Справа № 700/815/25
Провадження № 2/700/453/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2025 року Лисянський районний суд Черкаської області у складі

головуючого судді Бесараб Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Мельніченко Н.І.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в селищі Лисянка цивільну справу №700/815/25, провадження №2/700/453/25 за позовом ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Вдовиченко Валентина Олександрівна до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ спільного сумісного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ спільного сумісного майна подружжя.

В обґрунтування заявлених вимог представник позивача ОСОБА_3 зазначила, що 11.08.2016 року ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 у Лисянському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис №35. У подружжя неповнолітніх дітей немає. Шлюб розривається вдруге. Перший шлюб укладений 01.02.1991 року, актовий запис №1, зареєстрований Іванівською сільською радою Богуславського району Київської області було розірвано рішенням Лисянського районного суду Черкаської області у справі №700/152/16-ц від 08.04.2016 року. Підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що у сторін відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на життя. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім`ю. Позивач з відповідачем спільного господарства не ведуть, разом тривалий час не проживають. Позивач вважає, що їхній з відповідачем шлюб фактично припинив існування, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить її інтересам, у зв`язку з чим наполягає на його розірванні.

Під час перебування у шлюбі, укладеному 01.02.1991 року, сторони набули у власність будинковолодіння по АДРЕСА_1 , до складу якого ввійшов житловий будинок та дві земельні ділянки. Будинковолодіння було зареєстровано на ім`я відповідача - ОСОБА_2 . Після припинення шлюбних відносин сторони не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна, зокрема зазначених земельних ділянок та будинку. Оскільки, майно було набуте в період шлюбу, воно належить їм, як подружжю на праві спільної сумісної власності, тому позивач має бажання та намір поділити вищезазначене майно.

Позивач та представник позивача у підготовче судове засіданні не з`явилися, в позовній заяві просили про розгляд справи без їх участі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, натомість подав до суду заяву про визнання позову, просить суд позов задовольнити в повному обсязі, проводити підготовче судове засідання за його відсутності.

Враховуючи зазначені вище положення, а також те, що сторони скористались своїм правом, врегульованим частиною 3 статті 211 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному підготовчому засіданні на підставі доказів наявних у справі.

Відповідно до вимог ч.3 ст.200 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 206 цього ж Кодексу.

Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Матеріалами справи встановлено, що 11.08.2016 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який зареєстрований Лисянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_1 , актовий запис №35.

Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 Сімейного Кодексу.

Згідно зі ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Згідно зі ст.109 СК України, шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права.

Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Згідно з ч.3 ст.115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Судом було встановлено, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б її інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого шлюб підлягає розірванню.

Щодо поділу спільного сумісного майна подружжя, суд зазначає наступне.

Під час першого шлюбу,укладеного 01.02.1991 року, актовий запис №1, зареєстрований Іванівською сільською радою Богуславського району Київської області, який було розірвано рішенням Лисянського районного суду Черкаської області у справі №700/152/16-ц від 08.04.2016 року, подружжям набуто майно, що в розумінні ст.60 СК України вважається об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

До майна, що є спільною сумісною власністю подружжя відноситься будинковолодіння з адресою:АДРЕСА_1 , до складу якого ввійшов житловий будинок, згідно свідоцтва про право власності від 05.04.1999 року №125 та земельні ділянка площею 0,25 га, кадастровий номер :01:001:0415 з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд та земельна ділянка площею 0,0999 га, кадастровий номер :01:001:0414 з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, на яких розташований будинок.

Вирішуючи по суті даний спір, який виник між сторонами, щодо поділу майна подружжя, суд виходить з того, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ч.1 ст.3 ЦК України).

У відповідності до ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст.61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений, як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Статтями 11-13 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до положень ст.ст.76-78, 80-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин суд вважає, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення, а тому слід визнати право власності на 1/2 частину житлового будинку із господарськими будівлями і спорудами та 1/2 частини земельних ділянок за ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 4, 12, 19, 141, 258, 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 18, 60, 63, 69-72 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 328, 368, 372 ЦК України,суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Вдовиченко Валентина Олександрівна до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ спільного сумісного майна подружжя задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 11.08.2016 року Лисянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, свідоцтво про укладення шлюбу серія НОМЕР_1 , актовий запис №35, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвати.

Після розірвання шлюбу залишити позивачу прізвище, набуте у шлюбі, а саме « ОСОБА_4 ».

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер :01:001:0415 з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, згідно Витягу з ДРРП на нерухоме майно про реєстрацію права власності №106225579, номер запису про право власності: 23739075.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0999 га, кадастровий номер :01:001:0414 з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, згідно Витягу з ДРРП на нерухоме майно про реєстрацію права власності №106227807, номер запису про право власності: 23739401.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити сторін:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Представник позивача - адвокат Вдовиченко Валентина Олександрівна, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ХМ №000178, місцезнаходження: АДРЕСА_2 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя Наталія БЕСАРАБ