Справа № 204/8964/24
Провадження № 2/204/437/25
ЧЕЧЕЛІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2025 року Чечелівський районний суд міста Дніпра у складі:

головуючої судді Токар Н.В.,

за участю секретаря Кислиці Є.Ю.,

за участю представника позивача адвоката Шафранової О.В.,

розглянувши в судовому засіданні в залі суду у м.Дніпрі цивільну справу за позовною заявою Комунального підприємства «Центр екологічного моніторингу» ДОР до ОСОБА_1 , Публічного акціонерного товариства «НАСК «ОРАНТА» про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2024 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , Публічного акціонерного товариства «НАСК «ОРАНТА» про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, в якій просив:

-стягнути зі ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Центр екологічного моніторингу» ДОР суму в розмірі 211 504, 03 грн., яка складається з витрат на проведення експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ в сумі 8 000 грн., витрат на послуги евакуатора автомобіля після ДТП в сумі 1 500 грн., недоплаченої страховою компанією суми матеріального збитку внаслідок пошкодження в ДТП автомобіля в сумі 202 004, 03 грн.;

-стягнути з Публічного акціонерного товариства «НАСК «ОРАНТА», недоплачену суму страхового відшкодування в розмірі 54 083, 93 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що 03 травня 2024 року о 14 годині 50 хвилин в м. Дніпро, вул. Криворізька, буд. 1, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом BMW 520, номерний знак НОМЕР_1 , не вжив всіх заходів щодо зменшення швидкості руху аж до повної зупинки транспортного засобу чи безпечного об`їзду перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, внаслідок чого допустив наїзд (зіткнення) на транспортний засіб Volkswagen Transporter, номерний знак НОМЕР_1 , який перебував під керуванням водія ОСОБА_2 , який стояв попереду. Внаслідок зіткнення зазначених вище автомобілів, транспортний засіб Volkswagen Transporter, номерний знак НОМЕР_1 зазнав значних механічних ушкоджень. Власником пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу Volkswagen Transporter, номерний знак НОМЕР_1 , на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу є Комунальне підприємство «Центр екологічного моніторингу» ДОР. Постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17.06.2024 року (справа №204/5260/24) ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. На момент вчинення зазначеного вище ДТП, цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу BMW 520, номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_1 була застрахована у Публічному акціонерному товаристві «НАСК «ОРАНТА» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 19.08.2023 № 216340841. ПАТ «НАСК «ОРАНТА» перерахувала КП «Центр екологічного моніторингу» ДОР страхове відшкодування у розмірі 105 916,07 грн. Відповідно до Висновку № 9867 вартість матеріального збитку пошкодженого в результаті ДТП транспортного засобу Volkswagen Transporter, номерний знак НОМЕР_1 , становить 362 004, 03 грн., проте, з урахуванням вже сплаченого ПАТ «НАСК «ОРАНТА» відшкодування у розмірі 105 916,07 грн., та страхової суми згідно умов страхового полісу 160 000,00 грн., недоплачена сума збитку складає 54 083, 93 грн. Тобто, недоплачена сума страхового відшкодування (різниця між фактичною вартістю матеріального збитку та вже сплаченою Позивачу сумою страхового відшкодування) складає 54 083, 93 грн. Для повного відшкодування завданої внаслідок ДТП шкоди, особа, винна у ДТП, зобов`язана сплатити Потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), тому з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню різниця між вартістю відновлювального ремонту автомобіля та вартістю матеріального збитку в розмірі 202 004,03 грн. Також позивач просив суд вирішити питання про стягнення зі ОСОБА_1 витрат на проведення експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ в сумі 8 000 грн., витрат на послуги евакуатора автомобіля після ДТП в сумі 1 500 грн., та судові витрати просив покласти на відповідачів.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовну заяву, просила її задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві.

В судове засідання відповідач ОСОБА_1 не з`явився, раніше 26.02.2025 останнім була подана заява про розгляд справи за його відсутності, просив винести рішення на розсуд суду (а.с.112).

Представник відповідача ПАТ «НАСК «ОРАНТА» в судове засідання не з`явилась, останньою 29.10.2024 через систему «Електронний суд» були подані пояснення, згідно яких просила відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що ПАТ «НАСК «ОРАНТА» сплатила страхове відшкодування відповідно до оціненої шкоди (на підставі калькуляції дослідження) відповідно до ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

В судовому засіданні встановлено, що 03 травня 2024 року о 14 годині 50 хвилин в м. Дніпро, вул. Криворізька, буд. 1, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом BMW 520, номерний знак НОМЕР_1 , не вжив всіх заходів щодо зменшення швидкості руху аж до повної зупинки транспортного засобу чи безпечного об`їзду перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, внаслідок чого допустив наїзд (зіткнення) на транспортний засіб Volkswagen Transporter, номерний знак НОМЕР_1 , який перебував під керуванням водія ОСОБА_2 , який стояв попереду.

Внаслідок зіткнення зазначених вище автомобілів, транспортний засіб Volkswagen Transporter, номерний знак НОМЕР_1 зазнав значних механічних ушкоджень.

Власником пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу Volkswagen Transporter, номерний знак НОМЕР_1 , на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 18.12.2018 є Комунальне підприємство «Центр екологічного моніторингу» ДОР (а.с.18).

Постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17.06.2024 року (справа №204/5260/24) ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (а.с.57-58).

На момент вчинення зазначеного вище ДТП, цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу BMW 520, номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_1 була застрахована у Публічному акціонерному товаристві «НАСК «ОРАНТА» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 19.08.2023 № 216340841 (а.с.17).

На підставі заяви про страхове відшкодування КП «Центр екологічного моніторингу» ДОР від 17.06.2024, ПАТ «НАСК «ОРАНТА» за вказаною заявою виплатило страхове відшкодування у розмірі 105 916,07 грн. (а.с.10).

За результатами проведення експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку експертом ОСОБА_3 був складений висновок №9867 від 26.07.2024 експертного автотоварознавчого дослідження автомобіля Volkswagen Transporter, номерний знак НОМЕР_1 .

Відповідно до Висновку №9867 від 26.07.2024 вартість матеріального збитку пошкодженого в результаті ДТП транспортного засобу Volkswagen Transporter, номерний знак НОМЕР_1 , становить 362 004, 03 грн. (а.с.20-34).

Відповідачі не заявляли клопотання про призначення транспортно-товарознавчої експертизи в суді.

Статтями 5, 12, 13, 81, 83 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної майнової шкоди передбачені у статті 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана її майну, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За частиною 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно з частинами 1,2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана, зокрема, з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до положень ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до частини 3 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу чи його складника та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (пункт 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092).

За правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 4 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Так, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе лише за умови, що згідно із цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37 вказаного Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2019 року у справі № 522/15636/16-ц (провадження № 61-1819св17), суд касаційної інстанції дійшов таких висновків:

- правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати);

- виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом № 1961-IV покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом і договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Отже, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а вартість складників аварійно пошкодженого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу. Особа, яка має право на отримання відшкодування, може вимагати від страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виплати страхового відшкодування в розмірі повної вартості відновлювального ремонту з урахування коефіцієнта фізичного зносу. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Знос пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків) (пункт 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»). Враховуючи викладене, правильним є висновок апеляційного суду про стягнення з особи, винної у ДТП, різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) і страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що зазначені збитки є меншим за страхове відшкодування (страхової виплати) (постанова Верховного Суд України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15).

Таким чином, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в межах страхової суми відшкодовує вартість складників аварійно пошкодженого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу. Якщо суми страхового відшкодування є недостатньо для компенсації потерпілій особі завданої шкоди - обов`язок відшкодування частини завданої шкоди, не покритої сумою страхового відшкодування покладається на особу, відповідальну за завдання шкоди.

Відповідно до п. 36.7. ст. 36 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» рішення страховика (МТСБУ) про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) може бути оскаржено страхувальником чи особою, яка має право на відшкодування, у судовому порядку.

З матеріалів справи вбачається, що позивач не погоджується із визначеним НАСК «Оранта» розміром матеріального збитку (сумою страхового відшкодування), оскільки відповідно до висновку експерта №9867 від 26.07.2024 вартість матеріального збитку пошкодженого в результаті ДТП транспортного засобу Volkswagen Transporter, номерний знак НОМЕР_1 , такий розмір є більшим і становить 362 004, 03 грн.

Таким чином, відшкодування матеріального збитку (з урахуванням зносу деталей, що змінюються) відповідно до Закону покладено на страховика, що застрахував цивільну відповідальність винного в заподіянні шкоди учасника ДТП.

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Отже, під збитками слід розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливо б було відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням

Верховний суд у складі судової палати Касаційного цивільного суду у своїй Постанові №686/17155/15-ц від 03.10.2018 року підтримав правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі №6-691цс15 де було зазначено, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

На підставі цього висновку Верховний Суд визначив, що страховик за договором обов`язкового страхування відповідає у межах страхового ліміту за мінусом фізичного зносу, а за решту безпосередній винуватець.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що страхова компанія повинна виплатити потерпілому виключно вартість матеріального збитку, а Винуватець ДТП має відшкодувати потерпілому різницю між вартістю відновлювального ремонту автомобіля та вартістю матеріального збитку.

Враховуючи, що вартість матеріального збитку складає 362 004, 03 грн., з яких 160 000,00 грн. (ліміт відповідальності згідно умов страхового полісу), ПАТ «НАСК «ОРАНТА» виплатила позивачу страхове відшкодування у розмірі 105 916,07 грн., позивач має право на стягнення з відповідача ПАТ «НАСК «ОРАНТА» суми у розмірі 54 083,93 грн., виходячи із розрахунку: 160 000,00 грн. (ліміт відповідальності згідно умов страхового полісу) - 105 916,07 грн. (виплачене страхове відшкодування) = 54 083,93 грн., яка підлягає стягненню з відповідача ПАТ «НАСК «ОРАНТА» на користь позивача.

