Справа № 161/3556/25 Головуючий у 1 інстанції: Черняк В. В.
Провадження № 22-ц/802/855/25 Доповідач: Осіпук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Матвійчук Л. В., Федонюк С. Ю.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 травня 2025 року

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2025 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеним позовом.

Покликалась на те, що вони з відповідачем ОСОБА_2 з 18 квітня 2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 листопада 2020 року. Від шлюбу мають дітей: дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають з нею та перебуваються на її утриманні.

Вказувала, що за станом здоров`я вона ніде не працює, а тому самостійно не взмозі забезпечити потреби дітей.

Крім того, позивач зазначала, що відповідач ОСОБА_2 час від часу надає їй на утримання дітей незначну матеріальну допомогу хоча як фізична особа-підприємець отримує значні доходи, а також у його власності наявне дорого вартісне майно.

Ураховуючи наведене, позивач просила суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на свою користь аліменти на утримання двох дітей у розмірі 50000 грн щомісячно, до досягнення останніми повноліття.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області 12 травня 2025 року позов задоволено частково. Ухвалено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання двох дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 10000 грн щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21 лютого 2025 року та до досягнення дітьми повноліття. Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 1600 грн та в дохід держави судовий збір у розмірі 1211 грн 20 коп.

Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним і необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального права, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції, під час ухвалення оскаржуваного рішення, не було надано належну правову оцінку встановленим обставинам справи та наявним в матеріалах справи доказам. Зокрема, позивач вказувала, що судом не було взято до уваги майновий стан відповідача, який дає йому можливість сплачувати аліменти саме в розмірі 50000 грн, а також не було враховано її матеріальні витрати на потреби дітей.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_7 , вважаючи рішення суду законним і обґрунтованим, просив відмовити у задоволенні скарги.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Дослідивши обставини справи та перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що розмір аліментів у сумі 10000 грн на двох дітей, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, є достатнім для забезпечення їх гармонійного фізичного та соціального розвитку. Також суд зазначив, що аліменти повинні використовуватись виключно для задоволення потреб дітей та не можуть бути джерелом безпідставного збагачення отримувача аліментів.

Такий висновок суду є правильний.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 з 18 квітня 2010 року перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с. 6).

У подружжя під час шлюбу народилося двоє дітей: дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають з позивачем (а.с. 9-13).

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 листопада 2020 року шлюб між сторонами спору було розірвано.

Також встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем та власником як земельних ділянок так і інших об`єктів нерухомого майна: двох будинків для відпочинку; двох квартир та двох торгово-офісних будівель (а.с.26-29).

Статтею ст. 51 Конституції України гарантовано, а ст.180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною третьою статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Як передбачає ч.1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 статті передбачає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього Кодексу.

Відповідно до роз`яснення, викладених у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Наведені норми імперативно закріплюють обов`язок обох батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ч.2 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 р., дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 р.) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увагаприділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст.ст.18, 27 Конвенції, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або, у відповідних випадках, законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аліменти повинні використовуватись виключно для задоволення потреб дитини, її гармонійного фізичного та духовного розгляду й не можуть слугувати для безпідставного збагачення отримувача аліментів.

З урахуванням встановлених обставин, приймаючи до уваги, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, враховуючи, що позивач та відповідач є працездатними особами, зважаючи на обов`язок обох батьків утримувати дітей, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дітей підлягають задоволенню частково, а їх розмір, з урахуванням обставин справи, вірно визначений судом першої інстанції у сумі 10000 грн.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції не належним чином дослідив докази щодо наявності у відповідача ОСОБА_2 у власності значної кількості нерухомого майна та дав їм невірну оцінку, так як такі були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені місцевим судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення ухвалено судом першої інстанції з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його зміни чи скасування не вбачає.

Доводи апеляційної скарги не спростовують вірних висновків суду першої інстанції та не впливають на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 268, 367-369, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді