Ширяївський районний суд Одеської області
02.10.2025 Справа №: 518/2068/24 Провадження № 2/518/63/2025
Рішення

ІмЕНЕм УкрАїни

02 жовтня 2025 року

Ширяївський районний суд Одеської області в складі:

Головуючого судді Тарасенка М.С.,

секретаря судового засідання Логвенюк О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( НОМЕР_2 ) про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності в порядку поділу спільного майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , через свого представника ОСОБА_3 , звернулася до Ширяївського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_4 про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності в порядку поділу спільного майна подружжя, в якому просить визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами та земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0003 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, загальною площею 0,25 га, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ; також просить визнати за ОСОБА_1 у порядку поділу спільного майна подружжя право власності на частину житлового будинку, господарських будівель і споруд, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та право власності на частину земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0003, загальною площею 0,25 га за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що 07 березня 1998 року сторони уклали шлюб, зареєстрований Ширяївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Березівському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 13 від 31.05.2023 року Ширяївським районним судом Одеської області було винесено рішення по справі №518/724/23, яким позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задоволено. Позивачка зазначає, що за час перебування у шлюбі подружжям було придбано та зареєстровано за відповідачем майно, а саме житловий будинок з будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та земельну ділянку за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.В період спільного проживання позивача та відповідача за рахунок спільних коштів подружжя був проведений капітальний ремонт та реконструкція житлового будинку з будівлями та спорудами.

Оскільки позивач ОСОБА_1 набула права власності на частину створеного у шлюбі домоволодіння, до неї відповідно до ст. 120 Земельного Кодексу України, ст. 377 Цивільного Кодексу України переходить також право власності на частину земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, приватизовані відповідачем під час шлюбу позивача з відповідачем.

Таким чином позивач вважає, що спірний житловий будинок з будівлями та спорудами які знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 та спірна земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та речі набуті за час шлюбу є спільною сумісною власністю подружжя, що встановлено ст.60 СК України та ч.5 ст. 61 СК України.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що на підтвердження факту проведених робіт чи їх вартості реконструкції житлового будинку (будування кухні, кочегарки, ванної кімнати, проведення каналізації, водопроводу, встановлення газового котла та котла для твердого палива) позивачем не додано жодного доказу,спеціалістами Ширяївського ДКП «БТІ» було проведено поточну інвентаризацію, під час якої були виявлені самочинні побудовані будівлі, крім того, зазначає, що під час шлюбу сторонами набуто право вланості на два житлових будинки та дві земельні ділнки, що є підставою для поділу мана набутого під час шлюбу в натурі, у зв`язку з чим на думку відповідача, позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Дослідивши матеріали справи, оцінюючи докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді справи в судовому процесі на засадах змагальності, як того вимагає ст. 12 ЦПК України, та у відповідності з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 07 березня 1998 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , уклали шлюб, зареєстрований Ширяївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Березівському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 13.

Рішенням Ширяївського районного суду Одеської області від 31.05.2023 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано, рішення набрало законної сили 01.07.2023 року..

Відповідно свідоцтва про право власності серії НОМЕР_3 від 12 лютого 2009 року, виданого Ширяївською селищною радою на підставі рішення виконкому № 5 від 29.01.2009 року за ОСОБА_2 зареєстроване право власності на житловий будинок який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно рішення Ширяївської селищної ради Ширяївського району Одеської області 09 вересня 2008 року ОСОБА_2 передано безоплатно у власність присадибну земельну ділянку, загальною площею 0,42 га, в тому числі для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) 0,25 га, для ведення селянського господарства 0,17 га, яка розташована в АДРЕСА_2 .

Право власності на вказану земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0003, на підставі Державного акту на право вланості на земельну ділянку від 18.12.2009 року серії ЯИ № 180960 зареєстровано за ОСОБА_2 .

Відповідно технічного паспорту, виданого Ширяївським державним комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації» 07.11.2024 року, до складу приміщень житлового будинкуякий знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , входять Житловий будинок, літ «А», загальною площею 56.1 кв.м., житловою площею 36,2 кв.м.; погріб літ. «Б»; літня кухня літ. «В»; сарай літ «Г»; навіс літ. «Д»; сарай літ «Е»; сарай літ «Ж»; сарай літ «З»; сарай літ «К»; огорожа № 1, колодязь №2.

Відповідно довідки Ширяївського державного комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» № 413 від 16 грудня 2024 року при проведенні поточної інвентаризації об`єкту нерухомого майна за адресою; АДРЕСА_1 були виявлені самочинно побудовані будівлі, а саме : добудова до житлового будинку частини будинку загальною площею - 30,0 м.кв., також побудований новий сарай літ. Г на схематичному плані взамін сараю під літ. Г, який був зруйнований. Будівлі, які були раніше вказані на схематичному плані, а саме літ. Д - навіс, літ. Е - сарай, літ.Ж - сарай зруйновані. На даний час на земельній ділянці розташований житловий будинок літ.А - загальною площею - 86,1 м.кв., житловою площею - 36,2 м.кв. та господарські будівлі та споруди: літ. Б - погріб, літ. В - літня кухня, літ. Г - сарай, літ. З - сарай, літ.К - сарай, №1 -огорожа, №2 - колодязь.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Виходячи з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як проголошено у статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 10 ЦПК України.

Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля.

Захист права власності гарантовано Першим протоколом до Конвенції, відповідно до статті 1 якого передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення частини першої цієї статті дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а частина друга цієї статті визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом уведення в дію «законів». Більше того, верховенство права як один з фундаментальних принципів демократичного суспільства є наскрізним принципом усіх статей Конвенції (див. рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справах: від 20 травня 2010 року «Україна-Тюмень» проти України» (заява № 22603/02); від 25 червня 1996 «Амюр проти Франції» (Amuur v. France); «Колишній Король Греції та інші проти Греції» (Former King of Greece and Others v. Greece), № 25701/94, § 79, ECHR 2000-XII; «Малама проти Греції» (Malama v. Greece), № 43622/98, § 43, ECHR 2001-II).

Стаття 41 Конституції України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У статті 321 ЦК України закріплено конституційний принцип непорушності права власності. За частинами першою та другою цієї статті ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

За вимогами частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Зміст права власності полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Згідно з вимогами статті 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не суперечать закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (стаття 190 цього Кодексу).

До речей як складової поняття майна, зокрема нерухомих, відповідно до положень статті 181 ЦК України належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Права та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (частина перша статті 182 ЦК України).

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (аналогічні положення містить і норма частини третьої статті 368 ЦК України).

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).

Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

За частиною першою статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними (частина перша статті 70 СК України).

У частині другій статті 372 ЦК України вказано, що в разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України.

За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво жилого будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво, або відведена не для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Отже, виходячи зі змісту цієї норми, самочинним є будівництво об`єкта нерухомого майна за наявності будь-якої із зазначених умов.

Відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, спричиняє визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України.

Наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього як на об`єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України).

У розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки внаслідок таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності.

При цьому за змістом частини першої статті 376 ЦК України правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна.

Відповідно до п.2.3. Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 18.06.2007 N 55, не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об`єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що не підлягають поділу (виділу) об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна.

Висновок про те, що самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу зробив і Верховний Суд України у постановах від 04 грудня 2013 року у справі № 6-130цс13 та від 30 вересня 2015 року у справі № 6-286цс15, а також Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду у постановах від 06 березня 2019 року у справі № 361/4685/17 (провадження № 61-44133св18), від 15 квітня 2020 року у справі № 307/3957/14-ц (провадження № 61-43540св18), від 03 червня 2020 року у справі № 722/1882/16-ц (провадження № 61-39287св18), від 16 березня 2021 року у справі № 562/542/19 (провадження № 61-14468св20), від 15 листопада 2021 року у справі № 279/790/18 (провадження № 61-5368св20), від 17 листопада 2021 року у справі № 182/4522/19 (провадження № 61-19065св20), від 16 лютого 2022 року у справі № 495/6053/19 (провадження № 61-1694св21), від 09 березня 2023 року у справі № 127/28862/21 (провадження № 61-9283св22).

Послідовна і судова практика Великої Палати Верховного Суду стосовно висновку про те, що особа не набуває права власності на самочинне будівництво: постанови від 23 червня 2020 року у справі № 680/214/16; від 14 вересня 2021 року у справі № 359/5719/17; від 12 квітня 2023 року у справі № 511/2303/19.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги про визнання житлового будинку спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на частину житлового будинку в порядку поділу спільного майна подружжя задоволенню не підлягають.

Судом також встановлено, що згідно рішення Ширяївської селищної ради Ширяївського району Одеської області 09 вересня 2008 року ОСОБА_2 передано безоплатно у власність присадибну земельну ділянку, загальною площею 0,42 га, в тому числі для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) 0,25 га, для ведення селянського господарства 0,17 га, яка розташована в АДРЕСА_2 .

Безоплатна передача земельної ділянки у власність свідчить про відсутність правових підстав для задоволення вимог про визнання її об`єктом спільної сумісної власності, втім позивачка має право на отримання у власність частки у разі визнання за нею права власності на частину будинку після його поділу, та отримання у власність його частини.

Оскільки, в цьому спорі, у задоволенні позовних вимог про визнання житлового будинку спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на частину житлового будинку в порядку поділу спільного майна подружжя відмовлено, а вимоги про визнання права власності на частину земельної ділянки є похідними, то вони також задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 10, 19, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 354-355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволені позову ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( НОМЕР_2 ) про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності в порядку поділу спільного майна подружжя - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складений 08.10.2025 року.

Суддя М. Тарасенко