Справа № 515/195/25
Провадження № 2/515/385/25
Татарбунарський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2025 року м. Татарбунари

Татарбунарський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Олійника К. І.,

за участю: секретаря судового засідання Коренчук О. Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Татарбунари Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - ОСОБА_3 , про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст вимог

У лютому 2025 року ОСОБА_1 , в особі свого представника адвоката Давиденка К. В., звернувся до суду із позовом до Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - ОСОБА_3 , про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

В обґрунтування своїх позовних вимог, з урахуванням уточнень, вказував на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Старокозаче Білгород-Дністровського району Одеської області померла ОСОБА_4 .

12 грудня 2003 року за життя спадкодавець ( ОСОБА_4 ) вчинила заповіт на його ім`я, яким заповіла йому право на земельну частку (пай), що посвідчується сертифікатом серії №0548415 від 24.03.1999 року.

На підставі вищезазначеного сертифікату на право на земельну частку (най) спадкодавець отримала у власність земельну ділянку площею 4,45 га, що розташована на території Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області.

Згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ОД №036190 виданого Татарбунарською районною державною адміністрацією Одеської області 02 лютого 2004 року на ім`я ОСОБА_4 .

Отже, зазначену земельну ділянку він має право успадкувати, як спадкоємець за заповітом, оскільки намір спадкодавця був чітким, заповісти йому саме земельну ділянку та і заповіт інший відносно зазначеної земельної ділянки за 18 років спадкодавець не склала.

Позивач зазначає, зл з ОСОБА_4 він не перебуває в родинних зв`язках навіть віддалених.

Спадкодавцю

ОСОБА_1 допомогав матеріально ОСОБА_4 за життя в скрутні для неї часи, тому, на його думку, вона вирішила йому віддячити, склавши на його ім`я заповіт.

Орієнтовно у 2004-2005 році, точніше не пам`ятає, спадкодавець переїхала проживати з міста Татарбунари Одеської області до села Старокозаче Білгород-Дністровського району Одеської області. Після її переїзду в село Старокозаче він втратив з нею зв`язок.

Про смерть спадкодавця позивач дізнався випадково, від знайомих фермерів, під час дружньої розмови. Після того, як він дізнався про смерть спадкодавця також через спільних знайомих йому передали заповіт, який знайшли в її паперах після її смерті, про існування якого він раніше не знав, тому позивач одразу звернувся до Саратського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) для видачі повторного свідоцтва про смерть, щоб звернутись до нотаріуса.

Після отримання свідоцтва про смерть одразу звернувся до Другої Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори Одеської області для прийняття спадщини, але йому було відмовлено з причин пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини.

На думку позивача поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини є те, що він не перебуває з ОСОБА_4 в родинних зв`язках (відносинах), про смерть остьанньої та заповіт дізнався випадково.

Рух справи

06 лютого 2025 року у порядку автоматизованого розподілу справ між суддями справу передано на розгляд судді Олійнику К. І. (а.с.13).

11 лютого 2025 року ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження (а.с.14).

16 квітня 2025 року ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області витребувано від Другої Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори Одеської області (67701, Одеська область, м. Білгород-Дністровський район вул. Грецька, 24 каб. 58 ) копію спадкової справи щодо майна ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Старокозаче Білгород-Дністровського району Одеської області (а.с.24-25).

14 травня 2025 року ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області залучено до участі у зазначеній справі в якості співвідповідача ОСОБА_2 та в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_3 (а.с.43-44).

Ухвалою Татарбунарського районного суду від 09 липня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті.

Аргументи, доводи, клопотання учасників справи

Представник позивача, адвокат Давиденко К. В., до початку судового засідання подав до суду заяву, в якій просив суд розглянути справу за його відсутності та відсутності довірителя. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Представник Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, адвокат Логінов О. Г. (представляє інтереси Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області на підставі договору про надання послуг з правової допомоги № 1 від 04 січня 2019 року) просив провести розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує (а.с. 47).

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у судове засідання тричі не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У такому разі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснюється.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Відповідно до заповіту ВАР № 664475, посвідченого 12 грудня 2003 року державним нотаріусом Татарбунарської державної нотаріальної контори Одеської області Єпішкіною С. В., який зареєстровано в реєстрі за №6496, ОСОБА_4 заповіла ОСОБА_1 належну їй на праві особистої власності,сертифікат серії № 0548415 виданий КСП ім. Татарбунарського повстання від 24.03.1999 року (а.с.7).

Згідно з державним актом на право приватної власності на землю серії ІІ-ОД № 036190 від 02 лютого 2004 року ОСОБА_4 є власником земельної ділянки площею 4,45 га, у межах згідно з планом, що розташовані на території Татарбунарської міської ради, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.8).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , видане повторно 06.06.2024 року Сарастським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса)).

З відповіді за №1422/356-24 управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин сектор №1 відділу №2 ГУ Держгеокадастру в Одеській області від 06.06.2024 року, вбачається, що відповідно до наявних у секторі Книг реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку, на право постійного користування земельною ділянкою та других примірників державних актів станом на 31.12.2012 року зареєстровано державний акт на право власності на земельну ділянку ІІ-ОД № 036190 від 02.02.2004 року за № 189 на імя ОСОБА_4 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,45 га, який виданий взамін сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0548415 від 24.03.1999 року (а.с.10).

13 червня 2025 року ОСОБА_1 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії з причин пропущення визначеного ч.1 ст.1270 ЦК України строку для прийняття спадщини та відсутність документів, що посвідчують право власності спадкодавця на спадкове майно (а.с.9).

З витребуваної судом копії спадкової справи № 18/2022, щодо майна ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , заведеної Другою Білгород-Дністровською державною нотаріальною конторою Одеської області ОСОБА_5 , вбачається, що спадкоємцями після смерті ОСОБА_4 є її внучка ОСОБА_2 . Спадкоємець ОСОБА_3 (донька) відмовились від прийняття спадщини. Інші спадкоємці відсутні (а.с.29-39).

Земельна ділянка, яку ОСОБА_4 заповіла ОСОБА_1 , ніким не успадкована.

Мотивувальна частина

Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зав`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

За загальним правилом (частина 1 статті 12 ЦПК України), суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких, відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Вивчивши доводи позовної заяви, а також дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Подання заяви про прийняття спадщини є дією, що її повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину у разі, коли він не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем.

Для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України).

Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є такі, що пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть застосовуватися, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не використав право на прийняття спадщини через брак інформації про смерть спадкодавця, незнання приписів закону тощо, тоді немає правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, а також у постановах Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19) та інших.

З урахуванням фактичних обставин конкретної справи поважними причинами пропуску строку суд може визнати, зокрема: 1) тривалу хворобу спадкоємців; 2) велику відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем розташування спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України, тощо.

Суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, брак коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.

Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 17 березня 2021 року у справі № 638/17145/17, від 22 березня 2023 року у справі № 361/8259/18 та багатьох інших.

Практика суду касаційної інстанції у цій категорії справ є сталою та незмінною.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду із позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

За конкретних фактичних обставин кожної справи пропуск строку для прийняття спадщини суд має оцінювати з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, як-от розумність, добросовісність та справедливість.

Головною ознакою поважних причин такого пропуску є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини.

Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, першорядно, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття.

Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини.

Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

Безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента правовладдя (верховенства права) та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину, а у разі відсутності таких спадкоємців в інтереси територіальної громади, яка має право на визнання спадщини відумерлою.

Співвідношення принципу свободи заповіту з правом особи, яка пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини, на визначення їй додаткового строку

Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17, під час вирішення питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права.

Свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належно вираженим, підлягає правовій охороні і після смерті заповідача.

Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також неодмінність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання.

Тобто, складаючи заповіт, спадкодавець виражає свою волю на набуття спадкоємцем права на визначене в ньому майно.

Водночас прийняття спадщини є правом, а не обов`язком спадкоємця, який, відмовляючись від прийняття спадщини, не порушує свободи заповіту, а діє у власних інтересах.

Натомість, за загальним правилом, прийняття спадщини потребує активних дій спадкоємця.

Враховуючи зазначене, дотриманням свободи заповіту в частині реалізації волі спадкодавця є забезпечення спадкоємцю можливості прийняти спадщину в порядку, встановленому чинним законодавством.

Водночас, як уже зазначалося, вирішення питання щодо прийняття чи відмови у прийнятті спадщини, за загальним правилом, є безумовним правом спадкоємця, яке він реалізовує на власний розсуд.

Поєднання права спадкоємця на спадкування за заповітом та за законом, дотримання принципу співмірності

Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Спадкоємець за законом першої черги здійснює право на спадкування в такому ж порядку, що й спадкоємець за заповітом, відповідно до статей 1268-1270 ЦК України, та на нього поширюються наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, передбачені статтею 1272 ЦК України.

Тож, факт усвідомлення спадкоємцем першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом (у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування), який не знав про існування заповіту, наявності в нього права на спадкування та невчинення ним неодмінних активних дій щодо встановлення спадкової маси і прийняття спадщини не свідчить про виникнення в нього об`єктивних обставин, які унеможливили або істотно ускладнили йому своєчасне звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у передбачений ЦК України строк у зв`язку з його необізнаністю про існування заповіту, складеного на його ім`я. Сам факт відмови нотаріуса, за цих обставин, у видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину не порушує принцип свободи заповіту.

Важливим під час вирішення питання про надання особі додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини також є факт прийняття спадщини іншими спадкоємцями за законом, оскільки в такому разі може відбутися втручання у право власності інших осіб, порушення принципу правової визначеності стосовно особи, яка добросовісно реалізувала власні цивільні права. Наведене зумовлює потребу в дотриманні принципу «пропорційності» втручання у права спадкоємців, які прийняли спадщину.

Принцип пропорційності тісно пов`язаний з принципом правовладдя (верховенства права): принцип правовладдя є фундаментом, на якому базується принцип пропорційності, натомість принцип пропорційності є умовою реалізації принципу правовладдя і водночас його неодмінним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип пропорційності як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності.

Дотримання принципу пропорційності передбачає, що втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде порушенням статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, потрібно визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж потрібно для реалізації поставленої мети.

У спірних правовідносинах дотримання принципу пропорційності безпосередньо залежить від наявності об`єктивних, непереборних та істотних обставин, які є підставою для визначення спадкоємцю додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини. У разі якщо таких обставин суд не встановив, то не можна допускати втручання у права спадкоємців, які прийняли спадщину, навіть з огляду на такий фундаментальний принцип спадкового права, як свобода заповіту, оскільки це порушить принцип правової визначеності стосовно особи, яка добросовісно скористалася власними цивільними правами, та не відповідатиме принципу пропорційності втручання у право власності на спадкове майно.

З огляду на викладене, необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, що випливає з принципу свободи заповіту, проте таку необізнаність суд не повинен ототожнювати з його (спадкоємця) незнанням про його право на спадкування загалом, оскільки в такому випадку особа з незалежних від неї причин не вчиняє юридично значущих дій, які пов`язані з набуттям нею певних прав, що випливають із спадкування.

Щодо суті спору

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам загалом, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який є у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

У справі, що розглядається встановлено, що ОСОБА_4 за життя заповіла ОСОБА_1 спірну земельну ділянку.

ОСОБА_4 та ОСОБА_1 не є родичами, на час смерті ОСОБА_4 останні проживали у ріхних містах, про смерть заповідача і про наявність заповіту ОСОБА_1 випадково дізнався через тривалий проміжок часу після смерті ОСОБА_4 .

Після вставнолення обставин смерті ОСОБА_4 й наявності заповіту ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса, однак йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії з причин пропущення визначеного ч. 1 ст. 1270 ЦК України строку для прийняття спадщини та відсутність документів, що посвідчують право власності спадкодавця на спадкове майно (а.с.9).

Також судом вставнолено, що у померлої є спадкоємці: ОСОБА_2 (внучка) за заповітом, яка прийняла спадщину та ОСОБА_3 (донька) за законом, яка відмовились від прийняття спадщини. Інші спадкоємці відсутні.

ОСОБА_2 прийняла у спадщину квартиру АДРЕСА_1 .

Земельна ділянка, яку ОСОБА_4 заповіла ОСОБА_1 , ніким не успадкована.

Отже, за обставинами цієї справи позивач є спадкоємцем майна померлої ОСОБА_4 за заповітом і не є кровним родичем.

З огляду на обставини справи, яка розглядається, а також правові висновки, сформульовані Верховним Судом, що викладені вище, суд констатує, що факт незнання позивача про існування заповіту, складеного на його ім`я, з урахуванням вжиття ним активних дій, після з`ясування обставин про смерть заповідача та наявності заповіту, щодо встановлення спадкової маси та прийняття спадщини, не свідчить про порушення принципу свободи заповіту, однак свідчить про виникнення в нього об`єктивних обставин, які унеможливили і істотно ускладнили йому своєчасне звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у відведений ЦК України строк.

За вказаних обставин суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задволення заявлених позовних вимог.

Висновки за результатами розгляду справи

Практика Верховного Суду, згідно з якою необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, а у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права, є усталеною.

Необізнаність про наявність заповіту може вважатися поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини тільки для осіб, які не є спадкоємцями за законом першої черги або іншої черги спадкоємців, які набували право на спадкування за законом.

Під час розгляду справи спору щодо спадкового майна не вставнолено.

Суд вважає, що позивач пропустив строк для подачі заяви про прийняття спадщини з поважних причин, а тому такий строк підлягає поновленню.

Щодо судових витрат

Виходячи із положень статей 133, 141 ЦПК України суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частини перша статті 141 ЦПК України).

Враховуючи, що суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , то з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню 1 211,20 грн судового збору за подання позовної заяви до суду.

Разом з тим, позивач просить не відшкодовувати понесені витрати, тому суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.258, 259, 265, 268 ЦПК України, ч. 1 ст. 15, ч. 1,2 ст.ст. 1268, 1218, 328, 392 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_3 , про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, задовольнити.

Визначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП НОМЕР_2 ) додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Старокозаче Білгород-Дністровського району Одеської області, терміном у три місяці з дня набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: Татарбунарська міська рада, місцезнаходження: 68100, Одеська область, Білгород-Дністровський район, м. Татарбунари, вул. Лесі Українки, 18 ().

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Третя особа: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Суддя К. І. Олійник