Провадження № 2-з/202/73/2025
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРА
УХВАЛА

09 жовтня 2025 року м. Дніпро

у складі: головуючого судді - Слюсар Л.П.,

за участю секретаря - Коваленко К.В.,

представника заявника - Кононенко О.Р.,

позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро клопотання представника заявника ОСОБА_2 ОСОБА_3 про заміну одного заходу забезпечення позову іншим по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

29 вересня 2025 року ОСОБА_2 в особі представника, адвоката Кононенко О.Р., через систему «Електронний суд» звернувся до Індустріального районного суду міста Дніпра із клопотанням про заміну одного заходу забезпечення позову іншим по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

В обґрунтування клопотання заявник зазначив, що ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2024 року заяву позивача про забезпечення позову було задоволено. Накладено арешт на нерухоме майно, а саме котеджний (індивідуальний) житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 00), власником якого є ОСОБА_2 . Заборонено ОСОБА_2 та будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав (державним реєстраторам, приватним та державним нотаріусам) вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав щодо котеджного (індивідуального) житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 00). Ціна позову відповідно до уточненої позовної заяви складає 4 504 290 грн 82 коп.

Відповідно до звіту про оцінку майна №245/25 від 24.07.2025 року вартість котеджного (індивідуального) житлового будинку АДРЕСА_1 складає 12106460,00 грн. (дванадцять мільйонів сто шість тисяч чотириста шістдесят грн 00 коп.).

Вартість вказаного житлового будинку значно перевищує ціну позову, отже накладення арешту суперечить вимогам закону стосовно співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами.

Оскільки відповідач не має іншого нерухомого майна, яке належить йому на праві особистої приватної власності, дані заходи забезпечення не дають йому змоги вільно користуватися та розпоряджатися своїм майном, накладений арешт позбавляє його права на житло, гарантоване Конституцією України.

Він має у власності інше майно, вартість якого еквівалентна ціні позову та може у повній мірі забезпечити виконання рішення, за умови якщо воно буде прийняте на користь позивача, а саме: склад, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , вартість якого складає 6635394,82 грн. (шість мільйонів шістсот тридцять п`ять тисяч триста дев`яносто чотири) грн. 82 коп. Копія довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості додається.

Обраний вид забезпечення позову, а саме накладення арешту на будинок, вартість якого значно перевищує ціну позову та заборона здійснення дій щодо нього, призводить до невиправданого обмеження майнових прав відповідача.

Позивачка намагається зловживати своїми правами, обираючи саме конкретний об`єкт, яким має бути забезпечений позов, хоча спір не стосується права власності на вказаний будинок, що, вважає, порушує права відповідача, оскільки позов може бути забезпечено іншим об`єктом, який по вартості співрозмірний з ціною позову.

У вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову судам необхідно дотримуватися принципу їх співмірності із заявленими позивачем вимогами.

Вказав, що заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав та законних інтересів. При цьому ухвалою про забезпечення позову не може вирішуватися спір по суті.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Тобто, вжиті судом заходи не повинні перешкоджати іншим особам здійснювати покладені на них згідно із законодавством повноваження.

Просив суд: замінити захід забезпечення позову, застосований ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2024 року у цивільній справі № 202/12071/24 за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, у вигляді арешту з забороною ОСОБА_2 та будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав (державним реєстраторам, приватним та державним нотаріусам) вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав щодо котеджного (індивідуального) житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 на захід забезпечення позову у вигляді накладення арешту, в межах ціни позову, на частку належного ОСОБА_2 складу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 30 вересня 2025 року, справа передана головуючому судді Слюсар Л.П.

В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_2 адвокат Кононенко О.Р. просила суд клопотання задовольнити. Вказала, що суд може замінити арештоване майно на інше, яке є у власності відповідача та вартість якого є співмірною з ціною позову.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні надала заперечення на клопотання про зміну заходів забезпечення позову. Вказала, що вважає клопотання необґрунтованим, не підкріпленим належними та допустими доказами та такими, що направлені на унеможливлення в подальшому виконання рішення суду, а тому просила суд відмовити в задоволенні клопотання.

Зазначила, що відповідач вже подавав у липні 2025 року клопотання про скасування заходів забезпечення позов, у задоволенні вказаного якого було відмовлено. У своєму клопотанні відповідач посилався на ті ж самі підстави, на які посилається і зараз, з однією відмінністю лише, що зараз клопотання називається «про зміну заходу забезпечення». Але в нинішньому клопотанні представник відповідача не наводить жодних підстав, чому потрібно змінити захід забезпечення.

Підставами, на які посилається відповідач є: перевищення шкоди для відповідача від накладення арешту на будинок ніж шкода від не застосування заходу забезпечення в такому вигляді, неспівмірність ціни позову та оціночної вартості будинку та представлення будинку як єдиного нерухомого майна для проживання Відповідача.

Проте, клопотання про зміну заходів забезпечення не містить обґрунтування шкоди, яка завдається відповідачеві від заборони відчуження будинку АДРЕСА_1 .

Вказала, що твердження відповідача про те, що накладення арешту на будинок суперечить вимогам закону стосовно співмірності заходів забезпечення позову та заявленим позовним вимогам не відповідає дійсності, адже саме поняття співмірності в даному випадку не тотожне поняттю вартості, і судова практика з даного питання вже має сталий визначений характер.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів щодо забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того щоб гарантувати виконання можливого рішення суду та повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Щодо твердження відповідача, про те, що житловий будинок є єдиним житлом відповідача, то таке твердження не відповідає дійсності і він вводить суд в оману, оскільки має в спільній сумісній власності із дружиною будинок АДРЕСА_3 , який оформлений на його дружину, а в будинку АДРЕСА_1 проживає вона разом з дітьми.

Щодо вартості складу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 вказала, що довідка про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 24.07.2025 року №201-10112009 не є документом, який може підтвердити реальну вартість майна.

Крім того, на земельній ділянці, на якій знаходиться склад, яка перебуває в оренді у відповідача, розташований ще й торгівельно-виробничий комплекс. Склад та ТВК огороджені одним парканом, мають один заїзд та використовується відповідачем в своїй господарській діяльності. А відтак, заміна заходу забезпечення на арешт в межах ціни позову, на частку належного ОСОБА_2 складу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 у разі ухвалення рішення на користь позивача унеможливить виконання рішення, наприклад реалізацію вищевказаного майна.

Зазначила, що вона (позивач) обрала для застосування заходів забезпечення позову саме те майно, яким не користується відповідач, будинок, в якому проживає позивачка із спільними з відповідачем дітьми. Відповідач не дає згоди зареєструвати дітей у вказаному будинку і вони зареєстровані разом з позивачкою у двокімнатній квартирі на 9-му поверсі батьків позивачки в м. Запоріжжі. Іншого житла у позивача немає, а тому в разі переоформлення відповідачем будинку, їй з неповнолітніми дітьми доведеться їхати в місто Запоріжжя в двокімнатну квартиру, де зареєстровані 4 повнолітні людини.

Вказала, що із поведінки відповідача в ході розгляду справи прямо вбачається його намір переоформити будинок, єдине місце проживання позивача та неповнолітніх дітей, як засіб тиску на позивача у даній справі.

Просила суд відмовити у задоволенні клопотання про заміну заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Індустріального суду м. Дніпропетровська від 06.11.2024 року.

Суд, заслухавши представника заявника, позивача, вивчивши матеріали справи, доходить висновку, що клопотання не підлягає задоволенню.

В судовому засіданні встановлено, що в провадженні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська знаходилася цивільна справа № 202/12071/24, провадження №2/202/1069/2025 за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2024 року (справа №202/12071/24, провадження №2-з/202/99/2024) з метою забезпечення позовних вимог позивача ОСОБА_5 накладено арешт на нерухоме майно, а саме котеджний (індивідуальний) житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 00), власником якого є ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Заборонено ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав (державним реєстраторам, приватним та державним нотаріусам) вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав щодо котеджного (індивідуального) житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 00).

29 вересня 2025 року ОСОБА_2 в особі представника, адвоката Кононенко О.Р., через систему «Електронний суд» звернувся до Індустріального районного суду міста Дніпра із заявою про заміну заходу забезпечення позову іншим у якій просив суд замінити захід забезпечення позову, застосований ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2024 року у цивільній справі № 202/12071/24 за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, у вигляді арешту з забороною ОСОБА_2 та будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав (державним реєстраторам, приватним та державним нотаріусам) вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав щодо котеджного (індивідуального) житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 на захід забезпечення позову у вигляді накладення арешту, в межах ціни позову, на частку належного ОСОБА_2 складу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, слідує, що відповідачу у цій справі ОСОБА_2 на праві власності належить склад загальною площею 182,7 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до ст. 156 ЦПК України, за клопотанням учасника справи суд може допустити заміну одного заходу забезпечення позову іншим.

Аналіз змісту положень ст. 156 ЦПК України свідчить, що по своїй суті заміна вжитого судом заходу забезпечення позову полягає в заміні раніше прийнятого заходу на інший, передбачений законом захід, з одночасним припиненням раніше накладених заходів, а відтак, при вирішенні відповідного питання слід в першу чергу з`ясовувати чи змінилися настільки обставини спірних правовідносин, які б зумовлювали необхідність скасування обраного судом заходу забезпечення позову до закінчення розгляду відповідного спору, та чи існують правові підстави, з якими чинне законодавство пов`язує можливість вибору іншого заходу забезпечення позову.

При цьому, у вирішенні питання про заміну одного заходу забезпечення позову іншим, як і щодо вжиття заходів забезпечення позову, обов`язковим є надання оцінки обґрунтованості необхідності здійснення такої заміни, здатності саме того заходу, на який заявник просить замінити вжитий судом, забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі задоволення позову, наявності зв`язку цього заходу забезпечення позову з предметом позову у справі, співмірності заходу із заявленими позовними вимогами, враховуючи також необхідність забезпечення збалансованості інтересів учасників справи.

Отже, аналіз змісту ст. 156 ЦПК України в контексті завдань цивільного судочинства та мети застосування заходів забезпечення позову свідчить, що заміна заходів забезпечення позову пов`язана із зміною чи припиненням підстав забезпечення позову.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для вжиття заходів забезпечення позову в указаній справі є те, що між сторонами існує судовий спір, предметом якого є стягнення боргу за договором позики в розмірі 4650937 грн.87 коп.

З метою забезпечення належного захисту законних прав і охоронюваних інтересів позивача ОСОБА_4 та з метою запобігання вчинення дій, які можуть ускладнити або зробити неможливим виконання судового рішення щодо стягнення боргу за договором позики, оскільки відповідач ОСОБА_2 як власник має реальну можливість вільно розпоряджатись котеджним (індивідуальним) житловим будинком, що в свою чергу обумовлює високу вірогідність здійснення його відчуження, передачі в оренду, поділу тощо, судом накладено арешт на котеджний (індивідуальний) житловий будинок та заборонено ОСОБА_2 та будь-яким суб`єктам реєстраційних дій вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо котеджного (індивідуального) житлового будинку.

Надаючи оцінку доводам, викладеним у заяві про заміну заходів забезпечення позову, суд звертає увагу, що цивільне судочинство ґрунтується на засадах змагальності та диспозитивності, що передбачає обов`язок самостійного обстоювання сторонами своїх позицій та доведення обставин, на які сторони посилаються як підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За змістом ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Отже, сторона, яка звертається із клопотанням про заміну заходів забезпечення позову, повинна обґрунтувати достатні підстави звернення з таким клопотанням.

Метою вжиття заходів забезпечення позову, що застосовані ухвалою суду від 06.11.2024 року, є запобігання вчиненню відповідачем та іншими особами дій, направлених на відчуження, передачу в оренду, поділу та вчинення будь-яких реєстраційних дії щодо котеджного (індивідуального) житлового будинку, тобто дій, які можуть призвести до ускладнення виконання майбутнього судового рішення (у випадку задоволення позову).

У клопотанні про заміну заходів забезпечення позову відповідач просить суд замінити об`єкт арешту з будинку АДРЕСА_1 на склад, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , вартість якого складає 6635394,82 грн.

Як зазначає в клопотанні заявник вартість вказаного житлового будинку значно перевищує ціну позову, так ціна позову становить 4650937 грн. 87 коп., а відповідно до звіту про незалежну оцінку №245/25 ринкова вартість нерухомості: житлового котеджного (індивідуальний), загальною площею 221,3 кв.м., житловою площею -98,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 складає 12 106 460,00 грн., що неспівмірно з заявленими вимогами позивача та обраний вид забезпечення позову призводить до невиправного обмеження майнових прав відповідача.

Позивач ОСОБА_4 в судовому засіданні вказала на невідповідність наданого відповідачем Звіту вимогам закону та неможливість його використання надавши Рецензію від 01 жовтня 2025 року на Звіт про незалежну оцінку №245/25, складеною Центром Експертної оцінки «Аріадна», в якій зазначено щодо порушень, які допущені оцінювачем при складанні Звіту. Згідно з загальним висновком Рецензента, наданий на рецензування звіт кваліфікується як такий, що не відповідає вимогам нормативно-правових актів оцінки майна, є неякісним і не може бути використаний.

Крім того, як слідує із матеріалів справи з 2020 року ОСОБА_2 чотири рази переоформлював зазначений будинок і в договорах зазначалася оцінка майна 3000000 грн.

Отже, суд критично відноситься до звіту про незалежну оцінку №245/25 ринкової вартість нерухомості та не може прийняти його до уваги та не приймає доводи заявника про неспівмірність заходів забезпечення позову.

Також суд не приймає до уваги твердження заявника (відповідача) про те, що це його єдине житло, оскільки як вбачається із матеріалів справи, він має в спільній сумісній власності із дружиною будинок АДРЕСА_3 , який оформлений на його дружину, а в будинку АДРЕСА_1 проживає позивачка ОСОБА_1 разом зі спільними з відповідачем неповнолітніми дітьми, яким він в грудні 2024 року бажав подарувати по частині зазначеного будинку.

Суд критично відноситься до наданої заявником (відповідачем) довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості, щодо вартості складу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки, як вбачається з Довідки про оціночну діяльність об`єкта нерухомості визначена оцінка земельної ділянки в розмірі 6032177,11 грн., яка перебуває в оренді, а всього об`єкту 6635394,82 грн., та відповідно об`єкт нерухомості 603216,89 грн, та як вбачається із наданих документів склад входить до Єдиного майнового комплексу, який не належить ОСОБА_2 .

Отже нерухоме майно на яке пропонується замінити наявне нерухоме майно, щодо якого існує обмеження, не може бути використане для виконання рішення суду. Оскільки ринкова вартість його не підтверджена, воно є складовою частиною цілісного виробничого комплексу, який складається з двох адрес, а саме: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_4 , мають спільну територію, що орендується відповідачем ОСОБА_2 та реалізація вказаного складу за ціною зазначеною ОСОБА_2 не можлива.

Суд зазначає, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. Важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2021 року в справі № 914/1570/20).

Отже застосування заходів забезпечення позову, як і заміна одного заходу на інший, в першу чергу має гарантувати можливість виконання рішення суду про задоволення позову.

Проте, всупереч вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України у клопотанні про зміну заходів забезпечення позову не наведено жодних мотивів того, яким чином застосування таких заходів забезпечення позову, про які просить представник відповідача в своєму клопотанні про зміну заходів забезпечення позову, сприятиме виконанню судового рішення у даній справі, якщо судом будуть задоволенні позовні вимоги.

Судом встановлено, що позивач вибрала найменш обтяжливий для відповідача спосіб забезпечення позову, враховуючи те, що відповідач не використовує для проживання будинок на який накладено арешт та в ньому проживають з позивачем їх спільні неповнолітні діти і будинок не є місцем здійснення господарської діяльності відповідача.

Обставин, що обґрунтовують замінуодного заходу забезпечення позову іншим судом не встановлено та у клопотанні відповідних доказів на їх підтвердження не надано, тому суд не вбачає законних підстав для задоволення клопотання.

Керуючись: ст. ст.4, 10, 83, 149, 150,153, 156 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання представника заявника ОСОБА_2 ОСОБА_3 про заміну одного заходу забезпечення позову іншим по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі у 15-ти денний строк з дня її проголошення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів від дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: Л.П.Слюсар