Справа № 459/1507/25
Провадження № 2/459/381/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2025 року Шептицький міський суд Львівської області

в складі: головуючого - судді Отчак Н.Я.

з участю секретаря судового засідання Савіцької Б.Б.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представників відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Шептицькому за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Державної казначейської служби України, ІНФОРМАЦІЯ_2 про стягнення моральної шкоди, завданої органом державної влади,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся у суд з позовом до відповідачів, про відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовано тим, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 02.05.2024 у справі № 380/6080/24 частково задоволено його позов до ІНФОРМАЦІЯ_3 , яким визнано протиправним та скасовано наказ від 3.01.2024 №11 «Про призов та відправку у військові частини військовозобов`язаних (резервістів) призваних під час загальної мобілізації» в частині призову та відправку у військову частину.

Позивачу було надано відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до наказу Мінекономіки України № 8173 від 13 липня 2023 року термін відстрочки встановлено строком шість місяців до 13 січня 2024 року. Наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 03.01.2024 року № 3 ОСОБА_1 призначено на посаду сапера-оператора 1 інженерно-саперного відділення інженерно-саперного взводу роти інженерної підтримки військової частини НОМЕР_1 , ВОС - 166662Т. Підстава: поіменний список ІНФОРМАЦІЯ_3 від 03.01.2024 р. № 103. Виходячи з зазначеного ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , якому на момент призову на військову службу виповнилось 22 роки, який працює на ДП «Львівугілля» на посаді електрослюсаря підземного ВП «Шахти «Межирічанська» та відповідно до наказу Мінекономіки №8173 від 13.07.2023 мав відстрочку від мобілізації строком до 13.01.2024, не дававши добровільної згоди на проходження військової служби, був призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_3 03.01.2024, тобто на день дії відстрочки від мобілізації.

Стверджує, що з моменту неправомірної мобілізації до моменту звільнення з військової служби він перебував на військовій службі 7 місяців 12 днів, враховуючи, що така мобілізація була неправомірною відповідної військової служби бути не мало, а отже і час проходження військової служби мав бути витрачений на особисті потреби. Перебував в зоні проведення бойових дій, що негативно вплинуло на його стан здоров?я. Кожен день після мобілізації мав відчуття постійного дискомфорту, переживань, страждань, приниження честі та гідності, ділової репутації, ускладнень особистого життя, постійне відчуття страху за своє життя, постійні переживання, що наступний день не настане для мене і він загине в молодому віці так і не пізнавши життя (станом на час незаконної мобілізації він не досяг зазначеного законом віку). Наявні умови призвели до депресії та психічних розладів; втрата можливості вільно розпоряджатися власним життям, порушення власних звичайних життєвих зв?язків, після звільнення з військової служби йому досі важко повернутися до свого минулого життя, перебування на військовій службі, в зоні бойових дій нанесли йому змін. У зв`язку з незаконним призовом на військову службу у нього погіршився фізичний та морально-психологічний стан здоров`я. Почав боятися сторонніх звуків, погіршився сон, прокидається по ночах з тривожним станом, почалися проблеми з агресією, та зривається на людей без причини. Посилаючись на дані обставини, позивач просив стягнути з Державного бюджету України 4 000 000,00 гривень в рахунок відшкодування завданої йому моральної шкоди.

Ухвалою суду від 12.05.2025 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу 10 строк, для усунення у ній зазначених недоліків.

19.05.2025 судом відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання у справі.

04.06.2025 представник відповідача Державної казначейської служби України Гук Ю.В. подала відзивна позовну заяву, в якому просила у задоволенні позову відмовити повністю. В обгрунтування зазначила, що Державна казначейська служба України є неналежним відповідачем в цій справі, оскільки сам факт стягнення коштів з Державного бюджету України не може бути підставою для обов`язкового залучення до участі у справі відповідачем Казначейства, чи його територіального органу. Згідно позиції Великої палати Верховного суду України викладеної у постанові від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Тому належним відповідачем є Держава в особі органу, яким позивачу заподіяна шкода і аж ніяк не Казначейство. Окрім цього зазначає, що кошти на відшкодування шкоди, завданої державою підлягають стягнення з Державного бюджету України. Відтак позивачем безпідставно визначено спосіб відновлення порушеного на його думку права, через стягнення з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку на його користь 4000000грн моральної шкоди, оскільки такий є необгрунтованим і не відповідає встановленому законом захисту. Також зазначає, що обов`язковою умовою для відшкодування шкоди, завданої посадовою чи службовою особою державного органу є визнання дій (бездіяльності) такої особи державного органу незаконними. Виходячи з приписів законодавства про відшкодування моральної шкоди, розмір відшкодування шкоди повинен визначатись з урахуванням вимог розумності та справедливості такого відшкодування. Розмір моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Зазначає, що по факту мотиви позову обгрунтовуються та зводяться до загальних фраз і не підкріплюються жодними доказами, які б підтверджували понесення таких втрат та вказували на причинно-наслідковий зв`язок між завданою шкодою та протиправними діями відносно позивача.

