Номер провадження: 22-ц/813/7041/25
Справа № 504/4208/22
Головуючий у першій інстанції Вужиловський О.В.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

06.10.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кострицького В.В.,

суддів: Назарової М.В., Лозко Ю.П.,

розглянувши заяву адвоката Хайнака Валерія Даниловича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , про відвід судді Кострицького В.В. по справі №504/4208/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно,-

встановив:

Позивач - ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно.

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 18 лютого 2025 року скаргу ОСОБА_1 на рішення, дії приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Георгія Володимировича, за участю Міністерства юстиції України, Вищої ради правосуддя, Комінтернівського районного суду Одеської області, Березівського районного суду Одеської області, судді Комінтернівського районного суду Одеської області Доброва Павла Володимировича, судді Одеського апеляційного суду ОСОБА_3 залишено без розгляду.

Рішенням Любашівського районного суду Одеської області від 23 червня 2025 року позов задоволено.

Ухвалою Любашівського районного суду Одеської області від 24 липня 2025 року в задоволенні клопотання скаржника ОСОБА_1 про залучення в якості третіх осіб: : Вищої Ради Правосуддя, судді Любашівського районного суду Одеської області Дармакуки Тетяни Петрівни, ОСОБА_3 , Хайнака Валерія Даниловича до участі в розгляді скарги ОСОБА_1 на дії приватного виконавця Парфьонова Георгія Володимировича, стягувач: ОСОБА_2 , Міністерство юстиції України про визнання дій та бездіяльності неправомірною, визнання постанови про закінчення виконавчого провадження неправомірною, визнання скасованим дозволу на примусове проникнення до всіх приміщень, закриття виконавчого провадження відмовлено.

Ухвалою Любашівського районного суду Одеської області від 24 липня 2025 року В задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії приватного виконавця Парфьонова Георгія Володимировича, стягувач: ОСОБА_2 , Міністерство юстиції України про визнання дій та бездіяльності неправомірною, визнання постанови про закінчення виконавчого провадження за п.9 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» неправомірною, визнання скасованим дозволу на примусове проникнення до всіх приміщень, закриття виконавчого провадження на підставі п.5 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» відмовлено повністю.

Додатковим рішенням Любашівського районного суду Одеської області від 01.08.2025 вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись з вказаними судовими рішеннями, адвокат Хайнак Валерій Данилович, який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся з апеляційними скаргами до Одеського апеляційного суду.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 28.04.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Хайнака В.Д., який діє в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 18 лютого 2025 року та в подальшому призначено до розгляду на 25.11.2025(провадження № 22-ц/813/4809/25)

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 16.07.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Хайнак Валерій Данилович, на рішення Любашівського районного суду Одеської області від 23 червня 2025 року. (провадження № 22-ц/813/6652/25).

Ухвалами Одеського апеляційного суду від 11.08 та 12.08.2025 витребувано матеріали з Любашівського районного суду Одеської області (провадження № 22-ц/813/7041/25 та № 22-ц/813/7086/25).

19.08.2025 протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду здійснено розподіл провадження № 22-ц/813/7203/25.

18.08.2025 на адресу Одеського апеляційного суду надійшла заява про відвід судді Кострицькому В.В..

В обґрунтування заяви, адвокат Хайнак В.Д. зазначив, що в апеляційній скарзі вказано про залучення в якості третіх осіб суддів Одеського апеляційного суду Коновалової В.А., Кострицького В.В., Карташова О.Ю. та зазначає підстави залучення вказаних суддів до справи.

Вказує, що суддя не може приймати рішення щодо себе самого у справах, які розглядаються в суді. Це порушує принцип неупередженості та справедливості судового розгляду. Для забезпечення об`єктивності суддя має заявити самовідвід, якщо є хоч найменші підстави вважати, що він може бути упередженим.

Суддя, як особа, що здійснює правосуддя, повинен бути неупередженим та об`єктивним. Це означає, що він не повинен мати жодних особистих інтересів або упереджень, які могли б вплинути на його рішення.

Перевіривши доводи заявника про відвід головуючому судді, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для задоволення заяви з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яку ратифіковано Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року і являється частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно статті 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Частина 7 пункт 1 статті 56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачає, що суддя зобов`язаний справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства.

Однією із гарантій права учасника справи на незалежний, безсторонній і справедливий суд є право на відвід судді (колегії суддів). Проте, право на відвід не є абсолютним. В інакшому випадку воно перетвориться у свавільне обрання суддів для розгляду справи та спосіб процесуального зловживання, що суперечитиме інтересам інших учасників справи та суспільним інтересам загалом.

Відвід має бути обґрунтований посиланням на факти, які вказують на залежність, упередженість або необ`єктивність судді щодо сторін чи будь-кого з них. Лише за таких обставин відвід буде правомірним і убезпечить сторони від залежного, упередженого або необ`єктивного суду.

Відповідно до вимог ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених ст. 37 ЦПК України.

До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя.

Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Статтею 40 ЦПК України встановлений порядок вирішення заявленого відводу, згідної якої питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Суд, який розглядає справу має бути «безстороннім» в контексті ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Дослідивши питання безсторонності суддів з двох точок зору, Європейський Суд з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia), рішення від 28 листопада 2002 року, зазначив, що по-перше, йдеться про суб`єктивний підхід, для того щоб спробувати визначити переконання та особисту поведінку конкретного судді у конкретній обстановці.

Зокрема, суд не повинен суб`єктивно виявляти будь-яку упередженість або особисті переконання; особиста безсторонність судді не ставиться під сумнів, аж доки не буде доведено протилежне.

По-друге, слід застосувати об`єктивний підхід, метою якого є пересвідчитися, чи надає суд необхідні гарантії, щоб зняти з цього приводу можливість будь-якого правомірного сумніву (див.: «Білуха проти України» від 09 листопада 2006 року п.п. 49,54; «Бочан проти України» від 03 травня 2007 року, п. 66; «Агрокомплекс» проти України» від 06 жовтня 2011 року, п. 136; «Олександр Волков проти України» від 09 січня 2013 року, п.п. 103,107).

Крім того апеляційний суд зазначає, що згідно практики Європейського суду з прав людини, при оцінці безсторонності і неупередженості суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект. Так у справі «Гаусшильдт проти Данії», «Мироненко і Мартиненко проти України» зазначається, що наявність безсторонності, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Гаусшильдт проти Данії» вказано, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу, в ході об`єктивної перевірки, має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі.

Дослідивши заяву про відвід, встановлено, що підставою для відводу заявник фактично вказує про упередженість судді та те, що він прямо чи побічно заінтересований у розгляді справи, проте жодних доказів не надає.

Доводи заявника не свідчать про наявність обставин, які викликають сумнів у неупередженості, об`єктивності чи безсторонності судді, обґрунтовані виключно припущеннями і нічим не доведені.

Посилання заявника , що суддя не може приймати рішення щодо себе самого у справах є доречним, однак з матеріалів справи вбачається, що суддя Кострицький В.В. не є стороною у справі та станом на розгляд заяви про відвід не залучений до справи як сторона по справі.

Представник ОСОБА_1 не навів жодних обставин, які б свідчили про упередженість судді Одеського апеляційного суду Кострицького В.В. під час розгляду справи.

Представник заявника не навів об`єктивних підстав, передбачених статтями 36, 37 ЦПК України для відводу судді.

Посилання на сумніви чи власну думку не можуть вважатися достатніми підставами для відводу, згідно усталеної судової практики та положеннями статей 36, 37 ЦПК України.

Апеляційний суд наголошує на тому, що необґрунтоване усунення судді від участі у розгляді певної справи є так само порушенням права на справедливий суд, як і незадоволення обґрунтованої заяви про відвід судді.

Здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права (ч. 1 ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Європейський суд з прав людини у своїй практиці виходить з того, що презумпція особистої неупередженості судді діє до тих пір, поки не доведено інше (справа «Білуха проти України» (Заява №33949/02) від 09.11.2006).

Таким чином, розглянувши заяву про відвід судді, з точки зору національного закону, а саме ст. 36 ЦПК України, та в контексті ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини щодо безсторонності суду, колегія суддів не вбачає суб`єктивного критерію, а саме в безсторонності судді, а доводи заявника не свідчать про існування обставин, які викликають сумніви у неупередженості та об`єктивності судді Кострицького В.В. та не можуть бути підставою для відводу.

При цьому, неупереджений розгляд справ є основним обов`язком суддів (ст. 15 Кодексу суддівської етики).

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений.

Так, згідно з роз`ясненнями ЄСПЛ у справах «Мікаллеф проти Мальти», «Мезнарич проти Хорватії», в демократичному суспільстві суди повинні вселяти довіру. Тому кожен суддя, у відношенні якого маються щонайменші сумніви в неупередженості, зобов`язаний вийти з процесу. Правила, що регулюють відвід суддів, є спробою забезпечення неупередженості судді шляхом усунення будь-яких сумнівів у учасників цивільного процесу. Ці правила направлені на усунення будь-яких ознак необ`єктивності судді та слугують зміцненню довіри, яку суди повинні асимілювати в демократичному суспільстві.

Таким чином, з метою збереження авторитету судової влади та дотримання прав громадяндля забезпечення довіри громадян до суду та запобігання виникнення в учасників справи сумнівів щодо об`єктивності та неупередженості судді, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити заяву судді Кострицького В.В. про самовідвід у справі №504/4208/22.

Керуючись ст. ст. 33, 36, 39, 40, 381, 389 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Заяву адвоката Хайнака Валерія Даниловича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , про відвід судді Кострицького В.В. - визнати необґрунтованою.

Заяву судді Кострицького В.В. про самовідвід - задовольнити.

Цивільну справу №504/4208/22 (провадження №22-ц/813/4809/25, №22-ц/813/6652/25, №22-ц/813/7041/25, №22-ц/813/7086/25, №22-ц/813/7203/25) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно, передати до канцелярії Одеського апеляційного суду для визначення головуючого судді у порядку встановленому ст. 33 ЦПК України.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя В.В. Кострицький

Судді М.В. Назарова

Ю.П. Лозко