Провадження по справі № 2/129/28/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" жовтня 2025 р. Гайсинський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Капуша І.С.,

за участі: секретаря судових засідань Іванченко О.В.,

позивача ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції),

представників відповідача Гайсинської окружної прокуратури: Джежик Р.А., Романової Л.М., Каричковського Д.О., ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

представника відповідача ГУНП у Вінницькій області Дмитрук Ю.Д. (в режимі відеоконференції),

представника третьої особи Державної казначейської служби України Червоної Ю.П. (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Гайсині за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Вінницької області, Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, співвідповідача Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, третя особа Державна казначейська служба України, про стягнення моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 03.07.2019 року звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з цим позовом до прокуратури Вінницької області, Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, співвідповідача Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, третя особа Державна казначейська служба України, про стягнення моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури із вимогою стягнути на його користь з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України моральну шкоду в сумі 3000000 грн.

В обґрунтуванні позовних вимог позивач посилався на те, що 04 липня 2014 року до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості за №00001128 про вчинення ОСОБА_1 злочину, відповідальність за який передбачена ч.2 ст. 307 КК України. 17 липня 2014 року старшим слідчим Ладижинського МВ УМВС України у Вінницькій області складено повідомлення про підозру ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Вироком Ладижинського міського суду Вінницької області від 06 січня 2017 року, який був залишений без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 24 листопада 2017 року, його визнано невинуватим у пред?явленому обвинуваченні за ч.2 ст. 307 КК України та виправдано у зв?язку з недоведеністю вчинення даних кримінальних правопорушень, у зв?язку з перебуванням під слідством і судом понад три з половиною роки, він був змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, зазнав тривалих негативних емоційних хвилювань, внаслідок незаконного притягнення до відповідальності.

Враховуючи глибину та тривалість моральних страждань, керуючись ст.16,23 ЦК України та Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» просив стягнути з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів в безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку на його користь 3000000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

18.07.2019р. ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області відкрито провадження у справі.

07.02.2020р. ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Вінницької області, Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, співвідповідача Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, третя особа Державна казначейська служба України, про стягнення моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури передано за підсудністю до Ладижинського міського суду Вінницької області.

14.05.2020 р. Гайсинським районним судом Вінницької області отримано цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Вінницької області, Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, співвідповідача Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, третя особа Державна казначейська служба України, про стягнення моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури, направлену Ладижинським міським судом Вінницької області, як суду найбільш територіально наближеного до Ладижинського міського суду Вінницької області.

15.05.2020р. автоматизованою системою документообігу суду головуючим у справі визначено Ковчежнюка В.М.

15.05.2020р. ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області справу прийнято до провадження Гайсинського районного суду та призначено підготовче судове засідання.

09.06.2020р. до суду надійшов відзив відповідача Прокуратури Вінницької області на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову з ідентичних підстав викладених у відзиві на позовну заяву від 23.08.2019р.

16.11.2020р. ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області закрито підготовче судове засідання та призначено судовий розгляд справи.

25.03.2021р. ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області задоволено відвід головуючому судді Ковчежнюку В.М., автоматизованою системою документообігу суду головуючим у справі визначено Швидкого О.В.

26.03.2021р. ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області задоволено самовідвід головуючого судді Швидкого О.В., автоматизованою системою документообігу суду головуючим у справі визначено Бондар О.В.

08.04.2021р. ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області справу прийнято до свого провадження та призначено підготовче судове засідання.

12.05.2021р. ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області задоволено самовідвід головуючої судді Бондар О.В., автоматизованою системою документообігу суду головуючим у справі визначено суддю Капуша І.С.

19.05.2021р. ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області цивільну справу прийнято до свого провадження і призначено до підготовчого розгляду у приміщенні Гайсинського районного суду.

08.09.2021р. ухвалою Гайсинського районного суду закрито підготовче провадження в справі та призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні у приміщенні Гайсинського районного суду.

02.11.2022р. ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області за клопотання позивача ОСОБА_1 провадження у справі за його позовом зупинено до звільнення його із військової служби в лавах Збройних Сил України.

06.06.2024р. ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області за клопотанням ОСОБА_1 відновлено провадження у справі.

05.05.2025р. надійшов відзив відповідача ГУНП у Вінницькій області на даний позов, згідно якого ГУНП у Вінницькій області не визнає позовні вимоги, вважає їх безпідставними та необгрунтованими з наступних підстав. Відповідно до вимог Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянину незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" основним критерієм для відшкодування шкоди є незаконність дій органів, досудове розслідування, прокуратури та суду. Оскарження дій чи бездіяльності органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування здійснюється у порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України. Проте, наразі відсутнє жодне рішення суду в порядку КПК України, яке б свідчило про незаконність дій ГУНП у Вінницькій області, вчинених по відношенню до позивача, а відтак факт незаконності дій ГУНП є недоведений, що свідчить про відсутність підстав для відшкодування шкоди, завданої органом дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду на підставі ст.1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянину незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду". Крім того, умовами настання моральної шкоди має бути фізичний або психічний вплив на особу, які в теперішній час є відсутніми і не доведеними з боку позивача. Адже за таких обставин позивач мав би подати до суду обвинувальний вирок суду щодо осіб органів внутрішніх справ, прокуратури, яким має бути встановлено наявність такого впливу. З огляду на обставини справи, факт наявності у позивача моральної шкоди залишається не доведеним, адже в матеріалах справи відсутні будь-які докази її завдання.

26.05.2025р. від прокурора Гайсинської окружної прокуратури Вінницької обласної прокуратури І.Січкаренка надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому просив у задоволенні позову відмовити, оскільки наявність виправдального вироку та з огляду на обставини кримінальної справи не є достатньою, беззаперечною та самостійною підставою стягнення моральної шкоди на підставі Закону України «Про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та доказом такої шкоди.

Зазначив, що матеріально-правовою підставою звернення позивача до суду є ст. 1176 ЦК України, а також Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Фактичними обставинами, що зумовлюють у позивача право на відшкодування шкоди, позивач вважає незаконні, на його думку, дії органів досудового розслідування та прокуратури при притягненні його до кримінальної відповідальності за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1176 ЦК України державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду відшкодовується шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (ч. 2 ст. 1176 ЦК України).

Щодо обґрунтованості позовних вимог звернув увагу, що предметом позову є відшкодування моральної шкоди у розмірі 3000000 грн.

Зазначив, що відповідно до ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв?язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров?я - позивач не зазнав каліцтва чи ушкодження здоров`я; ???у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв?язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім?ї чи близьких родичів - протиправності дій органів прокуратури щодо особисто позивача, членів його сім?ї чи близьких родичів не встановлено; ???у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв?язку із знищенням чи пошкодженням її майна - знищення чи пошкодження майна позивача не відбувалось; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи - зазначені порушення відносно позивача з боку органів прокуратури відсутні. За ч. 5, 6 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв?язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. В обґрунтування наявності моральної шкоди позивач зазначає, що були порушені його конституційні права і свободи, при затриманні катували, застосовували фізичну силу, правоохоронці вчиняли цілу низку різних правопорушень, внаслідок перебування під слідством і судом був вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, зазнав тривалих негативних емоційних хвилювань. Крім того, у якості чинників, які мають бути враховані під час визначення розміру відшкодування моральної шкоди називає тривалість та глибину моральних страждань.

Вказав, що позивачем не наведено фактичного змісту отриманої, за його твердженням, моральної шкоди, а також не надано жодних доказів, які підтверджували б його катування та застосування до нього фізичної сили працівниками правоохоронних органів. Як опис отриманих, за твердженням позивача, моральних страждань, так і посилання на критерії їх глибини і тяжкості носять загальний характер, не пов?язаний з конкретними обставинами у кримінальній справі, без посилання на докази (документи, особи), які можуть їх підтвердити, таким чином, наявність моральної шкоди не підтверджена позивачем належними, допустимими та достатніми доказами, натомість, з вироку Ладижинського міського суду Вінницької області від 06.01.2017 у справі N? 135/1500/14-к, яким ОСОБА_1 визнано невинуватим в пред?явленому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України та, доданого до позовної заяви, вбачається, що ОСОБА_1 до вироку суду у цій справі раніше неодноразово судимий, востаннє 17.02.2004 Саксаганським районним судом м. Кривий Ріг Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 187 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна; 11.11.2009 звільнений від відбування покарання умовно-достроково згідно постанови Ордженікідзевського районного суду м. Харкова від 03.11.2009 невідбутим строком 7 місяців 3 дні позбавлення волі. З наведеного вбачається, що позивач неодноразово вчиняв умисні злочини, був засуджений, відбував покарання у місцях позбавлення волі, звільнявся умовно-достроково, тобто перебування під слідством і судом та у місцях виконання покарань не є для позивача травмуючими факторами, оскільки було наслідками його винних та протиправних дій. За таких обставин посилання позивача на отримані ним моральні страждання у кримінальному провадженні № 0000128 від 04.07.2014 по обвинуваченню у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України, їх тяжкість та глибину, кардинальність та глобальність змін у його житті за відсутності доказів мають бути піддані обґрунтованим сумнівам.

