ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5876/25 Справа № 178/2545/24 Суддя у 1-й інстанції - Берелет В. В. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Новікової Г.В., Халаджи О.В.,

за участю секретаря судового засідання Кирилішиної В.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на ухвалу Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2025 року про забезпечення позову в цивільній справі номер 178/2545/24 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СТІГЕРС КРЕЙВ», Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання договорів купівлі-продажу нерухомого майна недійсними,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2024 року до Криничанського районного суду Дніпропетровської області звернулись ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «СТІГЕРС КРЕЙВ», Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання договорів купівлі-продажу нерухомого майна недійсними.

Разом з позовною заявою представником позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 адвокатом Марченком В.С. подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій позивачі просили вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, що належить ТОВ «СТІГЕРС КРЕЙВ», а саме:

1. АЗС, загальною площею 38.3 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 10;

2. Автозаправну станцію, загальною площею 24,4 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 040.

3. АЗС, загальною площею 26,4 кв.м, що находиться за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 040.

4. Стаціонарну автозаправну станцію, загальною площею 17,4 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 040.

В обґрунтування заяви представник позивачів посилався на те, що позивачам стало відомо про те, що ТОВ «СТІГЕРС КРЕЙВ» вчиняються дії спрямовані на підготовку до продажу об`єктів нерухомого майна, права на які він набув на підставі договорів купівлі-продажу нерухомого майна від 09.09.2024 року, 19.08.2024 року.

У разі невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача, останній буде мати можливість відчужити належне йому майно і в такому разі виконання можливого рішення суду про витребування майна з чужого незаконного володіння та про стягнення коштів з відповідача може бути ускладненим або взагалі неможливим.

Ухвалою Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2025 року заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 про забезпечення позову - задоволено.

Накладено арешт на майно, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «СТІГЕРС КРЕЙВ» (; юридична адреса: 49044, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Січових Стрільців, буд.5), а саме:

- Автозаправну станцію, загальною площею 38,3 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 10;

- Автозаправну станцію, загальною площею 24,4 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 040;

- Автозаправну станцію, загальною площею 26,4 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 040;

- Стаціонарну автозаправну станцію, загальною площею 17,4 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 040.

Із вказаним судовим рішенням не погодився відповідач АТ «Державний ощадний банк України», подав апеляційну скаргу, в якій просив апеляційний суд скасувати ухвалу Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2025 року у цивільній справі №178/2545/24 про задоволення заяви про забезпечення позову.

Доводами апеляційної скарги наведено, що при прийнятті оскаржуваної ухвали суду першої інстанції судом не в повному обсязі було з`ясовані всі обставини по справі, доводи, котрі зазначені в ній, є безпідставними, не обґрунтованими та не підтвердженими належними та допустимими доказами. Судове рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Згідно з численними постановами Верховного Суду України саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення обґрунтування не вважається достатньою підставою для задоволення заяви.

Оскаржувана ухвала, як і сама заява про забезпечення позову, не містить фактичних доводів та належних доказів заявника, які б свідчили про вчинення ТОВ «СТІГЕРС КРЕЙВ» дій, спрямованих на відчуження нерухомого майна.

З оскаржуваної ухвали про забезпечення позову вбачається, що, подаючи заяву про забезпечення позову, позивачі обґрунтували її лише тим, що невжиття заходів забезпечення позову унеможливить виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Доводи позивачів у заяві про врахування судом висновків про застосування норм права у подібних спірних правовідносинах, які викладені у постановах Верховного Суду є необґрунтованими, оскільки висновки у цих справах і у справі, яка перебуває на розгляді та формують зміст правовідносин, є різними, у кожній із зазначених справ суд повинен виходити з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

Від позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , в інтересах яких діє адвокат Марченко В.С., надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивачі просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі.

Безпосереднього АТ «Державний ощадний банк України» на підставі рішення у справі №208/7124/13 здійснив відчуження нерухомого майна шляхом укладання із ТОВ «СТІГЕРС КРЕЙВ» численних договорів купівлі-продажу об`єктів нерухомого майна,

Позовні вимоги полягають у визнанні недійсним вищезгаданих договір купівлі-продажу, предметом яких є майно, відносно якого заявники просили вжити заходи, щодо забезпечення позову шляхом накладання арешту на майно, що належить ТОВ «СТІГЕРС КРЕЙВ».

Тобто, наявний безпосередній зв`язок між заходами забезпечення позову та предметом позовних вимог, а відтак вжиття вказаних заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно ТОВ «СТІГЕРС КРЕЙВ» спроможне забезпечити ефективний захист прав та інтересів позивачів.

Незабезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

При цьому, обраний представником позивачів вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав ТОВ «СТІГЕРС КРЕЙВ», оскільки арештоване майно фактично перебуватиме у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

Від інших учасників справи відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача АТ «Державний ощадний банк України» адвокат Борзенко Л.М. доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити.

У судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача ТОВ «СТІГЕРС КРЕЙВ» адвокат Шевченко О.В. апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.

У судове засідання апеляційного суду позивачі та їх представник адвокат Марченко В.С. не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с. 228, 229, 247, 248, 249).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю осіб, які не з`явилися.

