ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/927/25 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Гірський Б. О., Хома М. В.,

за участю секретаря судового засідання Гичко К.С.,

представника апелянта адвоката Братівника І.В.,

представника відповідача адвоката Маракіної О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу №607/17144/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 липня 2025 року, ухвалене суддею Стельмащуком П.Я., повний текст якого складено 03 липня 2025 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про зняття арешту з майна,

В С Т А Н О В И В:

Представник ОСОБА_2 адвокат Братівник І.В. звернувся до суду із позовом до Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», у якому, з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 14.01.2025, просив зняти арешт з майна ОСОБА_2 , який накладено на підставі постанов державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №43257126 від 14.11.2014, №48151864 від 20.07.2015 та №29860363 від 17.11.2011 на виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі №2-177/11 про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості на користь ВАТ «Державний ощадний банк» в розмірі 331211.62 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на виконанні Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебували виконавчі провадження стосовно виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі №2-177/11, на підставі якого з ОСОБА_4 на користь ВАТ «Державний ощадний банк» стягнуто заборгованість за договором кредитної лінії у гривневому еквіваленті 331211.62 грн, що складається з наступного: 24000 євро тіло кредиту, 3384 євро пеня за несвоєчасну сплату кредиту, 3965.66 євро заборгованість за процентами, 475.71 євро пеня за прострочені відсотки.

В ході примусового виконання рішення суду постановами державного виконавця від 14.11.2014, від 20.07.2015 та від 17.11.2011 на майно позивача було накладено арешти.

Виконавчий лист, виданий на примусове виконання судового рішення у справі №2-177/11, постановою державного виконавця від 18.01.2023 повернуто без виконання стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку із відсутністю майна, на яке може бути звернуто стягнення. Після цього арешт припинено не було.

На засіданні правління АТ «Державний ощадний банк» прийнято рішення про недоцільність проведення подальших дій щодо примусового стягнення заборгованості за рішенням суду. Отже, стягувач не має наміру здійснювати подальші дії щодо примусового виконання судового рішення, що свідчить про відсутність зацікавленості у примусовому виконанні судового рішення. У задоволенні клопотання позивача про зняття арешту з майна Тернопільський відділ державної виконавчої служби Тернопільської області відмовив та роз`яснив право боржника звернутись до суду.

Наявність обтяження майна порушує права позивача та перешкоджає вільно володіти, користуватись та розпоряджатись майном. Оскільки позивач позбавлений можливості реалізувати свої права у позасудовому порядку, просив позов задовольнити.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03.07.2025 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_2 - адвокат Братівник І.В. подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Вказує, що на виконанні в Тернопільському відділі державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції неодноразово перебував на виконанні виконавчий лист, виданий на виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі № 2-177/11 яким стягнуто з ОСОБА_5 заборгованість за договором кредитної лінії на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в гривневому еквіваленті 331211.62 грн, що складається з: 24 000.00 євро тіло кредиту, 3384 євро пеня за несвоєчасну сплату кредиту, 3965.66 євро заборгованість з процентів за користування кредитними коштами, 475.71 євро пеня за прострочені відсотки.

В ході неодноразового відкриття виконавчих проваджень виконавцем було накладено та не знято наступні арешти:

- №7999190 зареєстроване 09.12.2014 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №43257126 від 14.11.2014;

- №10481029 зареєстроване 20.07.2015 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №48151864 від 20.07.2015;

- №11857317 зареєстроване 17.11.2011 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №29860363 від 17.11.2011.

Зазначає, що на засіданні правління АТ «Державний ощадний банк України» прийнято рішення про недоцільність проведення подальших дій щодо примусового стягнення заборгованості за рішенням суду, що підтверджується листом АТ «Державний ощадний банк України» від 08.07.2024. Отже, стягувач не має наміру здійснювати подальші дії щодо примусового виконання судового рішення, поведінка стягувача свідчить про відсутність зацікавленості у примусовому виконанні судового рішення.

Вказує, що наявність протягом тривалого часу нескасованих арештів на майно апелянта, за умови відсутності відкритих виконавчих проваджень, а також відсутності будь-яких відомостей стосовно виконання постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном і право апелянта на володіння, користування та розпорядження майном порушується наявними обтяженнями.

У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ «Державний ощадний банк України» просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване рішення залишити без змін, оскільки вважає його законним та обґрунтованим.

Зокрема зазначає, що виконавчий лист повернуто без виконання, а тому відсутні підстави для зняття арешту згідно ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження».

В судовому засіданні представник апелянта просив задовольнити апеляційну скаргу з підстав, викладених у ній.

Представник АТ «Державний ощадний банк України» просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Заслухавши доповідача, сторін по справі, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи із наступного.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено наступні обставини.

17.11.2011 головним державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції Кравчук І.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №29860363 з примусового виконання виконавчого листа №2-177, виданого 16.02.2011 Тернопільським міськрайонний судом Тернопільської області про стягнення з ОСОБА_6 на користь ВАТ «Державний ощадний банк» 331211.62 грн.

На підставі заяви стягувача ПАТ «Державний ощадний банк України» постановою державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції Пихальської С.І. у виконавчому провадженні №29860363 повернуто виконавчий лист №2-177, виданий 16.02.2011 Тернопільським міськрайонний судом про стягнення з ОСОБА_6 на користь ВАТ «Державний ощадний банк» 331211.62 грн стягувачу (п.1 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження»). Звільнено з-під арешту майно боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.

08.05.2014 стягувач звернувся із заявою про примусове виконання рішення, після чого постановою старшого державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції Пінєгіна В.М. від 13.05.2014 відкрито виконавче провадження №43257126 з примусового виконання виконавчого листа №2-177/11, виданого 16.02.2011 Тернопільським міськрайонний судом Тернопільської області про стягнення з ОСОБА_6 на користь ВАТ «Державний ощадний банк» 331211.62 грн.

Постановою старшого державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції Пінєгіна В.М. від 13.05.2014 у виконавчому провадженні №43257126 накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника ОСОБА_6 у межах суми стягнення 324314.02 грн та вчинено заборону здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику ОСОБА_6 .

Постановою державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції Пілярчука О.В. від 14.11.2014 у рамках виконавчого провадження №43257126 накладено арешт на все майно ОСОБА_6 у межах суми звернення стягнення 356800.42 грн (з урахуванням суми стягнення за виконавчим документом 324314.02 грн, виконавчого збору 32431.40 грн, витрат на проведення виконавчих дій 55.00 грн), та вчинено заборону здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику ОСОБА_6 .

Постановою державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції Пілярчука О.В. від 31.03.2015 у виконавчому провадженні №43257126 виконавчий лист №2-177/11, виданий 16.02.2011 Тернопільським міськрайонний судом про стягнення з ОСОБА_6 на користь ВАТ «Державний ощадний банк» 331211.62 грн повернуто стягувачу, у зв`язку із відсутністю у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення, а здійсненні державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними (п.2 ч.1 ст.47, ст.50 Закону України «Про виконавче провадження»).

ПАТ «Державний ощадний банк України» звернувся до Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції із заявою від 03.07.2015 (отриману відділом 14.07.2015) про повторне відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-177/2011, виданого Тернопільським міськрайонний судом 16.02.2011 про стягнення з ОСОБА_6 в користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії №4 від 21.06.2005. Водночас, просить винести постанову про накладення арешту на майно боржника.

Постановою державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції Вариводи Д.В. від 30.11.2015 у виконавчому провадженні №48151864 виконавчий лист №2-177/11, виданий 16.02.2011 Тернопільським міськрайонний судом про стягнення з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Державний ощадний банк» заборгованості за договором кредитної лінії №4 в сумі 317214.07 грн повернуто стягувачу, у зв`язку із відсутністю у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення (п.2 ч.1 ст.47, ст.50 Закону України «Про виконавче провадження»).

Постановою головного державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Вариводи Д.В. від 06.04.2016 відкрито виконавче провадження №50701934 з примусового виконання виконавчого листа №2-177/11, виданого 16.02.2011 Тернопільським міськрайонний судом Тернопільської області про стягнення з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованості за договором кредитної лінії в сумі 331211.62 грн.

