Номер провадження: 22-з/813/398/25
Справа № 495/3611/20
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
13.10.2025 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого-судді Комлевої О.С.,
суддів: Вадовської Л.М., Сегеди С.М.,
з участю секретаря Громовенко А.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції, заяву адвоката Тузлукової Ірини Петрівни, представника ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна нажитого у шлюбі та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю,-
У червні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна придбаного у шлюбі.
У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю.
Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25 жовтня 2024 року позов ОСОБА_2 задоволений.

Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 наступні об`єкти нерухомого майна:

- 63/100 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 128,7 кв.м., житловою площею 70 кв.м.;

- земельну ділянку за кадастровим номером :01:002:0465 площею 0,0467га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- 32/100 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 361,2 кв.м., житловою площею 165,5 кв.м.

У порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, визнати за ОСОБА_2 право власності на:

- 1/2 від 63/100 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 128,7 кв.м., житловою площею 70 кв.м.;

- 1/2 частину земельної ділянки за кадастровим номером :01:002:0465 площею 0,0467 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- 1/2 частини від 32/100 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 361,2 кв.м., житловою площею 165,5 кв.м.

Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 такі об`єкти рухомого майна:

- автомобіль RENAULT TRAFIC 2011 року випуску, білого кольору, об`єм двигуна 1995 см.куб. державний номер НОМЕР_1 , зареєстрований на ім`я ОСОБА_1 ;

- автомобіль FORD TRANSIT CUSTOM 2015 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 білого кольору, об`єм двигуна 2198 см.куб. державний номер НОМЕР_3 , зареєстрований на ім`я ОСОБА_1 ;

- автомобіль VOLKSWAGEN TRANSPORTER 1984 року випуску, білого кольору об`єм двигуна 1780 см.куб., зареєстрований на ім`я ОСОБА_1 ;

- автомобіль VOLKSWAGEN TRANSPORTER 1991 року випуску сірого кольору об`єм двигуна 1900 см.куб., зареєстрований на ім`я ОСОБА_1 ;

- автомобіль «FIAT DOBLO» 2009 року випуску сірого кольору, об`єм двигуна 1248 см.куб., зареєстрований на ім`я ОСОБА_1 .

У порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, визнано за ОСОБА_2 право власності на:

- автомобіль RENAULT TRAFIC 2011 року випуску, білого кольору, об`єм двигуна 1995 см.куб. державний номер НОМЕР_1 , який зареєстрований на ім`я ОСОБА_1 ;

- автомобіль FORD TRANSIT CUSTOM 2015 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 білого кольору, об`єм двигуна 2198 см.куб. державний номер НОМЕР_4 зареєстрований на ім`я ОСОБА_1 .

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив рішення скасувати, ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позову ОСОБА_2 , та визнати за ОСОБА_1 право власності на 63/100 частин житлового будинку та земельної ділянки, які розташовані за адресою: АДРЕСА_3 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , а також право власності на спірні автомобілі, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Постановою Одеського апеляційного суду від 02 вересня 2025 року, апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволена частково.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15 жовтня 2024 року в частині визнання спільною сумісною власністю подружжя рухомого майна (автомобілів) та визнання права власності за ОСОБА_2 на рухоме майно скасовано.

Ухвалено в цій частині постанова.

Позовні вимоги ОСОБА_2 в частині визнання спільною сумісною власністю подружжяавтомобілів та визнання права власності задоволені частково.

Визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право власності по 1/2 частині за кожним на:

- автомобіль RENAULT TRAFIC 2011 року випуску, білого кольору, об`єм двигуна 1995 см.куб., vin НОМЕР_5 , д/н НОМЕР_1 , зареєстрований за ОСОБА_1 ,

- автомобіль FORD TRANSIT CUSTOM 2015 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 білого кольору, об`єм двигуна 2198 см.куб д/н НОМЕР_4 , зареєстрований за ОСОБА_1 .

В задоволені позовних вимог ОСОБА_2 в частині визнання спільною сумісною власністю подружжя автомобілів VOLKSWAGEN TRANSPORTER 1991 року випуску vin № НОМЕР_6 , «FIAT DOBLO» 2009 року випуску сірого кольору, об`єм двигуна 1248 см.куб., vin № НОМЕР_7 , автомобіля VOLKSWAGEN TRANSPORTER 1984 року випуску, д/н НОМЕР_8 , vin № НОМЕР_9 , та визнання права власності за ОСОБА_2 в порядку поділу майна на автомобіль RENAULT TRAFIC 2011 року випуску, білого кольору,vin НОМЕР_5 , об`єм двигуна 1995 см.куб. державний номер НОМЕР_1 , автомобіль FORD TRANSIT CUSTOM 2015 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 білого кольору, об`єм двигуна 2198 см.куб. державний номер НОМЕР_4 відмовлено.

В решті рішення залишено без змін.

08 вересня 2025 року адвокат Тузлукова І.П., представник ОСОБА_1 звернулася досуду з заявою про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат, в якій просить ухвалити додаткову постанову, якою стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу та витрати зі сплати судового збору у суді апеляційної інстанції у розмірі 21220,00 грн. та у розмірі 7882,50 грн. - пропорційно задоволеним вимогам апеляційної скарги, посилаючись на те, що під час ухвалення рішення судом не було вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В судове засідання, призначене на 13 жовтня 2025 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , а також представник ОСОБА_2 - адвокат Єфименко Н.В. не з`явилися, були сповіщені належним чином.

Від адвоката Єфименко Н.В., яка представляє інтереси ОСОБА_2 надійшло клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, явка яких не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення адвоката Тузлукової І.П., представника ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення, з наступних підстав.

Згідно до ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови, суд апеляційної інстанції повинен зазначити розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України однією з підстав для ухвалення додаткового рішення є не вирішення судом питання про судові витрати.

Частинами другою-п`ятою статті 270 ЦПК України встановлено, що суд, який ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.

Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат.

Щодо заявлених судових витрат за надання правничої допомоги в суді апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша, друга статті 133 ЦПК України).

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У постанові Верховного Суду від 13 жовтня 2021 року у справі № 520/8662/19 зазначено, що сторона може подати докази на підтвердження розміру витрат, які вона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, у тому числі і після судових дебатів, але виключно за сукупності двох умов: по-перше, ці докази повинні бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, і по-друге, сторона зробила відповідну заяву про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів.

У постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 161/5317/18 (провадження № 61-3454св22) містяться висновки про те, що аналіз норм статті 126, 137, 141 ЦПК України вказує на те, що умовами вирішення питання про розподіл судових витрат (крім судового збору), є подання стороною відповідної заяви (усної чи письмової) до закінчення судових дебатів у справі, а також подання відповідних доказів про понесені витрати у строки, визначені процесуальним законом. Неподання чи незаявлення стороною до закінчення судових дебатів у справі про необхідність розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, тобто крім судового збору, є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат. Неподання стороною доказів на підтвердження розміру витрат, пов`язаних із розглядом справи, до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву, має своїм процесуальним наслідком залишення такої заяви без розгляду. Водночас потрібно розрізняти наслідки своєчасного неподання заяви про відшкодування судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, та доказів на підтвердження їх розміру, та загальні правила розподілу судових витрат за результатами розгляду справи.

Про подання доказів понесення витрат на правову допомогу, але при умові, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву роз`яснено судам і в пункті 102 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21, провадження № 12-14гс22.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат, заявник зазначив, що під час ухвалення рішення судом не було вирішено питання щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу.

Також з матеріалів справи вбачається, що до постановлення судового рішення апеляційним судом ОСОБА_1 , а також його представник адвокат Тузлукова І.П., які безпосередньо брали участь у розгляді справі, що підтверджується протоколами судових засідань та технічного звукозапису судового засідання апеляційного суду, не скористалися правом подати заяву про надання відповідних доказів до апеляційного суду або заявити про такий намір до закінчення судових дебатів в апеляційному суді, відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Постанова Одеського апеляційного суду від 02 вересня 2025 року була направлена ОСОБА_1 , а також його представнику адвокату Тузлуковій І.П. на їх електронну адресу 04 вересня 2025 року (71, 72 т. 3).

Направлення на адресу Одеського апеляційного суду 08 вересня 2025 року через електронний суд заяви, яка отримана судом 08 вересня 2025 року, за встановлених у обставин не є належним способом повідомлення суду про намір подати докази після рішення суду та не свідчить про те, що заявник у належній формі до закінчення судових дебатів подав заяву, передбачену статтею 246 ЦПК України.

Відповідно до пунктів 4, 6 частини другої статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

З врахуванням наведеного вище, колегія суддів не вбачає правових підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Щодо заявлених судових витрат у вигляді судового збору в суді апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає наступне

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єктів та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України «Про судовий збір».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про судовий збір» судовий збір це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення судами окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням того, що постановою Одеського апеляційного суду від 02 вересня 2025 року апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволена частково, рішення в частині визнання спільною сумісною власністю подружжя рухомого майна (автомобілів) та визнання права власності за ОСОБА_2 на рухоме майно скасовано, ухвалена в цій частині постанова, якоюпозовні вимоги ОСОБА_2 в частині визнання спільною сумісною власністю подружжяавтомобілів та визнання права власності задоволені частково, визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право власності по 1/2 частині за кожним на автомобілі,приймаючи до уваги сплачений ОСОБА_1 судовий збір за розгляд апеляційної скарги у розмірі 15765 грн., а також що при ухваленні постанови судом не було вирішено питання щодо розподілу судових витрат у вигляді судового збору, колегія суддів вважає, щосудові витрати, у вигляді судового збору підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 2 017,92 грн. (1261,20+756,72) за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 141, 270, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Заяву адвоката Тузлукової Ірини Петрівни, представника ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат задовольнити частково.

Ухвалити додаткову постанову про стягнення судових витрат у цивільній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15 жовтня 2024 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна нажитого у шлюбі та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_10 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_11 ) судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2 017 гривень 92 копійки за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Додаткова постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 14 жовтня 2025 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.М. Вадовська

_______________________________________ С.М. Сегеда