи з вересня 2020 року.

Положення Додатку № 2, який закріплює індивідуальний графік сплати пайових внесків передбачає, обов`язок пайовика сплатити внесок у розмірі, визначеному у п. 3.3. кооперативної угоди, одноразовим платежем або багаторазовими платежами, які у сукупності складають 100 % вартості пайового внеску, протягом 360 місяців.

З наведеного вбачається, що Кооперативними угодами та додатками до них було встановлено оплату паю частинами.

При цьому у Кооперативних угодах наголошено на праві пайовика (відповідача) не оплачувати пай частинами протягом 360 місяців, а одразу ж оплатити повну вартість паю.

Разом з тим, надання права на повну оплату паю не звільняє відповідача від обов`язку здійснювати багаторазові щомісячні платежі, адже розстрочення платежу передбачає, що позивач має право на отримання, як мінімум, частини від повної ціни.

Тлумачення відповідачем умов Кооперативних угод щодо можливості здійснити одноразовий платіж у повному розмірі до 2050 року, не здійснюючи при цьому жодних щомісячних платежів, призводить до того, що розстрочення платежу, встановлене Кооперативними угодами, втрачає будь-який сенс.

Відповідач помилково вказує, що для тлумачення умов Кооперативних угод позивач мав заявляти окрему вимогу, позаяк суд при вирішенні спору здійснює аналіз умов договору, співставляє умови та тлумачить їх.

Так, згідно ч. 1 ст. 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 цього Кодексу.

У частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України визначені загальні способи, що мають застосовуватися для тлумачення на трьох його рівнях: Перший рівень тлумачення - за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів (абзац перший частини третьої статті 213 ЦК України). Другим рівнем тлумачення (у разі, якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину, а також, з чого вони виходили при його виконанні (абзац перший частини третьої статті 213 ЦК України). Третім рівнем тлумачення (при безрезультативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніш в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення (частина четверта статті 213 ЦК України).

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 29.03.2023 у справі №904/4013/20.

У постанові Верховного Суду від від 19.09.2024 у справі № 910/671/24: «підставою для тлумачення судом договору є наявність спору між сторонами».

У спорі щодо витребування майна Верховний Суд розтлумачив умови договору та вказав: «За змістом вказаної статті ЦК України тлумачення змісту правочину можливе за наявності спору, тобто коли сторони мають різне уявлення щодо свого волевиявлення або волевиявлення іншої сторони.

Тлумачення змісту правочину є правом суду, а не обов`язком за умови наявності спору» (постанова Верховного Суду від 15.02.2023 у справі № 761/21924/20).

Загалом Верховний Суд неодноразово застосовував положення ст. 213 ЦК України без заявлення окремої позовної вимоги про тлумачення умов договору і в інших справах, зокрема у постанові від 26.09.2024 у справі № 752/902/21.

Відтак, сполучник «або» розділяє конструкції речення: «одноразовим платежем», «багаторазовими платежами, які у сукупності складають 100% вартості пайового внеску, протягом 360 місяців». Відповідно словосполучення «протягом 360 місяців» стосується лише (і тільки) багаторазових платежів.

При цьому обов`язок здійснити одноразовий платіж одразу з підписанням Кооперативних угод слідує, як з умов Кооперативних угод, так і з норм законодавства.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про кооперацію» пай кожного члена кооперативу формується за рахунок разового внеску або часток протягом певного періоду.

Згідно ст. 10 Закону України «Про кооперацію» членами кооперативу можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, юридичні особи України та іноземних держав, що діють через своїх представників, які внесли вступний внесок та пай.

Статтею 14 Закону України «Про кооперацію» передбачено, що у кооперативі допускається асоційоване членство для осіб, які визнають його статут та внесли пай.

Згідно ст. 21 цього ж закону встановлено, що у разі виходу або виключення з кооперативу фізична чи юридична особа має право на одержання своєї загальної частки натурою, грішми або (за бажанням) цінними паперами відповідно до їх вартості на момент виходу.

Таким чином, конструкція статей закону при визначенні членів (у тому числі асоційованих) використовує минулий час щодо внесення паю. При цьому закон визначає право на одноразовий платіж або багаторазові платежі, що й відображується у Кооперативних угодах. Натомість повернення паю (у тому числі, у майновій формі) можливе лише члену (асоційованому члену).

З урахуванням наведеного слід дійти висновку, що одноразовий платіж як пайовий внесок при вступі у кооператив сплачується одразу з підписанням Кооперативної угоди, після чого особа стає асоційованим членом Кооперативу.

Ураховуючи, що відповідач став асоційованим членом Кооперативу (тому що повернення паю можливе лише особі у такому статусі), строк оплати з підписанням угод настав.

Безпідставними є твердження відповідача про застосування наслідків тлумачення contra proferentem за позивачем, оскільки таке тлумачення застосовується лише у разі неможливості тлумачення договору за ст. 213 ЦК України: «у разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення contra proferentem» (висновок Верховного Суду у постанові від 18.04.2018 у справі №753/11000/14-ц). Умови Кооперативної угоди дають змогу з`ясувати справжній їх зміст, у тому числі використовуючи принципи тлумачення, передбачені ст. 213 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачу було передано нерухоме майно, незважаючи на нездійснені оплати є супереливими, оскільки згідно умов Кооперативних угод у позивача був обов`язок передати майно, а у відповідача - сплатити пайові внески. Відтак передача майна не була безоплатною, у відповідача був обов`язок сплачувати пайові внески у строки, які були обумовлені сторонами при укладенні кооперативних угод та додатків до них.

Однак передання об`єктів ніяким чином не відміняє обов`язків відповідача за Кооперативними угодами, зокрема щодо здійснення оплат, та відповідно не відміняє права позивача на захист своїх порушених прав у зв`язку із нездійсненням таких оплат, у тому числі шляхом розірвання Кооперативних угод та повернення нежитлових приміщень, за які не було здійснено жодних оплат від відповідача.

14.12.2020 на загальних зборах засновників ОК «ІДЕЯ» прийнято рішення про повернення паїв у натуральній (майновій) формі, визначено та затверджено перелік пайовиків кооперативу, повернення пайових внесків, яким здійснюється у натуральній формі шляхом переданим їм у власність відповідних об`єктів нерухомого майна, описаних у додатку № 1 до даного протоколу.

Відповідно до додатку № 1 до протоколу загальних зборів від 14.12.2020 вказані об`єкти, що закріплені за ОСОБА_5 та підлягають поверненню у натуральній формі, шляхом передачі об`єктів - приміщення НОМЕР_12, НОМЕР_1, НОМЕР_11, НОМЕР_3, НОМЕР_10, НОМЕР_5, НОМЕР_6, НОМЕР_7, 209, НОМЕР_8 за адресою АДРЕСА_1 .

На підтвердження передачі вказаних нежитлових приміщень між сторонами 14.12.2020 підписані акти прийому - передачі нежитлових приміщень.

Ураховуючи умови кооперативних угод та додатків до них, визнання стороною відповідача відсутність відповідних оплат, суд дійшов обгрунтованого висновку, що відповідач ОСОБА_5 в порушення умов кооперативних угод, починаючи з вересня 2020 року, не здіснював жодних оплат на виконання умов п. 3.4. кооперативних угод від 12.08.2020.

Зокрема ураховуючи несплату відповідачем пайових внесків на строк понад 1 місяць, кооперативні угоди були розірвані позивачем в односторонньому порядку, про що направлені повідомлення від 05.02.2024.

Суд першої інстанції у рішенні правильно вказав, що зміст вказаних актів прийому - передачі нежитлових приміщень свідчить саме про передачу нежитлових приміщень, що перебувають у стані, який придатний для використання за цільовим призначенням, та не мають недоліків, які б перешкоджали їх ефективному використанню, що у подальшому стало би підставами для подачі позову до кооперативу про відшкодування збитків.

Отже, судом першої інстанції правильно встановлено, що відповідач мав обов`язок, але не здійснив будь-яких оплат на виконання умов Кооперативних угод, що дало право позивачу на розірвання Кооперативних угод в односторонньому порядку, яке й було реалізовано.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності у позивача права розірвати Кооперативні угоди в односторонньому порядку та, як наслідок, витребувати передані відповідачу приміщення колегія суддів оцінює критично, з огляду на наступне.

Так, у пункті 4.2.1. Кооперативних угод сторони обумовили, що «Ця Угода може бути розірвана в односторонньому порядку за ініціативою Кооперативу у зв`язку із простроченням сплати Пайовиком пайових внесків на строк понад 1 (один) місяць. Повідомлення про розірвання цієї Угоди направляється Пайовику у письмовій формі цінним листом на адресу, вказану в цій Угоді. Датою розірвання цієї Угоди є дата отримання Пайовиком цінного листа з таким повідомленням або дата повернення такого цінного листа до Кооперативу у зв`язку з його неотриманням Пайовиком (чи неврученням його Пайовику установою АТ «Укрпошта») незалежно від причин неотримання (невручення). Розірвання цієї Угоди є одночасно підставою для припинення асоційованого членства Пайовика в Кооперативі».

Частиною 1 ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Пунктом 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Згідно ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями статті 615 ЦК Україниустановлено, що у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється.

Відповідно до частин 1, 3 татті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено законом або договором. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Отже, за змістом наведених положень законодавства розірвання договору може бути вчинено як за згодою сторін, так і у разі односторонньої відмови від нього.

За загальним правилом розірвання договору в односторонньому порядку не допускається, однак окремі договірні відносини допускають можливість одностороннього розірвання договору.

Право сторони на одностороннє розірвання договору може бути передбачено законом або безпосередньо у договорі, а може залежати від вчинення/невчинення сторонами договору певних дій, так і без будь-яких додаткових умов (безумовне право сторони на відмову від договору).

Одностороння відмова від договору не потребує узгодження та як самостійний юридичний факт зумовлює його розірвання.

У випадках, коли права на односторонню відмову у сторони немає, намір розірвати договір може бути реалізований лише за погодженням з іншою стороною, оскільки одностороннє розірвання договору не допускається, а в разі недосягнення сторонами домовленості щодо розірвання договору - за судовим рішенням на вимогу однієї із сторін.

Кооперативними угодами встановлено право позивача на одностороннє розірвання договору у разі прострочення Відповідачем сплати пайових внесків на строк понад 1 місяць.

Судом встановлено, що відповідачем не було здійснено жодних оплат на виконання умов Кооперативних угод, незважаючи на наявність обов`язку із оплати, починаючи з вересня 2020 року.

Таким чином, відповідач прострочив оплати більше, ніж на 1 місяць, що дало право позивачу на одностороннє розірвання.

Посилання відповідача на те, що він не знав про розірвання Кооперативних угод ніяким чином не впливає на факт розірвання таких угод, адже позивач належним чином повідомив відповідача про таке розірвання шляхом надсилання листа за його адресою.

«Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника» (висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17, Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б, від 21.01.2021 у справі №910/16249/19, від 19.05.2021 у справі №910/16033/20, від 20.07.2021 у справі №916/1178/20).

Положеннями частин 1, 3 статті 1212 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (безпідставне набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються також до вимог, зокрема, про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Таким чином, із змісту зазначеної норми вбачається, що підставою виникнення зобов`язання, визначеного даною нормою, є сукупність наступних умов: набуття (збереження) майна (майном також є грошові кошти) однією особою за рахунок іншої; відсутність для цього підстав, або коли така підстава згодом відпала. До таких підстав відноситься також випадок, коли зобов`язання було припинено на вимогу однієї із сторін, якщо це допускається договором або законом.

Про можливість виникнення позадоговірного грошового зобов`язання на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України зазначала також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17.

У пункті 86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) вказано, що «саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту».

Згідно частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) та від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 (провадження № 14-32цс19) зроблено висновок, що «предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України».