Водночас, зазначені бездоказові твердження позивача не обгрунтовують та не доводять визначений ним розмір моральної шкоди у сумі 3000000 грн. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Обов?язковому з?ясуванню при вирішенні спору про відшкодування шкоди відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв?язку між шкодою та протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з?ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві шкоди, за яких обставин, чи якими діями (бездіяльністю) вона заподіяна, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов?язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв?язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв?язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв?язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов?язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв?язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову. Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов?язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв?язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв?язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Позивачем не надано доказів на підтвердження заподіяння йому шкоди відповідачами, не доведено наявність жодного з елементів складу цивільно-правової відповідальності щодо заподіяння моральної шкоди, як і самого факту моральної шкоди, причинного зв?язку між шкодою та протиправними діяннями відповідачів, що відповідно до ст.81 ЦПК є його процесуальним обов?язком. Право на відшкодування шкоди за нормами чинного законодавства не с матеріальною гарантією, оскільки жоден закон не встановлює імперативний обов?язок компенсації. Зазначене право на відшкодування - це процесуальна вимога надати можливість довести наявність шкоди, визначити її розмір та отримати через судовий розгляд цього питання відповідну компенсацію.

01.10.2025р. до суду від Державної казначейської служби України надійшли письмові пояснення третьої особи на позовну заяву ОСОБА_1 , відповідно до яких, представник третьої особи просила відмовити у задоволенні позовних вимог, обґрунтовуючи тим, що Державна казначейська служба України вважає позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки суд повинен з?ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру; за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні; в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Також, суд повинен при визначені розміру відшкодування виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Зазначено, що відповідно до ст. 76, 78 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Обов?язок доказування обставин на які посилається особа покладено на цю особу, однак, позивач не надав жодних належних доказів з приводу наявності підстав для відшкодування моральної шкоди в порядку Закону №266/9 чи її відшкодування на загальних підставах: відсутні докази незаконності перебування під слідством чи судом, шляхом визнання незаконним повідомлення про підозру, не надано доказів наявності моральних страждань та їх причинного взаємозв?язку з перебуванням під слідством тощо.

Крім того, положення ст. 4 Закону №266/94, мають застосовуватись як положення спеціального закону. А саме ч. 6 ст. 4 Закону №266/94 визначено, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Згідно зазначеного визначення випливає, що однією з ознак моральної шкоди. відшкодування якої здійснюється на підставі Закону №266/94, є об?єктивна сторона, що полягає в застосуванні фізичного чи психічного впливу до особи зі сторони суб?єктів її заподіяння (органів дізнання, досудового розслідування, прокуратури і суду), проте матеріали справи та обгрунтування позовних вимог не містять відомостей і доказів, які вказували б на застосування фізичного чи психічного впливу до позивача під час досудового розслідування, які завдали моральної шкоди. Таким чином, Закон №266/94 дає спеціальне визначення поняття моральної шкоди, що має застосовуватись при вирішенні спорів в порядку Закону №266/94, а тому її наявність та причинно-наслідковий зв?язок потребували доведення, як кваліфікуюча ознака.

Щодо суми позовних вимог позивач заявляє до стягнення моральної шкоди за період з «понад 42 місяці». Проте, позивач не зазначає дат конкретного початку та завершення цього строку, що має значення для розрахунку визначення розміру шкоди та підлягає доведенню, при цьому, позивач обраховуючи суму за цей період виходить з трикратного розміру мінімальної заробітної плати за цей період. Слід зазначити, що відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», а саме - 4173 грн. помножену на 42 міс., що дорівнює 175 266 грн.(при мінімальному розрахунку), а враховуючи глибину моральних страждань, вважає, що розмір відшкодування має бути в 3 рази більший (175266 x3= 525798,00 грн.). Позивач вважає, що трикратний розмір із зазначених вище розрахунків має становити 30000000,00 грн. Зазначено, що Державна казначейська служба України не погоджується з таким обрахунком, оскільки він не є законним та обґрунтованим. Відповідно до п. 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06.12.2016 №1774- VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (набрав чинності з 1 січня 2017 року) мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року. З 1 січня 2019 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб складає 1921,00 грн. А тому, як розрахункова величина для обрахунку мінімальної шкоди повинен братися прожитковий мінімум для працездатних осіб - 1921,00 грн., а не розмір мінімальної заробітної плати 4173 гривні. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення, а тому, заявлена позивачем моральна шкода в п?ятикратному розмірі мінімального її обрахунку є необгрунтованою.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 вимоги позову підтримав, просив їх задовільнити у повному обсязі.

Представник відповідача Гайсинської окружної прокуратури Вінницької обласної прокуратури Січкаренко І.В. проти задоволення повних вимог ОСОБА_1 заперечив, просив у їх задоволенні відмовити з підстав викладених у відзиві на позовну від 26.05.2025р.

Представник відповідача ГУНП у Вінницькій області Дмитрук Ю.Д. в судовому проти задоволення повних вимог ОСОБА_1 заперечила, просила у їх задоволенні відмовити з підстав викладених у відзиві на позовну заяву від 05.05.2025р.

