Справа №351/156/25
Номер провадження №2/351/422/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2025 року м. Снятин

Снятинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Мартинюка В.І,

з участю секретаря Том`юк С.М.,

позивачки ОСОБА_1 ,

представника позивачки Пинчук Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, третя особа начальник ВП № 1 (м. Снятин) Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області Антонюк Володимир Іванович про відшкодування шкоди, заподіяної незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позицій учасників справи.

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, третя особа начальник ВП № 1 (м. Снятин) Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області Антонюк Володимир Іванович про відшкодування шкоди, заподіяної незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність. Свої вимоги обґрунтовує тим, що постановою ЕГА № 1380558 від 29.03.2024 на неї накладено адміністративне стягнення у розмірі 850,00 гривень за порушення статті 183 КУпАП, а саме за здійснення завідомо неправдивого виклику поліції.

Рішенням Снятинського районного суду від 24 травня 2024 року постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕГА № 1380558 від 29 березня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ст. 183 КУпАП, та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у сумі 850 гривень 00 копійок скасовано, а справу про адміністративне правопорушення закрито. Вирішено стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у загальній сумі 605 гривень 60 копійок.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18.09.2024 рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області залишено без змін.

Внаслідок неправомірних дій працівників поліції позивачка була притягнута до адміністративної відповідальності, що завдало їй сильних душевних страждань та вплинуло на її авторитет серед односельчан, друзів та знайомих. Відбулись суттєві та неприємні зміни у житті, значно погіршилась нервова система, постійно відчувала тривогу та мала безсонницю, що призвело до погіршення стану здоров`я. Крім того, позивачка перебувала у постійному стресі під час відвідувань судових інстанцій з метою захисту порушених її прав та інтересів неправомірними діями щодо незаконного притягнення її до адміністративної відповідальності.

Відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому позивач просила стягнути на її користь з держави Україна за рахунок Державного бюджету України 150 000,00 гривень компенсації моральної шкоди.

19 лютого 2024 року на адресу суду надійшов відзив від відповідача по справі Державної казначейської служби України, в якому представник Шикеринець Л.М. зазначила, що Казначейство жодних прав та інтересів позивачки не порушувало, не вступало у правовідносини з нею і жодної шкоди позивачці не завдало. Казначейство не повинно нести відповідальність за шкоду, завдану позивачці внаслідок незаконних дій, зокрема, інших державних органів. Дії органів дізнання та досудового слідства не можуть вважатися неправомірними або незаконними, оскільки матеріали справи не свідчать про те, що вони припустилися незаконних дій та порушили виконання службових обов`язків. Відсутність прямого причинного зв`язку між шкодою та неправомірними діями, як необхідна умова деліктної відповідальності виключає можливість такої відповідальності. Позивачкою не надано жодного доказу, підтверджуючого завдання їй моральної шкоди, у зазначеному в позовній заяві, значному грошовому розмірі. Просила суд у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

У поданому 21 березня 2024 року до суду відзиві на позовну заяву від відповідача ГУНП в Івано-Франківській області юрисконсульт ВПЗ ГУНП в Івано-Франківській області Назарій Бичай зазначив, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними та необґрунтованими. Зокрема, позивачка не надала жодних доказів на підтвердження пояснень про заподіяння їй працівниками поліції моральної шкоди, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями відповідача та вини відповідача в заподіянні моральної шкоди. Твердження позивачки не забезпечені жодними належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами. За фактом складеної постанови про адміністративне правопорушення на ОСОБА_1 , останній жодним чином не завдано будь-яких дій, що встановлювали б випадки відшкодування моральної шкоди за відсутності вини заподіювача. Відповідно, відсутні підстави для застосування статті 1176 ЦК України. Оскільки, правові підстави для застосування наведених норм та відшкодування моральної шкоди, враховуючи наявні у справі докази, відсутні, а тому представник відповідача просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

07 квітня 2024 року позивачка подала відповіді на відзиви, в яких зазначила, що заперечення відповідачів, викладені у відзивах є безпідставними та необґрунтованими. Відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів є Державна казначейська служба України, яка здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. На підтвердження позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачці, останньою надано належні та допустимі докази, які мають значення для справи. Позов про відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність просила задовольнити повністю.

Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав викладених у позовній заяві. ОСОБА_1 вказала, що їй було спричинено дискомфорт через заблоковані рахунки та через безпідставно накладені штрафи, крім того вона зазнала приниження її честі та гідності.

Відповідачі представник Державної казначейської служби України, представник ГУНП в Івано-Франківській області та третя особа ОСОБА_2 у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Причини неявки суду не повідомили.

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді Снятинського районного суду Івано-Франківської області Посохова І.С. від 11.02.2025 відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

19 лютого 2025 року на адресу суду через систему Електронний суд надійшов відзив на позовну заяву від відповідача по справі Державної казначейської служби України, в якому представник Шикеринець Л.М. просила у задоволенні позову відмовити (а.с. 30-37).

21 березня 2025 року на адресу суду від представника відповідача по справі Головного управління національної поліції в Івано-Франківській області Бичая Н.Р. надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки вони є безпідставними та необґрунтованими (а.с. 53-58).

07 квітня 2025 року на адресу суду від позивачки ОСОБА_1 надійшли відповіді на відзиви Державної казначейської служби України та Головного управління національної поліції в Івано-Франківській області, в яких остання зазначила, що на підтвердження позовних вимог про відшкодування моральної шкоди позивачкою надано належні та допустимі докази, які мають значення для справи. Просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі (а.с.74-76).

Ухвалою судді Снятинського районного суду Івано-Франківської області Посохова І.С. від 05.05.2025 підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

Згідно з розпорядженням керівника апарату Снятинського районного суду № 174 від 27.05.2025 вирішено призначити проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи, обґрунтуванням якого є відрахування зі штату Снятинського районного суду Івано-Франківської області судді Посохова І.С., у зв`язку із достроковим закінченням відрядження судді на підставі рішення ВРП від 15.05.2025 № 1027/0/15-25 та наказу Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 23.05.2025 № 02-03/29.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.05.2025 головуючим суддею у цивільній справі № 351/156/25 визначено суддю Мартинюка В.І.

Ухвалою суду від 29 травня 2025 року суддею Мартинюком В.І. прийнято до свого провадження вказану цивільну справу та призначено підготовче судове засідання.

28 травня 2025 року позивачкою ОСОБА_1 судді Мартинюку В.І. заявлено відвід.

Ухвалою суду від 29 травня 2025 року заяву про відвід головуючого судді Мартинюка В.І. передано на розгляд іншому судді.

Ухвалою судді Снятинського районного суду Івано-Франківської області Калиновського М.М. від 30.05.2025 у задоволенні заяви позивачки ОСОБА_1 про відвід головуючого судді Мартинюка В.І. відмовлено.

03 червня 2025 року позивачкою ОСОБА_1 судді Мартинюку В.І. заявлено відвід.

Ухвалою суду від 03 червня 2025 року заяву про відвід головуючого судді Мартинюка В.І. залишено без розгляду.

20 червня 2025 року позивачкою ОСОБА_1 судді Мартинюку В.І. заявлено відвід.

Ухвалою суду від 23 червня 2025 року заяву про відвід головуючого судді Мартинюка В.І. передано на розгляд іншому судді.

Ухвалою судді Снятинського районного суду Івано-Франківської області Калиновського М.М. від 24.06.2025 у задоволенні заяви позивачки ОСОБА_1 про відвід головуючого судді Мартинюка В.І. відмовлено.

Ухвалою судді Снятинського районного суду Івано-Франківської області Мартинюка В.І. від 16.07.2025 підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

Інші заяви та клопотання від учасників справи до суду не надходили, процесуальні дії не вчинялись.

Встановлені судом фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Судом встановлено, що постановою серії ЕГА № 1380558 від 29 березня 2024 року, складеною інспектором ВП №1 (м. Снятин) Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області, старшим лейтенантом поліції Хапіцьким С.В., позивачку визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 850,00 грн (а.с. 8).

Згідно з постановою, 29 березня 2024 року ОСОБА_1 здійснила завідомо неправдивий виклик спецслужб, а саме національної поліції та повідомила про подію, якої не було.

Рішенням Снятинського районного суду від 24 травня 2024 року постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕГА № 1380558 від 29 березня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ст. 183 КУпАП, та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у сумі 850,00 гривень скасовано, а справу про адміністративне правопорушення закрито. Вирішено стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у загальній сумі 605,60 грн (а.с. 17-19).

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18.09.2024 апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області залишено без задоволення, рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 24.05.2024 у справі №351/690/24 залишено без змін (а.с. 12-16).

У вказаній постанові колегія суддів дійшла до переконливого висновку про протиправність притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП, у зв`язку із відсутністю належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, зазначених в оскаржуваній постанові серії ЕГА № 1380558 від 29.03.2024.

У відповіді департаменту головної інспекції та дотримання прав людини Національної поліції України № 20080-2025 від 07.02.2025 «Про результати розгляду звернення» ОСОБА_1 вказано: «у ході службового розслідування встановлено, що поліцейськими СРПП ВП № 1 Коломийського РВП старшим лейтенантом поліції Хапіцьким С.В. та сержантом поліції Оперуком В.М., при винесенні відносно Вас постанови по справі про адміністративне правопорушення за ст. 183 КУпАП, допущено порушення службової дисципліни та вимог нормативно-правових актів. До вказаних поліцейських вжито заходів дисциплінарного впливу» (а.с. 45-47).

На підставі довідок КНП «Снятинський центр ПМСД» Снятинської міської ради від 10.05.2024 та 12.12.2024 судом встановлено, що ОСОБА_1 хворіє хронічною ішемічною хворобою серця. Гіпертонічною хворобою ІІ с. 2 ризик ІІІ (високий) (а.с. 52).

Із наданих суду копій бронювання авіаквитків вбачається, що ОСОБА_1 забронювала авіаквитки на переліт 07.08.2024 з Варшави до Тель-Авіву та на переліт 27.08.2024 з Тель-Авіву до Кракова.

Отже, судом встановлено, що спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку нанесенням моральної шкоди позивачці ОСОБА_1 неправомірними діями працівників поліції.

Норми права, які застосовував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

На підставі вказаної норми права відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади.

За приписами частин першої та другої ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості відповідальності за шкоду, завдану органами державної влади чи місцевого самоврядування та їх посадовими особами, які є відмінними від загальних підстав деліктної відповідальності.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (частина перша статті 1173 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (частина перша статті 1174 ЦК України).

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Наведеними правовими нормами передбачено, що для покладення відповідальності за дії посадових осіб та органів державної влади чи місцевого самоврядування наявність їх вини не є обов`язковою. Проте цими приписами встановлена обов`язковість інших трьох елементів складу цивільного правопорушення, встановлення яких є необхідним для покладення відповідальності за завдану шкоду на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування: неправомірність (протиправність) дії посадових або службових осіб державного органу; шкода; причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.

Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками справи щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Суд за результатами оцінки доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, із врахуванням того, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, перевіривши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності для вирішення справи, дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що постановою серії ЕГА № 1380558 від 29.03.2024 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП. У подальшому вказана постанова скасована Рішенням Снятинського районного суду від 24 травня 2024 року, залишеним без змін Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18.09.2024, в якій суд апеляційної інстанції констатував протиправність притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП, у зв`язку із відсутністю належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, зазначених в оскаржуваній постанові.

Порушення службової дисципліни та вимог нормативно-правових актів поліцейськими СРПП ВП № 1 Коломийського РВП, при винесенні постанови по справі про адміністративне правопорушення за ст. 183 КУпАП щодо ОСОБА_1 , встановлено також департаментом головної інспекції та дотримання прав людини Національної поліції України (Лист № 20080-2025 від 07.02.2025).

У Постанові від 22.01.2025 (справа № 335/6977/22) Велика Палата Верховного Суду вказала, що системне тлумачення статті 1176 ЦК України та приписів Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» № 266/94-ВР (далі Закон № 266/94-ВР) свідчить про те, що особа має право на відшкодування моральної шкоди на підставі Закону № 266/94-ВР та статті 1176 ЦК України лише за існування таких умов: шкода завдана особі визначеними у згаданих вище нормах державними органами (органами, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність; органами досудового розслідування; прокуратурою; судом); шкода завдана особі переліком рішень, дій чи бездіяльності посадових чи службових осіб таких органів ( п. 98 Постанови).

Відповідно до висновку, наведеного у п. 102 вказаної постанови, поліцейський, який складає протокол про адміністративне правопорушення, не є суб`єктом, який здійснює оперативно-розшукову діяльність чи проводить досудове розслідування, тому до таких правовідносин не застосовуються приписи статті 1176 ЦК України та Закону № 266/94-ВР.

З огляду на те, що постанову серії ЕГА № 1380558 від 29.03.2024 складено поліцейськими СРПП ВП № 1 Коломийського РВП старшим лейтенантом поліції Хапіцьким С.В., який не є суб`єктом, який здійснює оперативно-розшукову діяльність чи проводить досудове розслідування, до спірних правовідносин не застосовуються приписи статті 1176 ЦК України та Закону № 266/94-ВР. Відповідно, відшкодування шкоди ОСОБА_1 повинно здійснюватися на загальних підставах, передбачених статтею 1174 ЦК України.

За правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, наведеною у п. 42 Постанови від 22.01.2025, для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди обов`язковою є сукупність трьох умов: дії органу (посадових або службових осіб) повинні мати протиправний характер, шкода та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Вина посадових осіб органів державної влади не є обов`язковою. Тягар доведення наявності зазначених трьох умов покладається на позивача, який звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди.

У п. 80-85 Постанови від 22.01.2025 Велика Палата Верховного Суду вказала: «Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (пункт 86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц).

Під час розгляду справ про відшкодування моральної шкоди суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та на яких міркуваннях він у цьому базується, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, потрібні для відновлення попереднього стану. Водночас суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Наявність заподіяння моральної шкоди повинен довести позивач.

Порушення прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей, зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (рішення від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України» (Rysovskyy v. Ukraine).

Отже, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у виді погіршення здоров`я, можуть підтверджувати завдання моральної шкоди.

З огляду на загальні засади доказування у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і яким є розмір її відшкодування».

Встановивши протиправність притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП, та спричинення цим психологічних страждань, розчарувань та незручностей, суд дійшов висновку, що позивачці, яка є особою пенсійного віку та хворіє хронічною ішемічною хворобою серця, гіпертонічною хворобою, завдано моральної шкоди протиправними діями посадових осіб органів державної влади.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд наголошує, що, визначаючи співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам, потрібно виходити із засад розумності та справедливості. З огляду на те, що «розумність» і «справедливість» є оціночними поняттями, суди, які заслуховують сторін та встановлюють фактичні обставини справи, мають широку свободу розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Отже, законом встановлено загальні критерії щодо меж судової дискреції у вирішенні питання про розмір грошового відшкодування моральної шкоди. Тобто визначення розміру такого відшкодування становить предмет оціночної діяльності суду.

Водночас, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення 150 000 грн моральної шкоди є необґрунтованими, завищеними та суперечать засадам розумності і справедливості.

З`ясувавши фактичні обставини у справі, ступінь моральних переживань позивачки з приводу неправомірних дій відносно неї, на які остання посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази у справі, проаналізувавши норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що поданий ОСОБА_1 позов підлягає до часткового задоволення та з відповідача на користь позивачки належить стягнути моральну шкоду у розмірі 15 000 грн.

Розподіл судових витрат у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору, а інші учасники про понесені судові витрати не заявили, то судовий збір слід віднести за рахунок держави.

Керуючись ст. 12, 13, 23, 76, 81, 141, 258, 259, 265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, третя особа: ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , моральну шкоду в розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) грн 00 коп.

Судовий збір віднести за рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Державна казначейська служба України, , місце знаходження: вул. Бастіонна, буд. 6, м. Київ.

Відповідач: Головне управління національної поліції в Івано-Франківській області, , місце знаходження: вул. Сахарова, 15, м. Івано-Франківськ.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , місце знаходження: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 10.10.2025.

Суддя Василь МАРТИНЮК