У частині третій статті 651 ЦК України встановлено, що у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до частини четвертої статті 653 ЦК України сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

У пункті 3 частини третьої статті 1212 ЦК України передбачено, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні.

Ураховуючи, що позивачем правомірно було розірвано Кооперативні угоди, підстава отримання відповідачем нежитлових приміщень відпала, а тому, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що відповідач має обов`язок повернути такі об`єкти нерухомості позивачу.

Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд першої інстанції, з висновками якого погоджується апеляційний суд, правильно визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, надав належну правову оцінку укладеним між сторонами коперативним угодам та з урахуванням загальних принципів цивільного судочинства дійшов правильного висновку про невиконання відповідачем умов кооперативних угод, правомірне розірванння позивачем Кооперативних угод в односторонньому порядку з цих підстав, та обов`язок відповідача повернути об`єкти нерухомості позивачу.

Колегія суддів вважає у справі, що розглядається, судом першої інстанції надано відповідь на всі істотні питання, що виникли під час кваліфікації спірних відносин. Наявність у апелянта іншої точки зору на встановлені судом обставини та щодо оцінки наявних у матеріалах доказів не спростовує законності та обґрунтованості прийнятого судом першої інстанції рішення та фактично зводиться до спонукання апеляційного суду до прийняття іншого рішення - на користь відповідача.

Жодних доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції матеріали справи не містять. Таких доказів не додано апелянтом до апеляційної скарги та не отримано таких доказів судом апеляційної інстанції у ході розгляду справи.

Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, та особистого тлумачення заявником норм закону.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (див. пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина третя та четвертастатті 12 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Законність, обґрунтованість та вмотивованість судового рішення обумовлюється, зокрема, порядком оцінки доказів і визначенням відповідно до статті 89 ЦПК України їх якості з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

У своїх рішеннях ЄСПЛ неодноразово наголошував про обов`язок національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (див. рішення ЄСПЛ у справі «Шульга проти України», пункт 28, № 16652/04, від 02 грудня 2010 року) і запобігання неналежній та такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі є завданням саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ у справі «Мусієнко проти України», пункт 24, № 26976/06, від 20 січня 2011 року).

Неможливість суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08 листопада 2005 року у справі № 36655/02 «Смірнова проти України», рішення ЄСПЛ від 27 квітня 2000 року у справі № 30979/96 «Фрідлендер проти Франції» (Frydlender v. France)). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ від 30 листопада 2006 року у справі «Красношапка проти України»).

Суд з метою запобігання зловживанням справами активно забезпечує справедливий баланс використання учасниками процесу своїх прав і обов`язків, що не спростовує принцип змагальності сторін. Обмеження чи позбавлення процесуального права повинно застосовуватися судом відповідно до принципу пропорційності, який судом першої інстанції у цій справі дотримано.

Обставини справи встановлені судом на підставі оцінки зібраних доказів, проведеної з дотриманням вимог процесуального закону. Тобто суд дотримався принципу оцінки доказів, згідно з яким суд на підставі всебічного, повного й об`єктивного розгляду справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв`язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін.

У справі, яка розглядається, судом не допущено порушення норм процесуального права, які б могли слугувати підставою для скасування рішеня суду, ухваленого за результатами її розгляду. Сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Отже, доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, та особистого тлумачення заявником норм закону.

При цьому колегія суддів зазначає, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Обставини справи встановлені судом на підставі оцінки зібраних доказів, проведеної з дотриманням вимог процесуального закону. Тобто суд дотримався принципу оцінки доказів, згідно з яким суд на підставі всебічного, повного й об`єктивного розгляду справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв`язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін.

Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції залишає без змін, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення.

Питання щодо розподілу судових витрат по сплаті судового збору суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України.

Відповідно до п. 2 ч. 2ст. 141 ЦПК Українисудові витрати, пов`язані з розглядом апеляційної скарги не відшкодовуються позивачем та покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. 367, 368, 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником Півторак Русланою Анатоліївною, залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 10 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 06 жовтня 2025 року.

Судді

Л. Д. Поливач

А. М. Стрижеус

О. І. Шкоріна