Для повного відшкодування завданої внаслідок ДТП шкоди, особа, винна у ДТП, зобов`язана сплатити Потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), виходячи із розрахунку: 362 004, 03 грн. (вартість матеріального збитку) - 160 000,00 грн. (ліміт відповідальності згідно умов страхового полісу) = 202 004, 03 грн., яку повинен відшкодувати Потерпілому Винуватець ДТП відповідач ОСОБА_1 .

Суд не приймає заперечення відповідача ПАТ «НАСК «ОРАНТА» в частині того, що матеріальний збиток транспортного засобу Volkswagen Transporter, номерний знак НОМЕР_1 внаслідок пошкодження при ДТП складає 123 088,29 грн., на підтвердження чого ними було надано звіт №23-D/15/00 від 29.07.2024, а відтак ПАТ «НАСК «ОРАНТА» як страховик свої зобов`язання виконало в повному обсязі, суд вважає вказані доводи безпідставним, з огляду на наступне.

Так, згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Разом з тим, за змістом пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

За встановленими у цій справі обставинами, позивач не погоджувався з розрахунком страхової виплати у розмірі 105 916,07 грн., оскільки вважав, що нарахована ПАТ «НАСК «ОРАНТА» сума страхового відшкодування є значно меншою порівняно з розміром матеріального збитку, який було йому заподіяно, що було підтверджено наданим позивачем висновком №9867 від 26.07.2024, згідно якого, такий розмір є більшим і становить 362 004, 03 грн. Крім того, висновок №9867 експертного автотоварознавчого дослідження автомобіля є належним та допустимим доказом, оскільки з вказаного висновку вбачається, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за ст.ст.384, 385 КК України.

Так, відповідно до п. 2.4. "Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень", затвердженою наказом Міністерства юстиції України N? 53/5 від 08.10.98, за надання завідомо неправдивого висновку, за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків, а також за розголошення даних, що стали йому відомі під час проведення експертизи, експерт несе кримінальну відповідальність згідно з чинним законодавством.

Тобто при проведенні експертного автотоварознавчого дослідження експерт ОСОБА_3 керувався вище зазначеними нормами, а тому останній знав та розумів наслідки надання завідомо недостовірного висновку та фактично несе відповідальність відповідно до чинного законодавства за складання завідомо неправдивого/недостовірного висновку.

Даної позиції притримується Верховний Суд у постанові від 22.01.2019 у справі №697/2272/14-к, відповідно до якої відсутність безпосередньо у висновку експерта відомостей про попередження про кримінальну відповідальність за подання завідомо неправдивого висновку не є підставою для визнання такого висновку недопустимим доказом, якщо наявні інші обставини, які доводять, що експерт розуміє наслідки надання завідомо недостовірного висновку.

Окрім того, однією з відмінностей між висновком експерта-автотоварознавця та експертним дослідженням є те, що у висновку експерт зазначає застереження про обізнаність його про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку, а при експертному дослідженні такого попередження немає.

Матеріалами справи встановлено, що висновок №9867 від 26.07.2024 є саме експертним автотоварознавчим дослідженням, ініційованим самим Позивачем, а не висновком судової експертизи, а тому зазначення у Висновку №9867 від 26.07.2024 експертного автотоварознавчого дослідження відомостей про попередження про кримінальну відповідальність за подання завідомо неправдивого висновку не є обов`язковими, а його відсутність не є підставою для визнання такого висновку недопустимим доказом.

Інші заперечення ПАТ «НАСК «ОРАНТА» є безпідставними та до уваги судом не приймаються.

Відповідно до п.2 частини третьої ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивачем було сплачено витрати по проведенню експертного автотоварознавчого дослідження у сумі 8 000,00 грн, що підтверджується копією квитанцій, та підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача (а.с.15).

Квитанцією №299787 від 03.05.2024 підтверджено послуги евакуатора на суму 1 500,00 грн, які також підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача (а.с.7-8).

Відповідно до ст.141 ЦПК України, суд має вирішити розподіл судових витрат між сторонами, тому, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 991,84 грн., з кожного.

Керуючись ст.ст.4,5,12,13,76-82,137,141,258,259,263-265,273 ЦПК України, ст.ст. 979, 980, 988, 990 ЦК України, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Комунального підприємства «Центр екологічного моніторингу» ДОР до ОСОБА_1 , Публічного акціонерного товариства «НАСК «ОРАНТА» про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП задовольнити.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Центр екологічного моніторингу» ДОР суму матеріального збитку у розмірі 211 504,03 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «НАСК «ОРАНТА» на користь Комунального підприємства «Центр екологічного моніторингу» ДОР недоплачену суму страхового відшкодування у розмірі 54 083,93 грн.

Стягнути зі ОСОБА_1 , Публічного акціонерного товариства «НАСК «ОРАНТА» на користь Комунального підприємства «Центр екологічного моніторингу» ДОР судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 991,84 грн., з кожного.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 08.10.2025 року.

Суддя Н.В. Токар