465/8942/25
2-о/465/348/25
У Х В А Л А

про залишення заяви без руху

08.10.2025 року м. Львів

Суддя Франківського районного суду м. Львова Величко О.В., вивчивши матеріали заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою в порядку окремого провадження про видачу обмежувального припису.

Частиною 3 ст.294 ЦПК України встановлено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Так, заява повинна відповідати вимогам ст.ст.175, 177 ЦПК України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Вивчивши подану заяву, суддя доходить переконання про наявність підстав для залишення такої без руху з огляду на наступне.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.175, п.2 ч.1 ст.350-4 ЦПК України у позовній заяві, заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено повне ім`я сторін та інших учасників справи, місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету. Водночас положення п.2 ч.1 ст.350-4 ЦПК України вимагають, щоб такі відомості обов`язково зазначалися як щодо заявника, так і заінтересованої особи.

Незважаючи на це, у поданій заяві чітко не визначено заінтересованих осіб, адже ОСОБА_1 вказала себе одночасно як заявника, представника заявника та заінтересовану особу, що порушує принцип недопустимості поєднання в одній особі різних процесуальних статусів у справі.

Суддя звертає увагу заявниці на те, що згідно із ст.350-3 ЦПК України заінтересованими особами у справах про видачу обмежувального припису є особи, стосовно яких подано заяву про видачу обмежувального припису; заінтересованими особами також можуть бути інші фізичні особи, прав та інтересів яких стосується заява про видачу обмежувального припису, а також органи державної влади та органи місцевого самоврядування у межах їх компетенції. Водночас у прохальній частині поданої заяви ОСОБА_1 взагалі не вказує осіб, до яких слід застосувати тимчасові обмеження прав. Відповідно, не наведені анкетні дані таких осіб, не вказано номери їхніх засобів зв`язку, які б давали можливість оперативно здійснити виклик таких осіб в судове засідання у справі, яка відповідно до положень ст.350-5 ЦПК України є невідкладною і підлягає розгляду у стислі строки.

Крім цього, заявниця прописала у заяві, що вона звертається до слідчої СВ №1 ГУ-2 ОСОБА_2 з клопотанням про заборонний припис. Однак, який саме статус слідча має у справі за заявою про видачу обмежувального припису ОСОБА_1 не зазначає, при цьому, об`єднує в єдине вказану заяву із клопотанням про заборонний припис, видача якого процесуальним законом взагалі не віднесена до компетенції суду і є виключною прерогативою органів Національної поліції України. Більш того, наведена вище вказівка заявниці на посаду слідчої не дає можливість ідентифікувати орган поліції, в якому слідча ОСОБА_2 здійснює свої повноваження, враховуючи, що СВ №1 ГУ-2 не є офіційним найменуванням будь-якого правоохоронного органу.

Також суддя звертає увагу на те, що заява ОСОБА_1 є шаблонною, у ній не наведено конкретних обставин (дата, час, місце, подія, дії, шкода тощо), які б могли слугувати підставою для заявлення вимог про видачу обмежувального припису.

Так, п.3 ч.1 ст.350-4 ЦПК України визначає, що у заяві про видачу обмежувального припису зазначаються обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису.

Аналогічно пунктом 5 ч.3 ст.175 ЦПК України визначено, що позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а також зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Всупереч наведеному заявниця ОСОБА_1 у поданій заяві не навела жодних фактичних обставин вчинення щодо неї домашнього насильства.

Також заявницею не враховано, що п.4 ч.3 ст.175 ЦПК України вимагає зазначення змісту позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні. Так, у поданій заяві ОСОБА_1 просить: 1) заборонити наближення до неї та її дитини (при цьому, анкетних даних дитини не вказано) ближче, ніж на 100 метрів; 2) заборонити будь-які контакти (дзвінки, повідомлення, соцмережі); 3) у зв`язку з умовами спільного проживання зобов`язати кривдників залишити житло негайно. При цьому, конкретного строку, на який заявниця просить тимчасово обмежити права кривдників, взагалі не визначено. Відтак, поза увагою заявниці залишено те, що відповідно до ч.4 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис видається на чіткий строк - від одного до шести місяців. Відповідно, сформульована заявницею вимога видати такий припис на невизначений строк є неконкретизованою і такою, що не враховує вимог чинного законодавства. Крім цього, заявницею залишено поза увагою те, що такі способи захисту, про які вона просить, не повністю відповідають вимогам ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Так, відповідно до п.4 ч.2 ст.26 зазначеного Закону передбачено лише такий захід тимчасового обмеження прав кривдника, як заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою, а не заборону наближатися на певну відстань до особи, яка зазнала домашнього насильства. Крім цього, п.1 ч.2 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає можливість в обмежувальному приписі застосувати до кривдника заборону перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою. Водночас зобов`язання кривдників негайно залишити житло, на чому заявниця наполягає у своїй заяві, обмежувальним приписом суду встановлюватися не може і відповідно до п.1 ч.2 ст.25 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» застосовується лише як захід, що визначається терміновим заборонним приписом, видача якого здійснюється уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України. Відповідно, наведене слід врахувати заявниці та привести свої вимоги у відповідність до способів захисту, передбачених законом.

Окрім того, відповідно до п.10 ч.3 ст.175 ЦПК України позовна заява повинна містити підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав. Однак, в заяві ОСОБА_1 таке підтвердження відсутнє.

Суддя також наголошує і звертає увагу заявниці на те, що нею подано заяву про видачу обмежувального припису в електронній формі через систему «Електронний суд». Водночас згідно із ч.1 ст.177 ЦПК України позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб. У разі подання до суду позовної заяви та документів, що додаються до неї, в електронній формі через електронний кабінет позивач зобов`язаний додати до позовної заяви доказ надсилання іншим учасникам справи копій поданих до суду документів з урахуванням положень статті 43 цього Кодексу. Згідно з ч.7 ст.43 ЦПК України у разі подання до суду в електронній формі заяви по суті справи, зустрічного позову, заяви про збільшення або зменшення позовних вимог, заяви про зміну предмета або підстав позову, заяви про залучення третьої особи, апеляційної скарги, касаційної скарги та документів, що до них додаються, учасник справи зобов`язаний надати доказ надсилання таких матеріалів іншим учасникам справи. Такі документи в електронній формі направляються з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, шляхом надсилання до електронного кабінету іншого учасника справи, а у разі відсутності в іншого учасника справи електронного кабінету чи відсутності відомостей про наявність в іншого учасника справи електронного кабінету - у паперовій формі листом з описом вкладення.

У даному випадку заявниця ОСОБА_1 долучила до заяви про видачу обмежувального припису, поданої в електронній формі, квитанцію №4698978 від 07.10.2025 року, відповідно до якої заяву із відповідними додатками заявниця направила сама собі у власний електронний кабінет. Наведене є наслідком того, що ОСОБА_1 не визначила заінтересованих осіб у справі та не скеровувала їм матеріалів поданої заяви, що прямо суперечить вимогам чинного цивільного процесуального законодавства.

З урахуванням наведеного вище суддя вважає, що подану заяву слід залишити без руху, надавши заявнику строк для усунення вказаних недоліків.

Керуючись ст.ст.175, 177, 185, 294, 350-4 ЦПК України, суддя -

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису залишити без руху, надавши заявниці строк для усунення недоліків тривалістю десять днів з дня вручення копії ухвали.

Попередити заявницю, що у випадку невиконання вимог цієї ухвали заява підлягає поверненню.

Копію ухвали про залишення заяви без руху надіслати особі, яка подала заяву.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Величко О.В.