Провадження №2/193/496/25
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Р І Ш Е Н Н Я
14 жовтня 2025 року сел.Софіївка
Софіївський районний суд Дніпропетровської області
в складі: головуючого судді Кащука Д.А.,
за участю секретаря судового засідання Губи О.А.,
позивача ОСОБА_1
представника позивача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в сел. Софіївка Криворізького району Дніпропетровської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом представника позивача ОСОБА_2 , який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 до Софіївської селищної ради Криворізького району Дніпропетровської області, третя особа: Софіївське відділення КП "Криворізьке районне бюро технічної інвентаризації" ДОР», про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,
І. Стислий виклад позиції сторін.
07.08.2025 позивач ОСОБА_1 звернулась до суду через свого представника ОСОБА_2 з вказаним позовом до відповідача Софіївської селищної ради, в обґрунтування якого вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_3 , з яким вони проживали за адресою АДРЕСА_1 . 06 червня 2025 року з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після померлого чоловіка вона звернулась до ОСОБА_4 , приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області на що отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що відповідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно відсутня інформація про належність вищевказаного житлового будинку ОСОБА_3 .
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що в житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 вона з чоловіком проживала з червня 1985 року, придбали його по домашній угоді у ОСОБА_5 , покойної доньки померлого власника ОСОБА_6 .
Стверджує, що після купівлі житлового будинку АДРЕСА_1 за заявою ОСОБА_3 на засіданні загальних зборів колгоспників колгоспу ім. Жданова Софіїського району Дніпропетровської області від 08.07.1985 року було прийнято рішення про виділення земельної ділянки під город біля купленного житлового будинку АДРЕСА_1 розміром 0,15 га.
10 лютого 1986 року вона та чоловік ОСОБА_3 зареєструвались за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується домовою книгою.
Зазначає, що оселившись в будинок вона за власні кошти та власними силами з чоловіком зробили з ньому ремонт, відремонтували господарчі споруди В подальшому завели власне господарство, тримали корову, розводили птицю, вирощували продукти харчування на присадибній ділянці домоволодіння, сплачували земельний податок.
В данному житловому будинку у неї з чоловіком виросли їхні діти: ОСОБА_7 , 1977 року народження; доньки ОСОБА_8 , 1979 року народження та ОСОБА_9 , 1983 року народження.
Звертає увагу суду, що з моменту її вселення в будинок і до теперішнього часу, крім неї цим будинком ніхто не користувався і вона є єдиною хто на цей час утримує домоволодіння та після смерті чоловіка позивачка продовжує проживати у вказаному будинку.
Посилаючись на те, що позивачка ОСОБА_1 відкрито, добросовісно та безперервно з 1985 року володіє вищевказаним житловим будинком, представник позивача просив суд визнати за нею право власності на цей будинок за набувальною давністю.
ІІ. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.
11.08.2025 за ухвалою судді провадження у цивільній справі було відкрито та призначено її до розгляду у порядку загального позовного провадження (а.с.87).
Ухвалою суду від 17.09.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.
В судовому засіданні позивачка та її представник ОСОБА_2 заявлені вимоги підтримали і просили їх задовольнити.
Відповідач Софіївська селищна рада Криворізького району Дніпропетровської області в судове засідання повноважного представника не направила, згідно поданої заяви проти позову не заперечують. Третя особа без самостійних вимог Софіївське відділення КП "Криворізьке районне бюро технічної інвентаризації" явку свого представника у судове засідання не забезпечила, будь-яких заяв чи клопотань на розгляд суду не надала.
ІІІ. Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_10 , 27.12.1975 був укладений шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 від 28.12.1975 виданий Криничанським ВДРАЦС у Дніпропетровській області (а.с.10).
ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер (а.с.9).
На замовлення позивача було виготовлено технічний паспорт від 20.05.2025 та проведено оцінку майна на будинок за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 50,7 кв.м., житлова площа 37,0 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами: сарай, площею 17,6 кв.м.; літня кухня, площею 12,7 кв.м.; вбиральня, площею 1,4 кв.м.; літній душ, площею 3,5 кв.м.; гараж, площею 12,2 кв.м.; водоколонка; криниця, площею 0,6 кв.м.; огорожа; замощення, вартістю, відповідно звіту про оцінку майна від 13 червня 2025 року, 275700,00 гривень (а.с.14-57).
З Державних реєстрів речових прав, права власності на нерухоме майно, заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстру іпотек вбачається, що право власності на цей житловий будинок станом на 24.06.2025 не зареєстровано, заборони відчуження відсутні (а.с. 13).
Житловий будинок АДРЕСА_1 розташований на не приватизованій присадибній земельній ділянці розміром 0,15 га, що підтверджується випискою із протоколу №3 засідання загальних зборів колгоспників колгоспу ім. Жданова Софіївського району від 08.07.1985 року (а.с.58).
Відповідно свідоцтва про право особистої власності на забудову від 25.07.1965 р. грізо власності на житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_6 , який згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.61-63).
Крім того, як вбачається із витягів книг погосподарського обліку домогосподарства у вказаному житловому будинку з 1986 року проживала сім`я, яка складалась із п`яти осіб: голова сім`ї ОСОБА_3 , дружина ОСОБА_1 , син ОСОБА_7 , 1977 року народження, донька ОСОБА_11 , 1979 року народження та донька ОСОБА_9 , 1983 року народження (а.с.60).
Також з матеріалів справи встановлено, що сім`я позивача, проживаючи у цьому будинку користувалася послугами газопостачання, водопостачання та водовідведення,користування електричною енергією, починаючи з 2001 року, про що свідчить відповідні абонентські книжки про обслуговування газового обладнання та приладів обліку, докази розрахунку за спожитий природний газ та відповідні договори (а.с.64-80).
Під час судового розгляду справи було також допитано свідка ОСОБА_12 сусідки домоволодіння по АДРЕСА_1 , яка повідомила, що вона оселилася по сусідству, десь у вісімдесятих роках. На той час сім`я ОСОБА_13 вже проживала у вищевказаному будинку. Позивачка та її чоловік постійно доглядали за цим будинком, як за власним, робили у ньому ремонт, підтримували порядок і чистоту на подвір`ї у саду, тримали підсобне господарство, поралися на городі. У цьому будинку вини виростили та виховали своїх троїх дітей. Після смерті чоловіка, ОСОБА_1 і надалі залишилася проживати у цьому будинку та доглядати за ним. Їй відомо, що цей будинок родина ОСОБА_13 придбали у ОСОБА_14 , доньки покійного власника цього будинку ОСОБА_6 . Ніколи не чула від місцевих мешканців села, що її сусіди ОСОБА_15 проживали у цьому будинку не законно.
Допитана під час судового розгляду свідок ОСОБА_16 пояснила що вона сусідка сім`ї ОСОБА_13 та проживає недалеко від домоволодіння по АДРЕСА_1 . Знає сім`ю давно, з ОСОБА_17 разом працювали у колхозі ім.Жданова доярками. Їй відомо, що цей будинок родина ОСОБА_13 придбали у ОСОБА_14 , доньки покійного власника цього будинку ОСОБА_6 в 1985 році, де живуть по даний час. Ніколи не чула, щоб були спори з приводу власності на цей будинок, всі сусіди вважали що власниками зазначеного будинку є сім`я ОСОБА_13 .
IV. Норми права, які застосовував суд, мотиви суду.
Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у ч. 2 ст. 16 ЦК України, серед яких є визнання права. Спосіб захисту порушеного права має бути ефективним, тобто у повній мірі відновити порушене право особи, а тому в даному випадку обраний позивачем спосіб захисту відновить його порушене право на майно.
Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 321, 328 ЦК України, право власності є непорушним та набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ч. 4, 3 та ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять, а на рухоме майно - через п`ять років з часу спливу позовної давності. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.
Велика Палата Верховного Суду наголосила на тому, що набуття права власності за набувальною давністю відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК можливе лише за наявності усіх вказаних нижче умов у сукупності, а саме:
- наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт;
- законність об`єкта володіння;
- добросовісність заволодіння чужим майном;
- відкритість володіння; безперервність володіння;
- сплив установлених строків володіння;
- відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю.
Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду.
При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент заволодіння ним не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Водночас він повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.
Отже, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка надалі претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність.
Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.
Таким чином, Велика Палата ВС дійшла висновку, що після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності.
Згідно з п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності ЦК України, тобто з 01.01.2001.
Окрім того, викладена у ч.3 ст. 397 ЦК України презумпція добросовісності та правомірності фактичного володіння майном у комплексі з тими фактами, та протягом тривалого часу до позивача не пред`являлось будь-яких вимог про витребування вказаної будівлі та про оспорення правомірності і добросовісності володіння нею, з урахуванням визнання позову органом місцевого самоврядування (що вказує на те, що така нерухомість не набувала статусу безхазяйної речі згідно вимог ст. 335 ЦК України) - свідчить про добросовісність набуття позивачем чужого нерухомого майна - житлового будинку по АДРЕСА_1 .
За змістом положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд лише за наявності законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
З наведених обставин суд вважає, що позивачка ОСОБА_1 з 1985 року і до цього часу добросовісно, відкрито і безперервно, без будь-яких на то правових підстав володіє та користується вищевказаним житловим будинком, а тому поданий представником позивача позов про визнання за позивачкою права власності на цей будинок за набувальною давністю, ґрунтується на законі, обгрунтований поданими доказами та підлягає задоволенню.
Вимогу про стягнення з відповідача судового збору, який позивачка понесла при зверненні до суду з цим позовом, остання не заявляла, а тому суд не вирішує питання про їх розподіл між сторонами.
Керуючись ст.76, 81, 247, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 354, 355 ЦПК України, та ст.16,328,344 ЦК України,суд,-
У Х В А Л И В :
Позов представника позивача ОСОБА_2 , який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 до Софіївської селищної ради Криворізького району Дніпропетровської області, третя особа: Софіївське відділення КП "Криворізьке районне бюро технічної інвентаризації" ДОР», про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю - задовольнити повністю.
Визнати за ОСОБА_1 , право власності за набувальною давністю на житловий будинок АДРЕСА_1 позначений в технічному паспорті літерою «А-1», загальною площею 50,7 кв.м., житлова площа 37,0 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами: сарай, площею 17,6 кв.м.; літня кухня, площею 12,7 кв.м.; вбиральня, площею 1,4 кв.м.; літній душ, площею 3,5 кв.м.; гараж, площею 12,2 кв.м.; водоколонка; криниця, площею 0,6 кв.м.; огорожа; замощення, вартістю, відповідно звіту про оцінку майна від 13 червня 2025 року, 275700,00 гривень.
Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи згідно з п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 .

Відповідач: Софіївська селищна рада Криворізького району Дніпропетровської області, ЄРДПОУ 04339669, Бульвар Шевченка, 19, сел. Софіївка, Криворізький район, Дніпропетровська область.

Третя особа: Софіївське відділенні КП "Криворізьке районне БТІ" ДОР, ЄРДПОУ 03341799, вул. Больнична,78/8, сел. Софіївка, Криворізький район, Дніпропетровської області.

Повний текст рішення виготовлено 21.10.2025 року.

Суддя Д.А.Кащук