16.06.2025 представник позивача подав відповідь на відзив Державної казначейської служби України, в якої обгрунтування послався, що Державна казначейська служба України та її територіальні підрозділи можуть бути залучені до участі у справі з метою забезпечення завдань цивільного судочинства, однак їх незалучення не може бути підставою для відмови у позові. Зазначає, що протиправні дії працівників ІНФОРМАЦІЯ_3 встановлені рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 02.05.2024 у справі № 380/6080/24, яким частково задоволено позовні вимоги позивача. Тому, у зв`язку із незаконною мобілізацією йому завдано моральної шкоди.

27.06.2025 представник ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 подав відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позову відмовити повністю. В обгрунтування зазначив, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковими умовами для відшкодування моральної шкоди є: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача. На їх думку позовні вимоги не доведені належними та допустимими доказами в частині спричинення моральної шкоди позивачу, а твердження позивача про завдану моральну шкоду внаслідок безпосередньої участі у військових діях не зумовлюють настання обов`язку з її відшкодування з боку відповідача. Також, обставини на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову про стягнення моральної шкоди, не підтверджено жодними належними та допустимими доказами. Загальні труднощі та загрози, психічне напруження, яких зазнає позивач у зв`язку з проходженням військової служби у Збройних силах України та виконання ним свого громадянського обов`язку щодо захисту Батьківщини, не можуть вважатися обставинами заподіяння моральної шкоди. Стверджує, що сам факт визнання протиправними дій/бездіяльності суб`єкта владних повноважень не є безумовною і достатньою підставою для стягнення з відповідача моральної шкоди. У кожному випадку позивач повинен обгрунтувати заподіяння йому такої шкоди, зокрема пояснити в чому конкретно проявилася моральна шкода, що саме спричинило її і в чому проявляється взаємозв`язок з протиправними діями відповідача. Вважає, що позовні вимоги не доведені належними та допустимими доказами в частині спричинення йому моральної шкоди.

30.06.2025 судом залучено до участі в цивільній справі в якості співвідповідача ІНФОРМАЦІЯ_5 .

15.07.2025 представник позивача подав відповідь на відзив ІНФОРМАЦІЯ_3 , в якої обгрунтування послався, що наявною шкодою для позивача є протиправна мобілізація його за наявності бронювання, протиправні дії працівників ІНФОРМАЦІЯ_3 спрямовані на життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпеку, свободу та особисту недоторканість, які як наслідок призвели до депресії та психічних розладів, втрати можливості вільно розпоряджатися власним життям, порушенню власних звичайних життєвих обов`язків, які навіть після звільнення з військової служби досі впливають на життя, погіршення фізичного та морально-психологічного стану здоров`я. Протиправність діяння ІНФОРМАЦІЯ_3 встановлені рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 02.05.2024 у справі № 380/6080/24, яким частково задоволено позовні вимоги позивача. У зв`язку із незаконною мобілізацією йому завдано моральної шкоди.

21.07.2025 представник ІНФОРМАЦІЯ_6 подав відзив на позовну заяву у якому зазначив, що з позовною вимогою вони не погоджується та вважають такою, що не підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно витягу з книги протоколів засідань комісії з питань прописки №6 від 15.01.2018, громадянин ОСОБА_1 , 2001р.н., рішенням комісії з питань припискизгідно п.6 ч.10 ст.14 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», знятий з військового обліку, як такий, що був раніше засуджений. Військово-лікарською комісією при ІНФОРМАЦІЯ_3 (довідка №26 від 03.01.2024) солдат запасу ОСОБА_1 , визнаний придатним до військової служби. Наказом ІНФОРМАЦІЯ_3 від 3.01.2024 №11 «Про призов та відправку у військові частини військовозобов`язаних (резервістів) призваних під час загальної мобілізації» ОСОБА_1 був призваний на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 3 від 03.01.2024 солдата ОСОБА_1 , призванного на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період ІНФОРМАЦІЯ_3 , призначено на посаду солдата сапера-оператора інженерно-саперного відділення інженерно саперного взводу роти інженерної підтримки військової частини НОМЕР_1 , та з 03.01.2024 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , на всі види забезпечення, а на продовольче забезпечення з 04.01.2024 і вважається таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків з посадовим окладом за тарифним розрядом 3 у сумі 2640 грн, шпк «солдат». Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 86 від 26.03.2024 солдата ОСОБА_1 , призначено на посаду оператора-стрільця 1 відділення охорони 1 взводу охорони 1 роти охорони НОМЕР_2 батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 , з посадовим окладом за тарифним розрядом 4 у сумі 2730 грн, шпк «солдат». Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 129 від 08.05.2024 солдата ОСОБА_1 , виключено із списків особового складу Державної спеціальної служби транспорту і направлений для подальшого проходження служби до Збройних Сил України, до військової частини НОМЕР_3 . 14.08.2024 солдат ОСОБА_1 звільнений з військової служби. ОСОБА_1 в період з 04.01.2024 по 08.05.2024 проходив службу в Державній спеціальній службі транспорту в м. Шептицький Львівської області. Згідно з ч.1 ст.2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Зазначає, що мотиви позову обґрунтовуються та зводяться до загальних фраз і не підкріплюються жодними належними доказами, які б підтверджували понесення таких втрат та вказували на причинно-наслідковий зв`язок між завданою шкодою та протиправними діями відносно Позивача. Позивач у позовній заяві зазначає, що наявні умови призвели до депресії та психічних розладів. Проте, наявність та ступінь таких захворювань він нічим не підтверджує. Відповідно до статті 27 Закону України «Про психіатричну допомогу» питання встановлення діагнозу психічного захворювання та надання психіатричної допомоги в примусовому порядку відносяться виключно до компетенції лікаря-психіатра або комісії лікарів-психіатрів. Депресія поширений розлад, який піддається лікуванню (ч .ІІ Наказу Міністерства охорони здоров`я України від 25 грудня 2014 року № 1003). Тобто і депресія і психічні розлади це хвороби, які можуть бути підтверджені лише лікарем.

Щодо висновків психолого-соціальної експертизи №16-12-24 Громадської організації «Спілка фахівців соціологічних та психологічних досліджень». Такі висновки не мають наперед встановленої сили, суд оцінює їх разом з іншими доказами за внутрішніми переконаннями. Позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Зазначає, що загальні труднощі та загрози, психічне напруження, яких зазнає військовослужбовець у зв`язку з проходженням військової служби у Збройних силах України та виконання ним свого громадянського обов`язку щодо захисту Батьківщини, не можуть вважатися обставинами заподіяння моральної шкоди.

Окрім цього, 21.07.2025 позивач надав письмові пояснення з питань по справі.

11.08.2025 судом закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 26.08.2025, у якому продовжено перерву до 06.10.2025.

У судовому засіданні позивач зазначив, що 29.12.2023 прийшов в ТЦК зі своїм дядьком, при вході до якого забрали у нього телефон. Направили його в кабінет № 4 проходити ВЛК та наклали дисциплінарні стягнення за неявку по повістці. Він зателефонував до директора шахти та повідомив, що є в ТЦК, який йому пояснив, щоб нічого не підписував, оскільки є заброньований. Він пройшов ВЛК і відправили в цей же день у військову частину НОМЕР_1 , та після цього 20.02.2024 перевели у військову частину АДРЕСА_1 де перебував до травня 2024 року. Три місці перебував в зоні бойових дій, має посвідчення УБД. У зв`язку із незаконною мобілізацією йому завдано моральні страждання, в перший місяць після звільнення зі служби вночі прокидався від будь-якого шуму, реагував на звуки, боліла спина від бронежилету та снилися побратими, які загинули. У нього пропав безвісти батько, тому він звільнився зі служби, а пізніше прийшло рішення суду, де визнали наказ про його мобілізацію незаконною. Він звертався до лікаря психолога, де проходив психологічні тести. Також в онлайн режимі спілкувався з експертом Соколовим, та надав йому медичні документи через свого адвоката для експертного дослідження. Під час проходження служби отримував грошове забезпечення, а на даний час користується пільгами УБД. Вказав, що участь у бойових діях завдала шкоди його психічному здоров`ю, оскільки переживав за своє життя. Просив позов задовольнити.

Представник позивача вказав, що є рішення суду, яким встановлено факт протиправних дій відповідача. Відповідачем порушено ст. 19 Конституції України, оскільки життя людини найвища цінність, однак протиправна поведінка призводить до зневіри в державних органах, переживання за своє життя. Вважає, що належними доказами доведено протиправну поведінку відповідача та завдання моральної шкоди позивачу, тому позовні вимоги просив задовольнити.

Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 зазначила, що позовні вимоги не визнають повністю. Позивач з семи місяців служби чотири з них прослужив у м. Шептицькому та користується пільгами та соціальними гарантіями про захист військовослужбовців та їх сімей. Жодними доказами позивачем не доведено завдання йому моральної шкоди та причинно-наслідкового зв`язку з його мобілізацією.

Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_4 зазначив, що заперечують проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Висновок експерта щодо завдання позивачу моральної шкоди не відповідає інструкції про призначення та проведення судових експертиз. Для проведення експертизи необхідна медична документація, свідчення людей з яким близько спілкувався, характеристику умов життя, захоплення, тощо. Жодних медичних документів не долучено до справи, а висновок може такий надати лише лікар психіатр.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення

Судом встановлено, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду у справі №380/6080/24 від 02.05.2024, яке залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09.10.2024, позовні вимоги задоволено частково, визнано протиправним та скасовано наказ від 3.01.2024 №11 «Про призов та відправку у військові частини військовозобов`язаних (резервістів) призваних під час загальної мобілізації» в частині призову та відправку у військову частину ОСОБА_1 . В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У вказаному рішенні судом встановлено, що ОСОБА_1 було надано відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до наказу Мінекономіки України № 8173 від 13 липня 2023 року термін відстрочки встановлено строком шість місяців до 13 січня 2024 року.

В подальшому відповідно до наказу Мінекономіки України №797 від 10 січня 2024 року відстрочку позивачу було продовжено строком до 09 березня 2024 року.

Тобто, наявність наказу Мінекономіки № 8173 від 13 липня 2023 року, яким позивачу надано відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації строком на шість місяців, тобто до 13.01.2024, що свідчить про те, що відносно позивача була проведена визначена законодавством процедура бронювання, надання відстрочки від призову позивачу погоджене Генеральним штабом Збройних Сил України.

Доказів визнання протиправними та скасування наказів Мінекономіки України № 8173 від 13 липня 2023 року та №797 від 10 січня 2024 суду не надано.

Як встановлено судом, позивача з 3.01.2024 призвано за загальною мобілізацією на військову службу до Збройних Сил України під час дії відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Окрім цього, суд задовольняючи частково позовні вимоги виходив з того, що відповідач-1 протиправно прийнявши наказ від 3.01.2024 №11 «Про призов та відправку у військові частини військовозобов`язаних (резервістів) призваних під час загальної мобілізації» призвав ОСОБА_1 за загальною мобілізацією на військову службу до Збройних Сил України під час дії відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

З висновку комплексної психолого-соціальної експертизи №16-12-24 моральної шкоди потерпілого закінченої 28 грудня 2024 року, виготовленому на бланку Громадської організації «Спілка фахівців соціологічних та психологічних досліджень» вбачається, що ОСОБА_1 завдана моральна шкода, внаслідок незаконного затримання та незаконного позбавлення волі у формі примушування до проходження військової служби, в тому числі в зоні бойових дій протягом 7 місяців 12 днів представниками державних органів та незаконного позбавлення роботи на шахті ДП «Львіввугілля». Індивідуально-психологічні особливості піддослідної особи призводить до збільшення до 10% ступеню вираженості емоційних реакцій та перебігу психічних процесів внаслідок дослідженої події у порівнянні з середньо унормованою особистістю за подібних умов; за результатами соціальної експертизи, проведеної спеціалізованою експертною ГО «СФСПД», з урахуванням ставлення суспільства до подібних правопорушень, психодіагностики особистості позивача та судової практики Вищих судів у подібних правовідносинах, моральна шкода ОСОБА_1 оцінюється в розмірі: 215 600 грн (з врахуванням психологічних соціальних особливостей піддослідного).

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституції України).

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування або посадовою особою відповідного органу, визначені у статтях 1173, 1174 ЦК України, за змістом яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи посадовою особою відповідного органу при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до загальних підстав відшкодування шкоди, передбачених частиною другою статті 1167, статтями 1173, 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади відшкодовується державою незалежно від вини цих органів чи осіб.

Частиною першою статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.5 ст.23 ЦК України).

Згідно з ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (абз.2 ч.3 ст.23 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17, де, зокрема, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (пункт 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (пункт 52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (пункт 56).

Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.

У практиці ЄСПЛ порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (справа «Рисовський проти України» рішення від 20 жовтня 2011 року пункти 86, 89, справа «Антоненков та інші проти України» рішення від 22 листопада 2005 року пункт 71).

Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про завдання моральної шкоди.

Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст. 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

У постанові від 21 квітня 2021 року у справі № 227/2918/19 Верховний Суд зазначив, що у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або місцевого самоврядування, суд повинен установити, чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив та чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, установити причинно-наслідковий зв`язок і визначити сумірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

Позивач стверджує, що внаслідок протиправних дій відповідача ІНФОРМАЦІЯ_8 його було незаконно мобілізовано на військову службу під час мобілізації на особливий період, чим йому було завдано моральної шкоди, яка виразилася у негативних емоціях та переживаннях з приводу незаконного призову, як наслідок порушення звичного способу життя, що призвело до постійних переживань, постійного відчуття страху за своє життя, почав боятися сторонніх звуків, погіршився сон, прокидання по ночах у тривожному стані, підвищеної нервозності, зриванні на людях без причин на те.

Згідно з частиною четвертою статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні суду і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Отже, порушення законних прав позивача, яке полягає у незаконному призову позивача на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, що встановлено преюдиційним рішенням Львівського окружного адміністративного суду у справі №380/60/80/24 від 02.05.2024 згідно із ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягає доведенню.

Таким чином, матеріалами справи доведено, що призов позивача на військову службу під час мобілізації на особливий період відповідач здійснив незаконно. Порушення законних прав позивача призвело до: стресової ситуації, втрати нормальних життєвих зв`язків, порушення звичного способу життя, що призвело до постійних переживань, постійного відчуття страху за своє життя, страху від сторонніх звуків, погіршення сну, прокидання по ночах у тривожному стані, підвищеної нервозності, зриванні на людях без причин на те, і вищевказані незаконні дії відповідача безпосередньо знаходяться у причинно наслідковому зв`язку з душевними стражданнями та переживаннями, які зазнав позивач внаслідок його незаконного призову на військову службу під час мобілізації на особливий період, зарахування до списків особового складу військової частини, що є підставами для відшкодування моральної шкоди.

Специфіка даних правовідносин свідчить про те, що сам факт незаконного призову позивача під час мобілізації завдав йому страждань, це призвело до погіршення та позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, інших негативних наслідків морального характеру.

При цьому у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування ЄСПЛ виходить із презумпції спричинення моральної шкоди позивачу відповідачем та обов`язку саме відповідача спростувати таку презумпцію. У контексті визнання ЄСПЛ існування спростовної презумпції завдання моральної шкоди прикладом може слугувати, зокрема, рішення від 27 липня 2004 року у справі «Ромашов проти України», де ЄСПЛ указав, що моральна шкода завдана самим фактом порушення з боку державного органу.

Крім цього, суд наголошує, що виходячи із загальних підстав відповідальності за завдану моральну шкоду в правовідносинах по її відшкодуванню встановлюється «презумпція заподіяння моральної шкоди», а особа звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини (абзац 3 пункту 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року.

Тобто в даних правовідносинах саме на відповідача, а не на позивача покладається обов`язок по доведенню відсутності факту заподіяння моральної шкоди, у зв`язку із чим доводи відповідачів про недоведення позивачем жодним належним та допустимим доказом того факту, що наслідками його призову за мобілізацією стала втрата нормальних життєвих зв`язків, порушення звичного способу життя, що призвело до постійних переживань, постійного відчуття страху за своє життя, страху від сторонніх звуків, погіршення сну, прокидання по ночах у тривожному стані, підвищеної нервозності, зриванні на людях без причин на те, судом не приймаються.

Суд дійшов висновку, що наявний склад цивільного правопорушення та є підстави для відшкодування позивачу моральної шкоди.

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (постанова Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 214/7462/20).

Надаючи оцінку доводам представника відповідача, що висновок комплексної психолого-соціальної експертизи №16-12-24 моральної шкоди потерпілого закінченої 28.12.2024, виготовлений ГО «СФСПД», є неналежним і допустимим доказом, суд зазначає наступне.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі,мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частиниперша-третя статті 89 ЦПК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 74 ЦПК України спеціалістом є особа, яка володіє спеціальними знаннями та навичками, необхідними для застосування технічних засобів, і призначена судом для надання консультацій та технічної допомоги під час вчинення процесуальних дій, пов`язаних із застосуванням таких технічних засобів (фотографування, складання схем, планів, креслень, відбору зразків для проведення експертизи тощо). Допомога та консультації спеціаліста не замінюють висновок експерта.

Висновок експерта це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків (частини перша, друга, сьома статті 102 ЦПК України).

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначає суд у рішенні, а не психолог у висновку. Висновок останнього може слугувати для судді орієнтиром у пізнанні глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, інших обставин, які мають істотне значення, зокрема й можливого грошового еквівалента таких страждань. Проте розмір відповідного відшкодування незалежно від наявності висновку психолога суддя повинен встановити, враховуючи вимоги розумності та справедливості (постанова Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2022 року у справі № 372/1652/18).

Висновок комплексної психолого-соціальної експертизи №16-12-24 моральної шкоди потерпілого закінченої 28.12.2024, виготовлений ГО«СФСПД», не є висновком спеціаліста чи експерта. Цей висновок є лише науково-практичною рекомендацією для визначення характеру та ступеня моральних страждань з урахуванням індивідуально-особистих властивостей позивача. Отже, такий висновок носить рекомендаційний характер, тому при вирішенні питання про визначення розміру компенсації моральної шкоди з урахуванням засад справедливості, добросовісності та розумності, суд може його враховувати в сукупності з іншими доказами у справі. Проте відомості, викладені у зазначеному висновку, самі по собі не можуть бути підставою для суттєвого збільшення розміру відшкодування завданої моральної шкоди.

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 30 листопада 2023 року у справі № 759/24810/21.

Суд враховує висновок комплексної психолого-соціальної експертизи №16-12-24 моральної шкоди потерпілого закінченої 28.12.2024, виготовлений ГО «СФСПД», в сукупності з іншими доказами у справі.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, №68490/01, §62, ЄСПЛ, від 12 липня 2007 року). При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції.

З огляду на викладене, суд, враховуючи, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України являється конституційним обов`язком громадян України та отримання позивачем під час проходження служби забезпечення військовослужбовця, наявність судового рішення, яким встановлено протиправність призову позивача, що саме по собі також є певною сатисфакцією для нього, беручи до уваги тривалість вимушених змін у житті позивача, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає, що відшкодування моральної шкоди в розмірі 20 000 гривень є достатнім для компенсації спричинених позивачу моральних страждань.

Суд зазначає, що особливість даних правовідносин свідчить, що саме держава має відшкодовувати шкоду, завдану позивачу і вона повинна стягуватися з Державного бюджету України, що відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18).

Щодо позовних вимог до відповідача - Державної казначейської служби України.

Учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі статті 1174 ЦК України є держава Україна (ч.1 ст.2 ЦК України).

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі; боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (ч.2 ст.2 ЦК України).

Держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (ч.1 ст.170 ЦК України).

Відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі №910/23967/16 (провадження № 12-110гс18).

У цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема, і представляти державу в суді. У справах про відшкодування шкоди державою вона бере участь як відповідач через той орган, діяннями якого завдано шкоду. Хоча наявність такого органу для того, щоб заявити відповідний позов до держави Україна, не є обов`язковою. Участь у вказаних справах Державної казначейської служби України чи її територіальних органів не є необхідною (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц).

Під час розгляду справи у суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №587/430/16-ц).

Належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого позивач зазначає порушником своїх прав (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №242/4741/16-ц).

Залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №242/4741/16-ц).

Отже, Державна казначейська служба України не є порушником прав позивача, а відтак, і належним відповідачем по справі.

Таким чином, в задоволенні позовних вимог до Державної казначейської служби України слід відмовити з вищенаведених підстав.

Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до ст.. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 2, 141, 259, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_3 ), Державної казначейської служби України (, 01030, м. Київ вул. Богдана Хмельницького, 51-Б, 4 поверх), ІНФОРМАЦІЯ_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 , АДРЕСА_4 ) про стягнення моральної шкоди, завданої органом державної влади - задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 20 000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок в якості відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_2 за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 75,70 грн сплаченого судового збору.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 13 жовтня 2025 року.

Суддя: Н. Я. Отчак