Представник третьої особи Державної Казначейської служби в судовому засіданні проти задоволення повних вимог ОСОБА_1 заперечила, просила у їх задоволенні відмовити з підстав викладених у відзиві на позовну заяву від 01.10.2025р.

В судовому засіданні встановлено, що вироком Ладижинського міського суду Вінницької області в справі №135/1500/14-к від 06.01.2017р. ОСОБА_1 визнано невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 2 ст. 307 КК України та виправдано в зв`язку з недоведеністю вчинення ОСОБА_1 даних кримінальних правопорушень (т. 1 а.с.71-90).

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 24.11.2017р. вирок Ладижинського міського суду Вінницької області в справі №135/1500/14-к від 06.01.2017р. залишено без змін (т. 1 а.с. 91-98).

Дослідивши докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що в задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити у повному обсязі.

Згідно ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини гарантує кожній особі право на справедливий суд.

Згідно ст.55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Положеннями ст.56 Конституції України закріплено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Відповідно до ч.1, п.2 ч.2 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Порядок проведення досудового розслідування, повноваження органу досудового розслідування та прокурора при здійсненні нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва, перевірка дотримання розумних строків слідчим, прокурором під час досудового розслідування регламентовано Кримінальним процесуальним кодексом України.

Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

За правилами ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст.56 Конституції України, згідно якої, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, а також нормами ст.1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема, органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст.1176 ЦК України.

Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди.

За відсутності підстав для застосування ч.1 ст.1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто, виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст.ст.1173, 1174 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Відповідно до цієї норми, обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу.

Положеннями ч.1-3 ст.23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п. 3, 4, 5, 10, 14 Постанови пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Також, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Аналізуючи вказані норми права, слід дійти висновку, що відшкодування моральної шкоди можливе в наслідок порушення прав особи, тобто має бути причинно-наслідковий зв`язок між порушенням прав особи та правом на відшкодування моральної шкоди.

Позивач моральну шкоду оцінив у розмірі 3000000 грн., яку він просить стягнути із відповідачів, однак будь-якого обґрунтування та розрахунку суду не надав.

Оскільки для виникнення зобов`язання по відшкодуванню шкоди в порядку ст.1176,1174,1167 ЦК України необхідна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу дізнання, попереднього (досудового) слідства та їх посадових осіб, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, підлягають доказуванню на загальних підставах та є обов`язком позивача (ст.ст.12,81 ЦПК України).

Отже, позивач повинен надати докази як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності службової особи органу державної влади, так і докази спричинення йому моральної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою.

Рішенням Конституційного Суду України №6-рп/2001 від 23 травня 2001 року кримінальне судочинство визнано як врегульований нормами КПК України порядок діяльності органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду і вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу - підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх Конституційних прав, свобод та законних інтересів.

Порядок відшкодування шкоди регулюється Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Пунктом 1 статті 2 вказаного Закону визначено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: постановлення виправдувального вироку суду. При чому, п.5 ст.3 Закону визначено, що у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються), в тому числі, моральна шкода.

Відповідно до ст.4 Закону -відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Саме на наявність вказаних обставин, які виникли внаслідок притягнення позивача до кримінальної відповідальності, останній і посилається в обгрунтування заявленого позову.

Згідно із ст.13 Закону - розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Постанова ОП КЦС ВС від 05.12.2022 в справі № 214/7462/20 вказує, що зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

У постанові ОП КЦС ВС від 05.12.2022 в справі № 214/7462/20, суд вказав, що у разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи.

Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Відповідно до ст.23 ЦК України - особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Отже, в даному випадку позивач зобов`язаний довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок між певними подіями та її настанням.

Згідно із ч.1 ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На доведення обставин, на які позивач посилаєтся в обгрунтування позову, останнім надано виключно судові рішення, якими його було визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення.

Однак, позивач має надати суду певні докази, які б свідчили про те, що внаслідок його притягнення до кримінальної відповідальності настали певні негативні наслідки і їх настання пов`язані саме із притягненням до кримінальної відповідальності.

Таких доказів, як і доказів, які б обгрунтовували суму відшкодування моральної шкоди, визначену позивачем, суду надано не було.

Таким чином, аналізуючи надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв`язку у сукупності, суд, вважає за необхідне відмовити повністю у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у зв`язку з їх неналежним обґрунтуванням та недоведеністю належними і допустимим доказами обставин, з підстав яких вони заявлені позивачем.

Враховуючи викладене, керуючись ст.56 Конституції України, ст.15, 23, 1167, 1176 ЦК України, ст.4, 10, 12, 13, 76, 82, 141, 247, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, Законом України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянину незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", суд, -

ВИРІШИВ :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до прокуратури Вінницької області, Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, співвідповідача Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, третя особа Державна казначейська служба України, про стягнення моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури -відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду через Гайсинський районний суд Вінницької області шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Суддя: