Справа № 126/2891/23
Провадження № 22-ц/801/1772/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Хмель Р. В.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2025 рокуСправа № 126/2891/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О. В.,

суддів: Панасюка О. С., Берегового О. Ю.,

за участю секретаря судового засідання Луцишина О. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Птахокомбінат «Бершадський» про усунення перешкод в користуванні майном,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою її представником адвокатом Тимощуком Євгенієм Сергійовичем, на рішення Бершадського районного суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 18 червня 2025 року у м. Бершадь суддею цього суду Хмельом Р.В., дата складання повного тексту судового рішення не відома,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Приватного акціонерного товариства «Птахокомбінат «Бершадський» (далі - ПАТ «Птахокомбінат «Бершадський») про усунення перешкод в користуванні майном.

В обґрунтування позову зазначила, що на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ВН 0279 від 17.01.2002 року, виданого на підставі рішення від 28.12.2001 року 27 сесії 3 скликання Війтівської сільської ради, вона є власником земельної ділянки з кадастровим номером :03:002:0193. Державну реєстрацію права власності на земельну ділянку проведено в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 10.08.2016 року.

Разом з тим, позивачу стало відомо про те, що було зареєстровано право оренди вищевказаної земельної ділянки на підставі договору оренди землі № 11 від 25.09.2021 року, в якому орендарем є ПАТ «Птахокомбінат «Бершадський» та орендодавець є позивач ОСОБА_1 , строк дії такого права вказано до 25.09.2063 року, тобто на 42 роки.

При цьому, ОСОБА_1 наголосила, що вона не підписувала з ПАТ «Птахокомбінат «Бершадський» зазначений вище договір оренди земельної ділянки, а відтак використання відповідачем земельною ділянкою порушує права позивача на вільне розпорядження і користування належним їй майном,

За таких обставин, позивач просила усунути їй перешкоди у користуванні належною їй на праві власності земельною ділянкою шляхом повернення такої земельної ділянки від ПАТ «Птахокомбінат «Бершадський», та скасувати державну реєстрацію права оренди.

18.06.2025 року рішенням Бершадського районного суду Вінницької області у задоволенні вищевказаного позову

Не погодившись із ухваленим рішенням, ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Тимощука Є.С., подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, що у позовній заяві позивач опирався на позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у п. 7.27 постанови від 16.06.2020 року у справі № 145/2047/16-ц, з урахуванням уточнень, наведених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (п.71), де вказано про те, що зайняття земельних ділянок, зокрема фактичним користувачем, треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його володіння цими ділянками. Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майно, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок. Більше того, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок

Також у п. 7.34., 7.35. постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 року у справі № 145/2047/16-ц вказано, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено) не підлягає визнанню недійсним. У такому випадку власник земельної ділянки вправі захищати своє порушене право на користування земельною ділянкою, спростовуючи факт укладення ним договору оренди земельної ділянки у мотивах негаторного позову та виходячи з дійсного змісту правовідносин, які склалися у зв`язку із фактичним використанням земельної ділянки.

Таким чином, позивач звертаючись до суду із позовом дотримувався наведених висновків, від яких станом на момент ухвалення рішення відступу не було.

При цьому, як зауважує скаржник, суд першої інстанції не врахував саме таку останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду, помилково пославшись на висновки Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 19.02.2024 року у справі № 567/3/22, в якій вказано, що належним способом захисту прав орендодавця, який у спірних правовідносинах вважає, що зареєстроване право оренди відсутнє, є його вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди.

Водночас, адвокат Тимощук Є.С. наголошує, що висновки об`єднаної палати касаційного суду мають перевагу над висновками палати чи колегії суддів цього суду, а висновки Великої Палати Верховного Суду над висновками об`єднаної палати, палати та колегії суддів касаційного суду.

З огляду на викладене, скаржник переконаний, що із врахування вищевказаних висновків Великої Палати Верховного Суду наразі належним способом захисту порушених прав позивача є саме усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом зобов`язання повернути таку земельну ділянку.

Разом з тим, на адресу апеляційного суду від представника ПАТ «Птахокомбінат «Бершадський» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції, як законне та обґрунтоване, - без змін.

Апеляційний суд відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з таких підстав.

Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить земельна ділянка з кадастровим номером :03:002:0193, площею 3,01 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Війтівської сільської ради, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії ВН № 0279 від 17.01.2002 року, який виданий на підставі рішення від 28.12.2001 року 27 сесії 3 скликання Війтівської сільської ради народних депутатів (а.с. 29-30).

Як вбачається із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованої 15.11.2023 року, вищевказана земельна ділянка передана в оренду ПАТ «Птахокомбінат «Бершадський» на 42 роки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва відповідно до договору оренди землі від 25.09.2021 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Птахокомбінат «Бершадський». 24.11.2021 року державним реєстратором Джулинської сільської ради Красиленко В.Б. зареєстровано право оренди земельної ділянки на підставі зазначеного договору оренди землі (а.с. 27-28).

Висновком експерта № СЕ-19/102-24/17824-ПЧ від 13.11.2024 року, за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи, встановлено, що підписи на 1-6 аркушах договору в графах "Орендодавець" у договорі оренди землі серії та номер 11, який виданий 25.09.2021 року, орендар ПАТ «Птахокомбінат «Бершадський», орендодавець ОСОБА_1 , виконані не ОСОБА_1 (а.с. 112-122).

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив із того, що належним способом захисту прав орендодавця, який у цих спірних правовідносинах вважає, що зареєстроване право оренди відсутнє, є його вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди. Судове рішення про задоволення такої вимоги є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про припинення права оренди відповідача.

Оскільки позивач позовних вимог про визнання відсутнім права оренди не заявляла, тому і відсутні підстави для кваліфікації договору оренди землі як неукладеного, а отже у задоволенні позову належить відмовити, зважаючи на обрання позивачем неналежного способу захисту.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Європейський суд з прав людини у рішенні (далі - ЄСПЛ) у справі «VOLOVIK v. UKRAINE» (№ 15123/03, § 45, від 06.12.2007 року) зауважив, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення [права], які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо.

Принцип розумності є апріорі властивим для приватного права і характерний як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, так і для тлумачення матеріальних приватноправових та процесуальних норм, що здійснюється при вирішенні спорів (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 16.06.2021 року у справі № 554/4741/19, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18.04.2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 року у справі № 209/3085/20, постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2022 року у справі № 519/2-5034/11).

Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Завданням цивільного судочинства є ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 року у справі № 638/2304/17).

Відсутність порушеного, невизнаного або оспорюваного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.03.2023 року у справі № 753/8671/21).

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, серед яких: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача), а також обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11.12.2023 року у справі № 607/20787/19).

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права. Тлумачення цієї норми свідчить, що такий спосіб захисту застосовується тоді, коли суб`єктивне цивільне право виникло і якщо це право порушується (оспорюється або не визнається) іншою особою (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.12.2022 року у справі № 233/4580/20). По своїй суті такий спосіб захисту як визнання права охоплює собою і визнання права відсутнім.

У справі, що переглядається, ОСОБА_1 просила усунути їй перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом її повернення від ПАТ «Птахокомбінат «Бершадський».

Натомість суд першої інстанції, встановивши, що такий спосіб захисту як усунення перешкод шляхом повернення земельної ділянки, у випадку коли спір стосується відсутності зареєстрованого права оренди, не є ефективним та належним для відновлення порушеного права позивача, оскільки не призводить до припинення зареєстрованого права оренди в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Разом з тим, колегія суддів погоджується із посиланням скаржника на те, що висновки об`єднаної палати касаційного суду мають перевагу над висновками палати чи колегії суддів цього суду, а висновки Великої Палати Верховного Суду над висновками об`єднаної палати, палати та колегії суддів касаційного суду.

Згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При цьому, як наголосив Верховний Суд у своїй постанові від 06.12.2022 року у справі № 120/15977/21-а (провадження № К/990/28961/22), для врахування висновків Верховного Суду, недостатньо самого лише зазначення постанов Верховного Суду, в яких викладені висновки про застосування норм права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини подібні. Подібність правовідносин означає подібність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин).

З приводу належного способу захисту прав орендодавця, який вважає, що зареєстроване право оренди відсутнє, апеляційний суд враховує усталену практику Верховного Суду.

Зокрема, у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 19.02.2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23) акцентовано увагу на тому, що: «такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися для захисту (невизнання чи оспорювання) різноманітних приватних прав (зобов`язальних, речових, виключних, спадкових, права на частку в спільній частковій власності і т. д.). По своїй суті такий спосіб захисту як визнання права охоплює собою і визнання права відсутнім. Належним способом захисту прав орендодавця, який вважає, що зареєстроване право оренди відсутнє, є його вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди. Судове рішення про задоволення такої вимоги є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про припинення права оренди відповідача».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29.11.2023 року у справі № 513/879/19 (провадження № 14-49цс22) вказала, що рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є підставою для внесення відомостей (записів) про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Належним способом захисту прав орендодавця, який у цих спірних правовідносинах вважає, що зареєстроване право оренди відсутнє (наприклад, у зв`язку з відсутністю підпису на договорі оренди), є його вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди. Відповідно до пункту 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» судове рішення про задоволення такої вимоги є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про припинення права оренди відповідача.

Також апеляційний суд звертає увагу на те, що Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у постанові від 02.06.2025 року у справі № 144/1440/22 (провадження № 61-12561сво24) здійснила відступ від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 04.12.2024 року у справі № 130/8/23 (провадження № 61-6874св24) щодо способу захисту прав орендодавця на земельну ділянку.

Так, Об`єднана палата у справі № 144/1440/22 підтвердила, що належним способом захисту прав орендодавця, який не підписував договір (додаткову угоду) або з інших підстав вважає зареєстроване право оренди відсутнім, є його вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди. Судове рішення про визнання відсутнім права оренди є єдиною підставою для державної реєстрації припинення права оренди відповідно до пункту 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Будь-яке інше судове рішення (зокрема, про скасування державної реєстрації права оренди, про зобов`язання повернути земельну ділянку) не є такою підставою.

Враховуючи вищевказану правову позицію Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, належним способом захисту у такій ситуації є вимога про визнання права оренди відсутнім.

За таких умов, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, адвокат не врахував темпоральність висновків Верховного Суду, а також те, що позивач позовної вимоги про визнання відсутнім права оренди не заявляла. Натомість обрані нею способи захисту права на її майно (повернення земельної ділянки від ПАТ «Птахокомбінат «Бершадський» та скасування державної реєстрацію права оренди) не є застосовними у спірних правовідносинах з підстав, наведених вище.

Отже, оскільки доводи апеляційної скарги не впливають на правильність оскаржуваного судового рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до п. п. «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, ст. 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції необхідно віднести за рахунок особи, яка подала апеляційну скаргу.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником адвокатом Тимощуком Євгенієм Сергійовичем, залишити без задоволення, а рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 18 червня 2025 року без змін.

Понесені скаржником у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції судові витрати залишити за ним.

Постанова набирає законної сили із дня її ухвалення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді: О. С. Панасюк

О. Ю. Береговий