Заслухавши суддю доповідача, представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі статтями 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що у жовтні 2024 року до Криничанського районного суду Дніпропетровської області звернулись ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «СТІГЕРС КРЕЙВ», Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання договорів купівлі-продажу нерухомого майна недійсними, зокрема:

- договору купівлі-продажу нерухомого майна від 09.09.2024 року, що укладений між АТ «Державний ощадний банк України» та ТОВ «СТІГЕРС КРЕЙВ» та посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Румянцевою І.О. й зареєстрований в реєстрі за №1832, відповідно до якого ТОВ «СТІГЕРС КРЕЙВ» стало власником АЗС загальною площею 38.3 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 10);

- договору купівлі-продажу нерухомого майна від 19.08.2024 року, що укладений між АТ «Державний ощадний банк України» та ТОВ «СТІГЕРС КРЕЙВ» та посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Румянцевою І.О. й зареєстрований в реєстрі за №1700, відповідно до якого ТОВ «СТІГЕРС КРЕЙВ» стало власником Автозаправної станції, загальною площею 24,4 кв.м, що знаходиться за адресою:

АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 10);

- договору купівлі-продажу нерухомого майна від 19.08.2024 року, що укладений між АТ «Державний ощадний банк України» та ТОВ «СТІГЕРС КРЕЙВ» та посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Румянцевою І.О. й зареєстрований в реєстрі за №1702, відповідно до якого ТОВ «СТІГЕРС КРЕЙВ» стало власником АЗС, загальною площею 26,4 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 040);

- договору купівлі-продажу нерухомого майна від 19.08.2024 року, що укладений між АТ «Державний ощадний банк України» та ТОВ «СТІГЕРС КРЕЙВ» та посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Румянцевою І.О. та зареєстрованого в реєстрі за №1711, відповідно до якого ТОВ «СТІГЕРС КРЕЙВ» стало власником стаціонарної автозаправної станції, загальною площею 17,4 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 040).

Разом з позовною заявою представником позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 адвокатом Марченком В.С. подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій позивачі просили вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на зазначене вище майно, що належить ТОВ «СТІГЕРС КРЕЙВ» (а.с. 1-7).

Задовольняючи вимоги заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову у виді накладення арешту на нерухоме майно.

Перевіряючи законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 149 ЦПК України.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У пунктах 1, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» судам роз`яснено, що єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі; розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам; при встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець; вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку з застосуванням відповідних заходів.

Цивільне процесуальне законодавство не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18, провадження №14-729цс19, вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що у жовтні 2024 року до Криничанського районного суду Дніпропетровської області звернулись ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «СТІГЕРС КРЕЙВ», Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання договорів купівлі-продажу нерухомого майна недійсними, зокрема:

- договору купівлі-продажу нерухомого майна від 09.09.2024 року, що укладений між АТ «Державний ощадний банк України» та ТОВ «СТІГЕРС КРЕЙВ» та посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Румянцевою І.О. й зареєстрований в реєстрі за №1832, відповідно до якого ТОВ «СТІГЕРС КРЕЙВ» стало власником АЗС загальною площею 38.3 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 10);

- договору купівлі-продажу нерухомого майна від 19.08.2024 року, що укладений між АТ «Державний ощадний банк України» та ТОВ «СТІГЕРС КРЕЙВ» та посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Румянцевою І.О. й зареєстрований в реєстрі за №1700, відповідно до якого ТОВ «СТІГЕРС КРЕЙВ» стало власником Автозаправної станції, загальною площею 24,4 кв.м, що знаходиться за адресою:

АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 10);

- договору купівлі-продажу нерухомого майна від 19.08.2024 року, що укладений між АТ «Державний ощадний банк України» та ТОВ «СТІГЕРС КРЕЙВ» та посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Румянцевою І.О. й зареєстрований в реєстрі за №1702, відповідно до якого ТОВ «СТІГЕРС КРЕЙВ» стало власником АЗС, загальною площею 26,4 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 040);

- договору купівлі-продажу нерухомого майна від 19.08.2024 року, що укладений між АТ «Державний ощадний банк України» та ТОВ «СТІГЕРС КРЕЙВ» та посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Румянцевою І.О. та зареєстрованого в реєстрі за №1711, відповідно до якого ТОВ «СТІГЕРС КРЕЙВ» стало власником стаціонарної автозаправної станції, загальною площею 17,4 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 040).

Разом з позовною заявою представником позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 адвокатом Марченком В.С. подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій позивачі просили вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на зазначене вище майно, що належить ТОВ «СТІГЕРС КРЕЙВ». Заяву обґрунтовано тим, що у разі невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача, останній буде мати можливість відчужити належне йому майно.

Можливість застосування інших заходів забезпечення позову в заяві позивачів не наведено.

Проте, матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про намір відповідача ТОВ «СТІГЕРС КРЕЙВ» здійснити відчуження вказаного вище нерухомого майна.

Окрім того, як вбачається з інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, який є у вільному доступі, одним видів діяльності відповідача ТОВ «СТІГЕРС КРЕЙВ» є, зокрема, оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами.

Таким чином накладення арешту на вказане вище нерухоме майно, а саме, на автозаправні станції є, зокрема, перешкоджанням господарській діяльності ТОВ «СТІГЕРС КРЕЙВ».

З огляду на викладені обставини, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність достатніх підстав для задоволення заяви позивачів про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що належить ТОВ «СТІГЕРС КРЕЙВ», оскільки такий засіб забезпечення позову не є співмірним заявленим позовним вимогам та є втручанням в господарську діяльність юридичної особи, а альтернативних заходів забезпечення позову в заяві не зазначено.

Доводи апеляційної скарги є такими, що заслуговують на увагу.

З огляду на наведене, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити.

Ухвалу Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2025 року - скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в інтересах яких діє адвокат Марченко Владислав Сергійович, про забезпечення позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 08 жовтня 2025 року.

Судді: