Провадження № 2/357/2683/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2025 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кошель Б. І. ,

при секретарі Кардаш О. Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду № 6 в м. Біла Церква цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором поворотної фінансової допомоги, -

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Святошинського районного суду міста Києва з позовом до відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , в якому просив: стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 250000 грн (двісті п`ятдесят тисяч), які є заборгованістю за договором безвідсоткової поворотної фінансової допомоги; стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 10000 грн (десять тисяч); стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, а саме, судовий збір в розмірі 2500 грн та витрати на юридичну допомогу в розмірі 10000 грн.

В обгрунтування позовних вимог зазначив, що між ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 була досягнута згода про укладання договору поворотної фінансової допомоги шляхом перерахування грошових коштів на рахунок відповідача в AT «Універсал Банк» IBAN № НОМЕР_1 . В період з травня 2023 року по листопад 2023 рік на виконання умов договору поворотної фінансової допомоги на вказаний рахунок ним були перераховані грошові кошти па загальну суму 323000 грн (триста двадцять три тисячі). Станом на день підписання цієї позовної заяви, відповідач частково повернув борг. Відтак було повернуто 73000 грн (сімдесят три тисячі) з 323000 грн, враховуючи цей факт, заборгованість за договором становить 250000 грн. Впродовж зазначеного періоду у відповідача не було жодних скарг та зауважень щодо виконання позивачем умов договору. Оскільки умови договору поворотної фінансової допомоги не встановлюють строк повернення коштів, відповідачу була направлена 13 листопада 2024 року вимога, в якій позивач вимагав в 7-ми денний строк з моменту отримання вимогу повернути борг в розмірі 250000 грн. Однак, з незрозумілих йому причин вимога відповідачем була проігнорована та залишена без відповіді. Отже беручі до уваги протиправну поведінку відповідача та його небажання вирішити наявний спір в досудовому порядку, позивач змушений звернутися до суду. Відповідно до частин першої і другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позивач вважає, що шляхом вчинення фактичних дій з відповідачем була досягнута угода, відповідно до якої він отримав від нього кошти в розмірі 323000 грн, які був зобов`язаний повернути. Враховуючи те, письмовий договір був відсутній, вимогою від 13.11.2024 був встановлений строк виконання зобов`язання, а саме - сім днів з моменту отримання вимоги.

Ухвалою судді Святошинського районного суду міста Києва від 08 січня 2025 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором поворотної фінансової допомоги направлено за підсудністю до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.03.2025 року головуючим по справі визначено суддю Кошель Б.І. та матеріали передані для розгляду.

Ухвалою від 17 березня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у зазначеній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою від 18 березня 2025 року було задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову. Накладено арешт на грошові кошти, що належать фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ), і знаходяться в усіх банківських установах на території України в межах суми 260000,00 грн.

Судом 18.06.2025 р. за вх..№34061 отримано відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача адвокат Скорік Ю.Б. просила відмовити у задоволенні позовних вимог. У відзиві зазначила, що у позовній заяві ОСОБА_1 стверджує, що між ним та відповідачем укладено договір поворотної фінансової допомоги. Також позивач вказує, що в період з травня 2023 року по листопад 2023 року на виконання умов договору він перерахував ОСОБА_2 323000 грн. Із вимогами позивача не згодні, вважають їх необґрунтованими, та безпідставними. Відповідно до пп.14.1.257 п. 14.1 ст. 14 ПК України, поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення. Таким чином, поворотна фінансова допомога може бути надана лише на підставі договору, в якому обов`язково має бути зазначено про строк її повернення та про відсутність нарахування процентів або інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, а отже позивачем обов`язково має бути наданий такий договір на підтвердження власних позовних вимог та щодо суті і природи правовідносин, які виникли між сторонами. Представник відповідача зазначає, що позивачем не доведено укладення між сторонами договору позики в письмовій формі, тому відсутні підстави для задоволення позову. Крім того, представник відповідача зазначила, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у 2023-2024 році існували бізнес відносини та усні домовленості про спільне фінансування спільного проекту щодо розробки вебсайтів під замовлення. Крім того, ОСОБА_2 на прохання ОСОБА_1 допомагав йому зі створенням власного сайту, готував матеріали для наукових праць та досліджень, розробляв програми на штучному інтелекті. Дійсно, враховуючи тісні робочі взаємовідносини, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 здійснювалися грошові перекази. Але, ОСОБА_1 не повідомляв та не зазначав, що він надає гроші відповідачу у позику. Жодних письмових домовленостей з приводу обов`язковості повернення коштів між сторонами не існувало та не існує. І це достеменно відомо позивачу. Позивач деякий час, враховуючи його участь у проекті, надсилав ОСОБА_2 грошові кошти. Зазначені кошти спрямовувалися на проект щодо розробки вебсайтів та для забезпечення надання ОСОБА_2 допомоги самому ОСОБА_1 у його науковій діяльності (підготовка презентацій, створення спеціальний програм для написання наукових робіт і т.д.). При чому, ОСОБА_1 добровільно перераховував грошові кошти на рахунок ОСОБА_2 , знаючи, що між ним та відповідачем відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) з повернення коштів. Сторона відповідача вважає, що поведінка ОСОБА_1 щодо пред`явлення цього позову є недобросовісною. Адже, до погіршення взаємовідносин між ним та відповідачем, ОСОБА_1 добровільно перераховував грошові кошти та достеменно знав, що між ним та відповідачем відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) з повернення коштів. Але, після погіршення взаємовідносин, позивач почав вимагати повернення коштів та штучно створювати перешкоди у роботі відповідача як ФОП (шляхом подання клопотання про забезпечення позову, внаслідок якого на рахунки ФОП ОСОБА_2 , що використовуються в підприємницькій діяльності, накладено арешт). Вищевказане свідчить про недобросовісність поведінки ОСОБА_1 . Зазначають, що позивач зобов`язаний надавати копії документів належної якості, щоб можна було прочитати весь текст документа, чітко було видно всі реквізити. Натомість, додані ОСОБА_1 документи на підтвердження перерахування коштів ОСОБА_2 виготовлені неякісно та мають нечитабельний вигляд, тому не можуть бути доказами в силу положень ст.ст. 76, 95 ЦПК України. Також зазначено, що позивач не навів жодних обґрунтувань в чому полягає завдана йому моральна шкода, які душевні страждання він поніс та у зв`язку із чим, та чим це підтверджується. Визначений позивачем розмір моральної шкоди 10 000 грн. (який ніяк не обґрунтований) виглядає як намагання безпідставно збагатитися за рахунок відповідача. Отже, враховуючи безпідставність та недоведеність основних вимог позивача, відсутність у позові обґрунтування в чому полягає моральна шкода - у стягненні моральної шкоди має бути відмолено.

Позивач направив до суду відповідь на відзив, яка була зареєстрована канцелярією суду 07.07.2025 р. за вх..№37587, в якій зазначив, що предметом спору у даній справі є стягнення грошових коштів, які були надані позивачем ( ОСОБА_1 ) для Відповідача (ФОП ОСОБА_2 ) як фінансова допомога. У всіх банківських документах про перерахування коштів позивачем на користь відповідача у призначені платежу було зазначено: безвідсоткова поворотна фінансова допомога. Відповідач отримував кошти від позивача протягом з травня по листопад 2023 року, про що він сам зазначає (визнає) у відзиві на позовну заяву. Відповідач не міг не усвідомлювати, що така фінансова допомога має саме поворотний характер, оскільки це було вказано у платіжних дорученнях. Відповідач здійснював часткове повернення коштів позивачу, про що свідчить платіж виконаний ним 04.01.2024 року в сумі 73 000,00 грн. Невизнання відповідачем позовних вимог на сьогоднішній день свідчить лише про його недобросовісність і суперечить його попередній поведінці.

Ухвалою від 07 липня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Судом 09.07.2025 р. за вх..№38334 отримано заперечення на відповідь на відзив, в якій представник відповідача адвокат Скорік Ю.Б. зазначила, що позивачем не доведено укладення між сторонами договору позики в письмовій формі - відсутні підстави для задоволення позову. Посилання позивача на якісь призначення платежів не відповідають вимогам ЦК України щодо письмової форми договору позики (поворотної фінансової допомоги). Крім того, звертає увагу суду, що зазначення у графі «призначення платежу» саме фрази «безвідсоткова поворотна фінансова допомога» ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що це потрібно аби ДПС не оподаткувало ці кошти як дохід від підприємницької діяльності. А також ОСОБА_1 попрохав відповідача аналогічно підписати переказ від ОСОБА_2 який здійснено 04.01.2024 року.

Сторони в судове засідання не з`явилися, представників не направили, про дату, час та місце слухання справи повідомлені належним чином.

Суд приходить до висновку про можливість проведення судового засідання за відсутності сторін та прийняття судового рішення на підставі наявних матеріалів, оскільки всі учасники справи були належним чином та завчасно у відповідності до вимог ЦПК України повідомлені по дату, час та місце слухання справи, позивач надав заяву про розгляд справи у його відсутності, відповідач скористався своїм правом та подав суду відзив на позовну заяву, в якому висловив свою позицію щодо позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та надавши їм належну правову оцінку, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин.

Судом встановлено, що позивачем ОСОБА_1 на рахунок відповідача ФОП ОСОБА_2 перераховувалися грошові кошти, а саме: 16.08.2023 73000,00 грн., 22.09.2023 37000,00 грн, 31.10.2023 18500,00 грн, 08.11.2023 5000,00 грн, 16.11.2023 18000,00 грн. (згідно виписки за рахунком НОМЕР_3 ); 15.09.2023 74000,00 грн (згідно квитанції №228711855 та виписки за рахунком НОМЕР_4 ).

У призначенні платежів вказано «безвідсоткова поворотна фінансова допомога ФОП ОСОБА_2 ».

Вказані кошти перераховувалися платником ОСОБА_1 через АТ «Райффайзен Банк» відповідачу на картковий рахунок, відкритий в АТ «Універсал Банк».

13 листопада 2024 року позивачем направлено відповідачу вимогу про повернення 250000,00 грн впродовж 7 днів з моменту отримання даної вимоги, що підтверджується описом вкладення, накладною №026 та квитанцією від Ат «Укрпошта».

Також судом встановлено, що 04.01.2024 відповідачем на рахунок позивача були перераховані кошти у розмірі 73000,00 грн із зазначенням призначення платежу «ФОП ОСОБА_2 повернення безвідсоткової фінансової допомоги згідно платежу №16 від 17.08.2023), що підтверджується наявною в матеріалах справи випискою з карткового рахунку.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.

Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди.

Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У свою чергу національне законодавство України встановлює наступне.

Поняття позикових відносин і договору позики визначаються положеннями гл.71 ЦК України.

У статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Згідно статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі, що була передана йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 2 статті 1049 ЦК України, позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором.

Отже, відповідно до вимог ЦК України, договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, де сторони є вільними в укладені договору.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначеним змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до пп.14.1.257 п. 14.1 ст. 14 ПК України, поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. (частина перша статті 207 ЦК України).

Під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація. Правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами. Першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін. Зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину (див. зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545сво20).

Реальним (від латинського res - річ) вважається договір, що є укладеним з моменту передачі речі або вчинення іншої дії. Для укладення реального договору необхідна наявність двох юридичних фактів: а) домовленість між його сторонами стосовно істотних умов договору; б) передача речі однією стороною іншій стороні або вчинення іншої дії (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18).

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Такий правовий висновок щодо застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладено Верховним Судом України у постановах від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 та від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, на які є посилання в касаційній скарзі.

У постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16 зроблено висновок, що «договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику».

По своїй юридичній сутності договір позики грошових коштів є реальним договором, і для його укладення необхідна наявність двох юридичних фактів: а) домовленість між сторонами стосовно істотних умов договору; б) передача (сплата) коштів позикодавцем позичальнику.

Законодавець в частині першій статті 1047 ЦК визначив необхідність вчинення в письмовій формі договору позики грошових коштів у разі якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян та позикодавцем є юридична особа.

Розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми. Розписка не є формою договору, а може лише підтверджувати укладення договору позики. По своїй суті розписка позичальника є тільки замінником письмової форми договору позики, оскільки вона підписується тільки позичальником.

Вказівка призначення платежу при перерахунку коштів на картку, з урахуванням принципу розумності, не бути кваліфікована як дотримання письмової форми (єдиний документ, чи декілька документів, розписка чи інший документ), що підтверджує домовленість про отримання грошей в позику та умови такої позики, оскільки призначення платежу вказує особа, яка перераховує грошові кошти. Дійсно, в певних випадках в приватному праві призначення платежу може мати значення, наприклад при визначенні того, яке грошове зобов`язання погашається, але не для підтвердження укладення певного договору.

Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін та диспозитивність (пункти 4 та 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, третя статті 12, частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (див. пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Як було встановлено судом, позивачем на картковий рахунок відповідача перераховувалися грошові кошти; у всіх платіжних дорученнях зазначено призначення платежу «безвідсоткова поворотна фінансова допомога»; стороною позивача повідомлено про відсутність письмового договору про поворотну фінансову допомогу; відповідач заперечує факт існування домовленості про передачу вказаних коштів в борг за договором позики, проте не заперечував факту надходження грошових коштів на його рахунок, отримання ним цих коштів та їх використання; підставою позову є існування боргу відповідача за договором позики, для якого законом встановлено обов`язкову письмову форму.

Суд звертає увагу, що по своїй юридичній сутності договір позики грошових коштів є реальним договором, і для його укладення необхідна наявність двох юридичних фактів: а) домовленість між сторонами стосовно істотних умов договору; б) передача (сплата) коштів позикодавцем позичальнику; вказівка призначення платежу при перерахунку коштів на картку, з урахуванням принципу розумності, не може бути кваліфікована як дотримання письмової форми (єдиний документ, чи декілька документів, розписка чи інший документ), що підтверджує домовленість про отримання грошей в позику та умови такої позики, оскільки призначення платежу вказує особа, яка перераховує грошові кошти.

Як встановлено судом, договір позики між сторонами в письмовій формі (єдиний документ, чи декілька документів, розписка чи інший документ) не укладався. За таких обставин, позивачем не доведено укладення договору позики в письмовій формі.

За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить ухвалити судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує його вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц).

З урахуванням підстави позову, установлених судом обставин, доводів та заперечень сторін, а також принципів змагальності сторін та диспозитивності, суд позбавлений можливості здійснити перекваліфікацію відносин сторін, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно зі ст. 141 ЦПК України судові витрати позивачу за рахунок відповідача не відшкодовуються, оскільки судом відмовлено у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 4, 7, 8, 12, 77, 80, 81,83, 141, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором поворотної фінансової допомоги відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_5 .

Відповідач: Фізична особа підприємець ОСОБА_2 ; адреса: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_2 .

Суддя Б. І. Кошель