Постановою головного державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Вариводи Д.В. від 06.04.2016 у рамках виконавчого провадження №50701934 накладено арешт на все майно ОСОБА_6 у межах суми боргу та вчинено заборону здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику ОСОБА_6 .

В матеріалах справи відсутні докази зміни прізвища боржника « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 », проте дана обставина фактично визнана сторонами у листах відповідачів на адресу представника позивача, а також не заперечується у відзиві на позов.

25.01.2018 ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєструвала шлюб з ОСОБА_10 , після чого змінила прізвище на « ОСОБА_11 » (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 видане 25.01.2018).

Постановою головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Тернополі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Любого А.В. від 18.01.2023 у виконавчому провадженні №50701934 виконавчий лист №2-177/11, виданий 16.02.2011 Тернопільським міськрайонний судом Тернопільської області про стягнення з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованості за договором кредитної лінії в сумі 331211.62 грн повернуто стягувачу, у зв`язку із відсутністю у боржника майна на яке можливо звернути стягнення (п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №389721409 від 06.08.2024, зареєстровано такі обтяження майна боржника ОСОБА_6 :

- номер запису обтяження: 7999190, дата реєстрації 09.12.2014, постанова Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції №43257126 від 14.11.2014, предмет обтяження: все нерухоме майно;

- номер запису обтяження: 10481029, дата реєстрації 20.07.2015, постанова Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції №84151864 від 20.07.2015, предмет обтяження: все нерухоме майно;

- реєстраційний номер обтяження: 11485793, дата реєстрації 10.08.2011, постанова Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції б/н від 10.08.2011, об`єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно;

- реєстраційний номер обтяження: 11857317, дата реєстрації 17.11.2011, постанова Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції №29860363 від 17.11.2011, об`єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно.

Згідно з інформацією, викладеною у листі Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції №120752 від 19.07.2024, на виконанні у Відділі державної виконавчої служби у місті Тернополі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебувало виконавче провадження №50701934 згідно виконавчого листа №2-177/11 від 16.02.2011, виданого Тернопільським міськрайонний судом про стягнення з ОСОБА_6 заборгованості за договором кредитної лінії на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» у гривневому еквіваленті 331211.62 грн, що складається з: 24000 євро тіло кредиту, 3384 євро пеня за несвоєчасну сплату кредиту, 3965.66 євро заборгованість за процентами, 475.71 євро пеня за прострочені відсотки. 18.01.2023, керуючись п.2 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу. Виконавчий лист повторно не пред`являвся. На адресу Відділу підтверджуючих документів, щодо сплати заборгованості перед стягувачем, а також на депозитних рахунок відділу кошти для погашення заборгованості згідно виконавчого документу, виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій не надходило. Тернопільський відділ державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції не може припинити арешт майна боржника відповідно до норм ст.59 Закону України «Про виконавче провадження».

Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» у листі №55/5.8-05/78009/2024 від 08.07.2024 повідомило ОСОБА_2 про те, що на засіданні АТ «Державний ощадний банк України» прийнято рішення про недоцільність проведення подальших дій щодо примусового стягнення заборгованості за рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі 2-177/11 про стягнення з ОСОБА_6 заборгованості станом на 07.10.2010 у гривневому еквіваленті 331211.62 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що востаннє виконавчий лист №2-177/11, виданий 16.02.2011 Тернопільським міськрайонний судом Тернопільської області про стягнення з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованості за договором кредитної лінії в сумі 331211.62 грн, повернуто стягувачу у зв`язку із відсутністю у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення, 18.01.2023. Тобто, до 18.01.2026 стягувач АТ «Державний ощадний банк України» вправі повторно пред`явити цей виконавчий лист до примусового виконання.

Крім того суд зазначив, що постановою державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції від 23.02.2012 у виконавчому провадженні № 29860363 майно боржника ОСОБА_6 звільнено з-під арешту та скасовано інші заходи примусового виконання рішення. Таким чином, позивачем не доведено порушення її права відповідачами в частині арешту майна в межах виконавчого провадження №29860363.

Згідно зі ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Аналогічна за змістом норма закріплена у частині першій статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII, який набрав чинності з 05.10.2016.

Згідно із частиною другою статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV (у редакції, чинній на момент накладення арешту на майно боржника) арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Схожі за змістом приписи містяться у статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII.

Виконавче провадження як сукупність дій, спрямованих на примусове виконання рішень, передбачає застосування арешту майна боржника як засобу, що обмежує можливість відчуження майна боржником із метою його подальшої реалізації у спосіб, передбачений законом.

Отже, правовою метою накладення державним (приватним) виконавцем арешту на майно боржника є забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 30 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно з статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно з статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно з статтею 48 цього Закону.

У Законі України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII (чинний на момент розгляду справи) відсутня норма, аналогічна нормі частини першої статті 30 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV. Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII не містить такого поняття, як «завершення виконавчого провадження», водночас окремо врегульовує виконавчі дії щодо закінчення виконавчого провадження у статті 39 та щодо повернення виконавчого документа стягувачу в статті 37.

Частина перша статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV визначала, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо:

1) є письмова заява стягувача;

2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними;

3) стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, не реалізоване під час виконання рішення;

4) стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа;

5) у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані за безпосередньої участі боржника);

6) у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом має передати стягувачу, або майно, на яке необхідно звернути стягнення з метою погашення заборгованості (крім коштів), а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними;

7) боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи майно боржника, розшук яких здійснювався органами Національної поліції, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку;

8) коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, недостатньо для задоволення вимог стягувача-заставодержателя за виконавчим документом, на підставі якого звернуто стягнення на заставлене майно;

9) наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Аналогічні підстави для повернення виконавчого документа стягувачу визначені і в подальшому в частині першій статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII, який набрав чинності з 05.10.2016.

Правові підстави для повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, у статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV визначались так: виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, повертається до суду, який його видав, у разі відновлення судом строку для подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, та прийняття апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню) (частина перша цієї статті); виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягувачем є держава, у випадках, передбачених частиною першою статті 47 цього Закону, повертається до органу, який пред`явив виконавчий документ до виконання (частина друга цієї статті).

У Законі України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII на відміну від Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, не визначається як окрема підстава завершення виконавчого провадження, а є правовою підставою для закінчення виконавчого провадження (пункт 10 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII).

Виконавче провадження підлягає закінченню з підстав наведених у частинах першій та другій статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV).

Підстави для закінчення виконавчого провадження на момент розгляду цієї справи в суді визначені у частині першій статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII.

Отже, як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного (приватного) виконавця не проводяться (див. подібні висновки у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 27.03.2020 у справі №817/928/17, у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.01.2024 у справі №569/6234/22).

Суд зазначає, що як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчого документа стягувачу є формами завершення виконавчого провадження, проте вони мають різні правові підстави та відповідно різні правові наслідки.

Закінчення виконавчого провадження є стадією виконавчого провадження і передбачає завершення вчинення виконавчих дій щодо примусового виконання рішення в межах відповідного виконавчого провадження. Зміст правових підстав для закінчення виконавчого провадження, визначених частиною першою статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV (частиною першою статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII), свідчить про об`єктивну неможливість виконати відповідне рішення у примусовому порядку. На відміну від обставин, що зумовлюють повернення виконавчого документа стягувачу, обставини, які є підставою для закінчення виконавчого провадження, не перестануть існувати в майбутньому.

З наведеного слідує і формування наслідків закінченого виконавчого провадження, зокрема, виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочато знову, крім випадків передбачених законом (частина перша статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII).

Водночас частиною п`ятою статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону (аналогічна норма міститься в частині п`ятій статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII).

Повернення виконавчого документа стягувачу є процесуальною дією державного (приватного) виконавця, яка вчиняється останнім у випадку, коли внаслідок існування певних обставин або дій чи бездіяльності учасників виконавчого провадження неможливо у примусовому порядку виконати відповідне рішення. Разом з цим повернення виконавчого документа стягувачу не свідчить про неможливість примусового виконання рішення взагалі, а лише про таку неможливість у певний момент. Тобто якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення виконавчого документа стягувачу, то останній може повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення.

Наслідки завершення виконавчого провадження визначені статтею 50 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV.

Відповідно до положень частин першої, другої статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Схожі за змістом норми містяться у частинах першій, другій статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що законодавець чітко передбачив два випадки, коли державний (приватний) виконавець зобов`язаний зняти арешт з майна боржника, та зазначити про це у відповідній постанові, а саме:

- у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій);

- у разі повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Законодавством не передбачено обов`язку державного (приватного) виконавця зняти арешт, накладений на майно боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки таке повернення не свідчить про закінчення виконавчого провадження й у такому випадку стягувач має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконано, протягом встановлених законом строків.

Повернення виконавчого документа стягувачу не є підставою для зняття арешту з майна боржника (за виключенням випадків, передбачених у частині третій статті 37 Закону № 1404-VIII).

Такий правовий висновок викладений у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2025 у справі № 2/1522/11652/11.

Водночас, законодавець у Законі України «Про виконавче провадження» №1404-VIII, який набрав чинності з 05.10.2016, передбачив випадки, за яких арешт з майна знімається одночасно із поверненням виконавчого документа стягувачу, а саме: стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа; стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення; запроваджено тимчасову адміністрацію банку-боржника, крім рішень немайнового характеру (частина третя статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII).

З наведеного вище вбачається, що законодавство про виконавче провадження передбачає зняття арешту майна боржника, накладеного у виконавчому провадженні: 1) виконавцем; 2) начальником відділу державної виконавчої служби; 3) судом.

Виконавець знімає арешт з майна боржника у разі закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа до суду, який його видав (частина перша статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII). Подібні положення містяться у частині першій статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV. Також виконавець знімає арешт з майна боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 11 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII.

У незакінченому виконавчому провадженні виконавець знімає арешт з майна боржника у випадках, визначених частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII, з-поміж яких: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно тощо.

Також виконавець знімає арешт з майна боржника, якщо після повернення виконавчого документа стягувачу встановлено, що виконавчий документ не підлягає виконанню (частина четверта статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII).

Відповідно до частини третьої статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом (аналогічні положення містить частина третя статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII).

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (частина п`ята статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV; частина п`ята статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII).

Як вірно встановлено судом та не спростовано апелянтом, востаннє виконавчий лист №2-177/11, виданий 16.02.2011 Тернопільським міськрайонний судом Тернопільської області про стягнення з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованості за договором кредитної лінії в сумі 331211,62 грн. повернуто стягувачу, у зв`язку із відсутністю у боржника майна на яке можливо звернути стягнення, 18.01.2023.

При цьому стягувач вправі пред`явити виконавчий документ до примусового виконання впродовж трьох років з моменту повернення йому цього виконавчого документа без виконання (ч.5 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження»), тобто до 18.01.2026.

Також судом вірно встановлено, що постановою державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції від 23.02.2012 у виконавчому провадженні №29860363 майно боржника ОСОБА_6 звільнено з-під арешту та скасовано інші заходи примусового виконання рішення, а тому дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем не доведено порушення її права відповідачами в частині арешту майна в межах виконавчого провадження № 29860363.

Доводи апеляційної скарги про те, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно ОСОБА_2 є невиправданим втручанням у право скаржника на мирне володіння своїм майном, колегія суддів оцінює критично, оскільки вказане не є підставою для зняття накладеного арешту за відсутності належних доказів виконання рішення суду, за яким відкрито виконавчі провадження, враховуючи при цьому зазначені вище обставини щодо можливого повторного пред`явлення стягувачем виконавчого листа до виконання, строк якого не закінчився.

Інші доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та їм була надана вірна оцінка судом першої інстанції із врахуванням встановлених обставин справи.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, порушень норм матеріального чи процесуального права судом першої інстанції не допущено. Підстави для скасування рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги в апеляційного суду відсутні.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді