ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1253/25Головуючий по 1 інстанції
Справа №707/939/25 Категорія: 310010000 Тептюк Є. П.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2025 рокум. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.

секретар Любченко Т.М.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 ;

особа, яка подала апеляційну скаргу ОСОБА_2 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 24 квітня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в:

20.03.2025 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони з 03.10.2020 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, однак подружнє життя у них не склалося. У сторін різне бачення сім`ї та родинних цінностей, не співпадають варіанти вирішення життєвих проблем, з якими вони стикались.

Позивач вважає, що моральною основою шлюбу є почуття любові, повага, підтримка та взаєморозуміння, які втрачені сторонами, тобто фактично припинили шлюбні відносини.

Вказує, що відносини у сторін носять формальний характер і за таких обставин позивач вважає, що подальше подружнє життя, збереження шлюбу та примирення є неможливим.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 24.04.2025 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрований 03.10.2020 року Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 1405 - розірвано.

Вирішуючи спір та розриваючи шлюб між сторонами, суд першої інстанції виходив з того, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, однак подружні відносини не підтримують і відповідачем не спростовано дану обставину. Суд дійшов висновку, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, відповідачка не виявила бажання щодо його збереження, а тому шлюб необхідно розірвати.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення суду, справу направити для продовження розгляду до Придніпровського районного суду м. Черкаси.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду є незаконно прийняте та незаконно виготовлене саме незаконним судовим органом та незаконним складом суду у даній справі в особі судді Тептюка Т.П. Вказує, що суддя Тептюк Є.П. на посаді судді Черкаського районного суду Черкаської області не має у своїй особистій справі судді та у своєму судовому досьє жодних конституційних доказів його конституційної дієздатності саме на посаді судді Черкаського районного суду Черкаської області.

Висновки суду першої інстанції позбавили позивача права на доступ до правосуддя та враховуючи неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права призвели до неправильного вирішення справи, порушення балансу інтересів і прав сторін.

Посилається на норми ст.ст. 374, 379, 382 ЦПК України відповідно до яких є підстави для скасування оскаржуваного рішення суду і направлення справи для продовження розгляду до першої інстанції.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказане судове рішення відповідає зазначеним вище вимогам.

При розгляді справи судом встановлено, що 03.10.2020 року Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується даними свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 , видане Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 03.10.2020 року, актовий запис № 1405 (а.с.4).

Звертаючись до суду із даним позовом ОСОБА_1 зазначив, що подружнє життя з відповідачем не склалося. У них різне бачення сім`ї та родинних цінностей, не співпадають варіанти вирішення життєвих проблем, які траплялися на їхньому шляху. Вказує, що шлюбні відносини носять формальний характер.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до статті 51 Конституції України, частини першої статті 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається.

Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Згідно з частинами третьою та четвертою статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до частини першої статті 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Згідно із частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина 1 статті 110 СК України).

Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Колегія суддів звертає увагу, що позовна заява про розірвання шлюбу була подана до суду 20.03.2025 року. Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 26.03.2025 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 та відкрито провадження у справі. Копію ухвали про відкриття провадження у справі надіслано сторонам (а.с.13-14, 15-16).

Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, ОСОБА_2 копію ухвали отримала 29.03.2025 року (а.с.17).

Передбачене ч.1 ст.111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі зупинення провадження у справі та надання сторонам строку на примирення (ч.7 ст.240 ЦПК України). Судам слід використовувати надану законом можливість для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей.

Із наведеного вище вбачається, що надання строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 30 травня 2019 року у справі №442/6319/16-ц.

Клопотання про надання строку для примирення від сторін до суду не надходило.

Примушування одного з подружжя до перебування у шлюбі, який проти цього заперечує буде порушувати його законні права та інтереси і суперечить вимогам закону та інституту сім`ї, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Намагання Відповідача примиритися з Позивачем є виключно її бажанням, яке не підтримується позивачем.

Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

Будь-які докази, які б свідчили, що сторони примирилися, проживають однією сім`єю як чоловік та дружина в матеріалах справи також відсутні.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції з`ясував узагальнені причини фактичного припинення шлюбу та мотиви, на підставі яких дійшов висновку про те, що збереження сім`ї, подальше спільне життя подружжя є неможливим, а збереження шлюбу суперечить інтересам позивача.

Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про розірвання шлюбу між сторонами, повно встановив обставини справи та фактичні взаємини подружжя, причини розірвання шлюбу, та дійшов обґрунтованого висновку про неможливість збереження шлюбу та наявність правових підстав для його розірвання.

Що стосується доводів скаржника з приводу не законності складу суду в особі судді Тептюка Т.П. та його законної дієздатності на посаді судді, того факту, що оскаржуване рішення незаконно виготовлене саме незаконним судовим органом, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки вказані твердження є надуманими.

Згідно ч. 1 ст. 33 ЦПК України визначення судді, а в разі колегіального розгляду - судді-доповідача для розгляду конкретної справи здійснюється Єдиною судовою інформаційно-комунікаційною системою під час реєстрації документів, зазначених у частині другій статті 14 цього Кодексу, а також в інших випадках визначення складу суду на будь-якій стадії судового процесу, з урахуванням спеціалізації та рівномірного навантаження для кожного судді, за принципом випадковості та в хронологічному порядку надходження справ.

Порядок та функціонування автоматизованої системи документообігу в судах загальної юрисдикції визначені Положенням про автоматизовану систему документообігу в судах (далі Положення). До цілей та завдань Положення входить зокрема об`єктивний та неупереджений розподіл судових справ між суддями з додержанням принципів випадковості та в хронологічному порядку надходження судових справ, з урахуванням завантаженості кожного судді (збалансованого навантаження).

Відповідно до п. 2.2.1 Положень про автоматизовану систему документообігу суду вхідна кореспонденція, в тому числі процесуальні документи, приймається і опрацьовується користувачами автоматизованої системи, яким надано доступ до автоматизованої системи відповідно до їх функціональних обов`язків, і реєструється в автоматизованій системі в день її надходження.

Згідно з п. 2.3.1. розподіл судових справ здійснюється в суді в день їх реєстрації, на підставі інформації, внесеної до автоматизованої системи, уповноваженою особою апарату суду, відповідальною за здійснення автоматизованого розподілу судових справ.

Відповідно до п. 2.3.4. автоматизований розподіл судових справ здійснюється в автоматизованій системі за такими правилами: із загального списку суддів визначаються судді, які мають повноваження та відповідну спеціалізацію (за наявності) щодо розгляду судової справи на момент автоматизованого розподілу; для суддів, які мають повноваження щодо розгляду судової справи на момент автоматизованого розподілу, здійснюється розрахунок коефіцієнтів навантаження; із числа суддів, які мають повноваження щодо розгляду судової справи на момент автоматизованого розподілу з урахуванням визначених автоматизованою системою коефіцієнтів навантаження здійснюється визначення судді для розгляду конкретної судової справи за принципом випадковості.

Згідно ст. 15 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» справи в судах розглядаються суддею одноособово, а у випадках, визначених процесуальним законом, - колегією суддів, а також за участю присяжних. Суддя, який розглядає справу одноособово, діє як суд.

Визначення судді або колегії суддів для розгляду конкретної справи здійснюється Єдиною судовою інформаційно-телекомунікаційною системою у порядку, визначеному процесуальним законом ( ч 4. ст. 15 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до ч. 1 ст. 34 ЦПК України цивільні справи у судах першої інстанції розглядаються одноособово суддею, який є головуючим і діє від імені суду, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.03.2025 року визначено склад суду головуючий суддя (суддя-доповідач) Тептюк Є.П. (а.с.7).

Згідно з частин 1, 6 ст. 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь - якого незаконного впливу, тиску або втручання. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, а також фізичні і юридичні особи та їх об?єднання зобов?язані поважати незалежність судді і не посягати на неї.

Ліхнікевич Л.О. в апеляційній скарзі зазначаючи про незаконність рішення суду з посиланням на незаконний склад суду, та на незаконний судовий орган, на підтвердження зазначеного доказів не надала. Заяви про відвід складу суду з підстав, зазначених у статтях 36, 37, 38 ЦПК України від сторони відповідача до суду не надходило.

Щодо посилання скаржника на норму ст. 379 ЦПК України та направлення матеріалів справи до суду першої інстанції у зв`язку з тим, що рішення суду перешкоджає подальшому провадженню у справі, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки нормою ст. 379 ЦПК України передбачено підстави скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, в той час, як скаржником оскаржується рішення суду по суті.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що ухвалене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами, не вбачає.

Приходячи до переконання про відхилення апеляційної скарги, колегія суддів також бере до уваги положення практики Європейського суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (пункт 32 рішення від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справах Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід залишити без задоволення, арішення Черкаського районного суду Черкаської області від 24.04.2025 року без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 24 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 08 жовтня 2025 року.

Судді