У Х В А Л А

про забезпечення позову

"08" жовтня 2025 р. м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Мигаль Г.П.

при секретарі судового засідання Титикайлу І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові заяву позивача Львівської міської ради про забезпечення позову у справі,-

в с т а н о в и в :

позивач Львівська міська рада звернулася до суду із заявою про забезпечення позову шляхом заборони вчинення відповідачу, а також органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав, вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо об`єкта нерухомого майна: нежитлових (цокольних) приміщень під індексами XIX, XVII, XVI загальною площею 33,3 кв. м на АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101).

В обґрунтування заяви посилаються на те, що позивачем подано позов до ОСОБА_1 про витребування з чужого незаконного володіння нежитлових приміщень на АДРЕСА_1 загальною площею 33,3 кв. м. Позов обґрунтовано тим, що спірні приміщення вибули з комунальної власності на підставі заочного рішення Франківського районного суду м. Львова від 14.11.2017 у справі №465/3627/17 за позовом ОСОБА_2 до Львівської міської ради про усунення перешкод в користуванні приміщенням та визнання права власності. Вподальшому ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 10.07.2023 це рішення скасоване, а позов залишено без розгляду. На підставі заочного рішення Франківського районного суду м. Львова від 14.11.2017 за ОСОБА_2 09.02.2018 зареєстровано право власності на нежитлові (цокольні) приміщення під інд. XIX, XVII, XVI загальною площею 33,3 кв. м. 20.06.2018 ОСОБА_2 подарувала зазначені вище приміщення ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 20.06.2018 №1283, посвідченого приватним нотаріусом Сліпеньким Л. Р. Вибуття майна з володіння власника на підставі судового рішення, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. Відповідачу, за яким зареєстроване право власності, ніщо не перешкоджає, в будь-який момент відчужити спірне приміщення, що унеможливить виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог, оскільки власником майна будуть інші особи. При цьому, такі особи можуть набути майно вже за відплатним договором, що ще більше утруднить можливість витребувати майно в майбутньому. Відсутність зареєстрованих обтяжень майна виключає будь-які об`єктивні сумніви у набувача щодо законності його придбання. У такому випадку для відновлення своїх прав Львівська міська рада буде змушена звертатися із ще одним аналогічним позовом до особи, за якою буде зареєстровано право власності. Для уникнення цього необхідним є вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони вчинення відповідачу, а також органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав, вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо об`єкта нерухомого майна: нежитлових (цокольних) приміщень під індексами XIX, XVII, XVI загальною площею 33,3 кв. м на АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101).

Дослідивши подану заяву про забезпечення позову, оцінивши доводи позивача про необхідність забезпечення позову, не вирішуючи питання обґрунтованості позовних вимог по суті, суд доходить таких висновків.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову. При цьому, вказана стаття не встановлює для заявника обов`язку надавати докази на підтвердження обставин, якими він обґрунтовує заяву про забезпечення позову.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», судам роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який просить позивач вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Згідно ст. 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів забезпечення позову є заборона іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Так, предметом спору є витребування майна з чужого незаконного володіння.

Беручи до уваги зміст позовних вимог, їх підставу та предмет позову, суд вважає, що при розгляді даної заяви про забезпечення позову знайшли своє підтвердження доводи позивача про наявність правовідносин між сторонами по справі, тому вимога позивача про забезпечення позову шляхом заборони вчинення відповідачу, а також органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав, вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо об`єкта нерухомого майна: нежитлових (цокольних) приміщень, до набрання рішенням законної сили, є співмірною із заявленими позовними вимогами, та такою, що відповідає засадам справедливості і розумності та може забезпечити ефективне поновлення прав позивача, у разі ухвалення сприятливого рішення, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог позивача.

Отже, заява про забезпечення позову, підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 8 ст. 153 ЦПК України, в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Згідно із ч. 1 ст. 154 ЦПК України, суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Тобто, суд має право, однак не зобов`язаний вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача.

Випадки обов`язкового застосування зустрічного забезпечення встановлені ч. 3 ст. 154 ЦПК України, відповідно до якої суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують обставини, за наявності яких суд зобов`язаний застосувати зустрічне забезпечення.

Крім того, підстав вважати, що застосування судом заходів забезпечення позову спричинить відповідачу значні збитки відсутні, а тому відсутні і підстави для застосування судом зустрічного забезпечення позову відповідно до ч. 3 ст. 154 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 156, ч. 1 ст. 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи або за клопотанням учасника справи суд може допустити заміну одного заходу забезпечення позову іншим.

Керуючись ст.ст. 149-158 ЦПК України, суд -

постановив:

Заяву про забезпечення позову задовольнити.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення заборони вчинення відповідачці ОСОБА_1 , а також органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав, вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо об`єкта нерухомого майна: нежитлових (цокольних) приміщень під індексами XIX, XVII, XVI загальною площею 33,3 кв. м на АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101).

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Роз`яснити, що суд може за вмотивованим клопотанням учасника справи скасувати заходи забезпечення позову; допустити заміну одного заходу забезпечення позову іншим.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Стягувач: Львівська міська рада, , адреса: пл. Ринок, 1, м. Львів 79008.

Боржник: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 .

Строк пред`явлення виконавчого документа до виконання становить три роки до 08 жовтня 2028 року.

Суддя Мигаль Г.П.