Провадження № 2-о/554/274/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2025 року Шевченківський районний суд міста Полтави у складі:

головуючого судді Савченко Л.І.

при секретарі Титаренко Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Полтава цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Полтавська міська рада , про встановлення факту, що має юридичне значення, -

в с т а н о в и в :

Заявник ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 , звернулася до суду із заявою, у якій просила встановити факт її постійного проживання разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини за адресою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх заявлених вимог вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати заявника - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка за життя залишила після себе заповіт на ім`я заявниці ОСОБА_1 . Вказує, що 23.04.2024 року заявниця звернулась до нотаріуса для належного оформлення своїх спадкових прав, на що остання повідомила про те, що потрібно встановити факт постійного проживання з померлою матір`ю. Зазначає, що метою встановлення факту спільного проживання ОСОБА_1 зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна. Отже, такий факт породжує юридичні наслідки, при цьому чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем.

Ухвалою суду від 15 серпня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами окремого позовного провадження.

05 вересня 2025 року від представника заінтересованої особи Полтавської міської ради- Я.Кущ до суду надійшов відзив, у якому остання просила відмовити у задоволенні заяви. Позицію заінтересованої особи мотивовано тим, що заявником на підтвердження заявлених обставин не надано суду належних та допустимих доказів, які б поза розумним сумнівом свідчили про факт постійного проживання разом зі спадкодавцем (а.с.41-43).

Від представника заявника ОСОБА_1 ОСОБА_2 до суду надійшло клопотання про долучення доказів до заяви, у якому останній просив розглядати справу без його участі та без заявника і задовольнити заявлені вимоги (а.с.49).

Представник заінтересованої особи Полтавської міської ради- Я.Кущ у відзиві просила проводити розгляд справи без участі їхнього представника (а.с.43)

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ч. 3 та ч. 4 ст.12, ч. 1 та ч. 2 ст.13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, прийшов до наступного висновку.

Згідно з вимогами глави 6 розділу IV ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту, що має юридичне значення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 27 грудня 1962 року, а/з 292, виданим Карлівським відділом РАЦС Полтавської області (а.с.9).

21.06.1985 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 уклали шлюб, після укладення якого прізвище дружини змінено на « ОСОБА_6 », що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від 21.06.1985 року, актовий запис № 1282 (а.с.25).

З копії заповіту посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Бабич С.В. 15.10.2015 року, за реєстровим № 992, вбачається, що ОСОБА_3 все належне їй майно, яке буде належати їй на день її смерті, де б воно не було та з чого б воно не складалося, в тому числі всі її права та обов`язки, взагалі на все те, що вона матиме право за законом заповіла своїй доньці ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.10 зворот).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , що повторно видане 19 квітня 2024 року Київським відділом реєстрації актів цивільного у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 832 (а.с.10).

З відповіді приватного Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області Дубової Т.В. Вих. 111/01-16 від 23.04.2024 року вбачається, що на звернення ОСОБА_1 , з проханням завести спадкову справу після смерті її матері ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , останній повідомлено, що завести спадкову справу не має можливості, оскільки ОСОБА_1 не надала документів, які б підтвердили факт постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. ОСОБА_1 роз`яснено про її право звернутись в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Крім того, з відповіді нотаріуса вбачається, що за даними Спадкового реєстру спадкова справа після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 не заводилась (а.с.21-22).

На підставі ч.ч.3, 5 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до п.211 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністра Юстиції України №20/5 від 03 березня 2004 року - доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Метою звернення позивача до суду є встановлення факту її постійного проживання, як спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини для подальшого оформлення прав на спадкове майно в нотаріальному порядку на підставі ч.3ст.1268 ЦК України.

Відповідно до ухвали №505/2085/14-ц від 14.09.2016 року Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшов висновку - «якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Згідно зі ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. З наведених підстав колегія суддів погоджується із висновками апеляційного суду про те, що відсутність реєстрації спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця сама по собі не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини ч. 3 ст. 1268 ЦК України підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів.»

Аналогічні правові висновки містяться в ухвалі Верховного Суду України №6-7165св09 від 03 листопада 2010 року, рішенні Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №6048327св14 від 11 листопада 2015 року, ухвалі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6-20158св15 від 21 жовтня 2015 року.

Відповідно до правового висновку, висловленого у Постанові Верховного Суду від 10.01.2019 у справі №484/747/17, відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом.

Згідно з ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №505/2085/14-ц від 14.09.2016, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Аналогічні правові висновки містяться в ухвалі Верховного Суду України № 6-7165св09 від 03.11.2010 та Постанові Верховного Суду № 336/709/18-ц від 07.11.2018.

Згідно з ч. 1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1 ст.1269 ЦК України).

При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення.

Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто, спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.

В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п.2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013). Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщини в такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.

Як випливає із п.3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Згідно роз`яснень, викладених у п. п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30.05.2008, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Метою встановлення факту спільного проживання позивача зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Заявник звернулася до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем станом на час відкриття спадщини, який знайшов своє підтвердження у судовому засіданні.

Так, заявник надала копії медичної документації на ім`я ОСОБА_3 , з якої вбачається, що остання проживала за адресою АДРЕСА_1 (а.с.16 зворот, 17-5-21, 23-24).

Фактичне та зареєстроване місце проживання ОСОБА_8 за адресою АДРЕСА_1 підтверджується також копією заповіту посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Бабич С.В. 15.10.2015 року, за реєстровим № 992 (а.с.10 зворот).

Заявник ОСОБА_1 була зареєстрована за вказаною адресою до 30.03.2021 року, що слідує із копії паспорта серії НОМЕР_4 від 30.07.2002 року (а.с.11-12).

Із Декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги від 27.11.2020 слідує, що ОСОБА_3 проживала за адресою: АДРЕСА_1 , членом сім`ї, який проживає разом з нею, вказувала доньку ОСОБА_1 (а.с.7 зворот-8).

Із пояснень ОСОБА_9 , яка проживає за адресою АДРЕСА_2 , вбачається, що вона була сусідкою ОСОБА_3 з 2000 року. ОСОБА_10 вказує, що у них з ОСОБА_3 були добросусідські відносини, вони ходили одна до одної у гості . Влітку 2023 року ОСОБА_3 сильно захворіла та майже не виходила з квартири. Догляд за нею здійснювала її донька ОСОБА_1 . На момент смерті ОСОБА_11 донька здійснювала за нею догляд та проживала разом з померлою, так як остання потребувала постійного догляду (а.с.13).

У своїх поясненнях ОСОБА_12 , який проживає за адресою АДРЕСА_3 , зазначив, що був сусідом ОСОБА_3 та часто спілкувався з останньою. Коли ОСОБА_13 захворіла дочка жила разом з нею та доглядала її (а.с.12 зворот).

Відповідно до ч.1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно ч.2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

На підставі вище викладеного, суд вважає доведеним факт, що ОСОБА_1 постійно проживала зі своєю матір`ю ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час відкриття спадщини за адресою АДРЕСА_1 . Встановлення вказаного факту необхідне їй для прийняття спадщини.

З огляду на викладене, заява підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 81, 258, 259, 263 265, 315-319, ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Полтавська міська рада , про встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме: факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , паспорт НОМЕР_4 виданий Київським РВ УМВС України в Полтавській області 30 липня 2002 року, РНОКПП НОМЕР_5 , разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини за адресою АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП - НОМЕР_5 .

Заінтересована особа Полтавська міська рада, місце знаходження: м. Полтава, вул.. Соборності, 36, .

Суддя Л.І.Савченко