Справа № 950/3594/24
Номер провадження 2/950/133/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Лебедин

02 жовтня 2025 року Лебединський районний суд Сумської області

в складі: головуючого судді Чхайло О. В.,

при секретарі судового засідання Сивоконь А.І.,

за участю: представника позивачки - ОСОБА_1 , відповідачки - ОСОБА_2 , представниці відповідачів ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка через свого представника звернулася до суду з позовом, в якому просила визначити їй додатковий строк терміном у три місяці з дня набрання рішенням законної сили для подачі заяви до нотаріуса про прийняття спадщини за законом після смерті матері ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Московський Бобрик Сумського району Сумської області.

Вимоги ОСОБА_4 мотивовані тим, що після смерті ОСОБА_7 відкрилася спадщина, до складу якої ввійшли житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами і земельними ділянками під ними, що розташовані по АДРЕСА_1 , а також земельні ділянки з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані на території Лебединської міської територіальної громади (колишньої Московськобобрицької сільської ради Лебединського району Сумської області). ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які є доньками спадкодавиці та рідними сестри позивачки, прийняли спадщину матері. Сама ж ОСОБА_4 також зверталася до нотаріуса через свого представника з заявою про прийняття спадщини, але отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.11.2024, мотивовану тим, що нею був пропущений шестимісячний строк для подачі заяви про прийняття спадщини.

Як на підставу задоволення заявлених вимоги представник позивачки посилається на те, що після смерті матері та проведення її поховання ОСОБА_4 відразу поїхала до Чеської Республіки, де проживає на даний час та проходить лікування. 19.08.2024 остання склала заяву про прийняття спадщини після ОСОБА_7 , яка була посвідчена ОСОБА_8 , постійним замісником нотаріуса уповноваженою JUDr. Сильвою Котрбовою нотаріусом м. Праги, а 04.09.2024 з метою оформлення своїх прав позивачка також видала на ім`я ОСОБА_9 довіреність, яка так само була посвідчена зазначеною собою.

17.09.2024 представниця ОСОБА_4 звернулася до Лебединської державної нотаріальної контори Сумської області та передала нотаріусу заяву останньої про прийняття спадщини від 19.08.2024 та довіреність, але нотаріус висловила зауваження щодо їх змісту, а саме, що переклад заяви посвідчено чеським нотаріусом, а не українським. Також нотаріус порадила представнику звернутися до бюро перекладу з іноземних мов. В подальшому, надавши до нотаріальної контори відповідний переклад заяви ОСОБА_4 про прийняття спадщини від 19.08.2024, її представниці нотаріусом було роз`яснено, що позивачкою вже пропущено строк для прийняття спадщини, а тому необхідно вирішити з іншими спадкоємцями, відповідачами по справі, які прийняли спадщину ОСОБА_7 , питання щодо надання ними письмової згоди на подання заяви про прийняття спадщини в порядку, визначеному у ч. 2 ст. 1272 ЦК України. Відповідачі спочатку погодилися надати такі письмові згоди, але в подальшому повідомили позивачеві, що вони змінили свою позицію і такої письмової згоди надавати не будуть. Після цього представниця позивачки повідомила нотаріуса позицію відповідачів, але, вивчивши повторно надані нею документи, нотаріус висловила нові зауваження щодо посвідчення перекладу заяви про прийняття спадщини та була знов направлена до перекладача. Після чергового звернення ОСОБА_9 до Лебединської державної нотаріальної контори Сумської області 15.11.2024 представниця ОСОБА_4 отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом за вих.№1283/02-31, мотивовану тим, що позивачкою був пропущений шестимісячний строк для подачі заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті матері ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Оскільки позивачка та її представник вчинили всі можливі від них дії стосовно подачі до Лебединської державної нотаріальної контори Сумської області заяви про прийняття спадщини і такий строк пропущений був саме внаслідок допущення помилок нотаріусами Чешської Республіки та приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Сумської області Бурбика Т.А. при посвідченні перекладів заяви про прийняття спадщини та довіреності, зважаючи на ту обставину, що представниця ОСОБА_4 звернулася до Лебединської державної нотаріальної контори Сумської області 17.09.2024, тобто до сплину шестимісячного строку для подачі заяви про прийняття спадщини та передала нотаріусу відповідні документи, а також враховуючи незначний часовий проміжок між закінченням строку прийняття спадщини та подачею до суду позовної заяви про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, представник позивачки вважає, що є підставою для задоволення даних вимог.

Сторона відповідачів скористалася правом подати письмовий відзив на позовну заяву, в якому представниця ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зазначила, що заявлені вимоги відповідачі не визнають у повному обсязі, вважають їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню на підставі того, що позивачка не надала суду жодного переконливого доказу на підтвердження поважності пропуску шестимісячного строку, визначеного на подання заяви про прийняття спадщини.

При цьому просить врахувати те, що свого часу сторони узгодили, що вони спільно будуть звертатися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини. ОСОБА_10 , який є їх братом, повідомив, що спадщину матері приймати не буде і заяви до нотаріуса не подаватиме. Відповідачі зверталися до позивачки з пропозицією разом поїхати до Лебединської державної нотаріальної контори та подавати заяви про прийняття спадщини, на що остання повідомила, що вона не буде приїжджати в Україну та надішле заяву поштою. Відповідачі узгоджували з ОСОБА_4 питання прийняття спадщини і тим самим сприяли їй в реалізації її права, але про готовність документів позивачка повідомила лише 25.09.2024. ОСОБА_4 перебувала на відпочинку у Чеській республіці із квітня 2024 року. Жодних перешкод щодо своєчасного звернення із заявою про прийняття спадщини вона не мала. Звернення ОСОБА_4 до нотаріуса у місті Прага Чеської Республіки 19.08.2024 не є поважною причиною пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини. Позивачка мала можливість приїхати до України і подати заяву особисто у встановленому законом порядку чи звернутися у Посольство України, яке знаходиться у місті Прага для оформлення відповідної заяви. При обранні шляху подачі заяви про прийняття спадщини вона мала враховувати всі строки та ризики. До того ж строк на подання зави про прийняття спадщини розпочався ще 20.03.2024 в період перебування ОСОБА_4 на території України. Жодного факту, який пов`язаний з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами та унеможливлював позивачці подати заяву про прийняття спадщини не існувало. Із постанови держаного нотаріуса Лисенко В.Ф. про відмову у вчиненні нотаріальної дії вбачається, що заява позивачки про прийняття спадщини була подана лише 15.11.2024, тобто пропуск позивачем строку для подання заяви про прийняття спадщини складає майже два місяці. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Проте надані позивачем докази охоплюють лише незначний проміжок часу, а саме з 04.09.2024, що охоплюють незначний період строку, відведеного на прийняття спадщини. Оскільки позивачка не надала доказів наявності у неї обставин, які створювали б об`єктивні та непереборні труднощі для неї у поданні заяви про прийняття спадщини, то представниця відповідачів просить відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 в повному обсязі у зв`язку із їх необґрунтованістю.

Представник позивачки в судовому засіданні заявлені ОСОБА_4 вимоги підтримав, просив їх задовольнити з мотивів, наведених у позовній заяві та у відповіді на відзив. Зауважив, що позивачка та її представниця вчинили всі можливі від них дії для подачі заяви до Лебединської державної нотаріальної контори Сумської області про прийняття спадщини. Як вбачається з матеріалів справи і дана обставина не заперечується й самим представником відповідачів перша заява про прийняття спадщини була оформлена та посвідчена ще 19.08.2024 тобто більш, ніж за місяць до закінчення строків для прийняття спадщини. Довіреність на ім`я ОСОБА_9 була видала 04.09.2024. Після надходження таких документів представниця звернулася до нотаріуса так само до сплину строку для подачі заяви про прийняття спадщини, а саме 17.09.2024. Втім нотаріус висловила зауваження щодо змісту поданих документів, що стало підставою подальшого неодноразового звернення до бюро перекладів та пропущення строку для прийняття спадщини. Також представник позивачки просить врахувати, що після смерті матері ОСОБА_4 поїхала до Чеської Республіки для проходження лікування, що підтверджується доданими виписками з медичної документації, а не на відпочинок, як зазначає представник відповідачів у поданому відзиві на позовну заяву.

Представниця відповідачів в судовому засіданні проти позову заперечила, посилаючись на доводи, викладені у відзиві на позовну заяву.

Відповідачка ОСОБА_2 свого представника підтримала повністю. Просила у позові відмовити.

Свідок ОСОБА_9 , допитана у судовому засіданні, показала, що вона є соціальним працівником служби соціального захисту. З весни 2022 року по угоді працювала і доглядала за ОСОБА_4 . Остання скаржилася на біль у серці та ногах. Декілька раз їй викликали швидку. Також неодноразово на прохання ОСОБА_4 вона доглядала за ОСОБА_7 , яка потребувала стороннього догляду. На початку липня та у вересні 2024 року ОСОБА_4 просила її допомоги по питанню оформлення спадщині. Вона в свою чергу з цим питанням зверталася до нотаріуса Лисенко В.Ф. Приблизно у середині вересня прийшли якісь документи на Нову пошту м. Лебедин, які вона отримала та віднесла до нотаріуса, але остання сказала, що не такий переклад. 22 чи 23 вересня 2024 вона знову приходила до нотаріуса, але та повідомила, що пройшов встановлений законом строк та порекомендувала звернутися до сестер ОСОБА_4 щоб ті погодилися і написали заяви. В подальшому була винесена постанову про відмову у вчинення нотаріальних дій, оскільки сестри писати заяви не погодилися.

Заслухавши доводи представників сторін, відповідачку ОСОБА_2 , покази свідка, дослідивши письмові докази у справі, суд зазначає наступне.

Судовим розглядом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Московський Бобрик Сумського району Сумської області померла ОСОБА_7 (а.с. 8), зі смертю якої відкрилася спадщина на майно, що належало останній за життя.

Спадкоємцями останньої за законом у першу чергу є її доньки ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які виявили бажання прийняти спадщину матері, а також син померлої ОСОБА_10 , який після смерті матері повідомив, що спадщини приймати не буде і заяви до нотаріуса не подаватиме.

Так, з матеріалів спадкової справи № 177/2024, заведеної 09.08.2024 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 , установлено, що ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у визначений законом строк звернулися до нотаріуса з відповідними заявами про прийняття спадщини (а.с. 79, 80, 81).

Позивачці ж було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки нею пропущений шестимісячний строк для подачі заяви про прийняття спадщини, про що державним нотаріусом Лебединської державної нотаріальної контори Сумської області Лисенко В.Ф. видано постанову від 15.11.2024 (а.с. 82).

ОСОБА_10 з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не звертався.

У поданій до суду позовній заяві представник ОСОБА_4 зазначає, що після смерті ОСОБА_7 та проведення її поховання позивачка відразу поїхала до Чеської Республіки, де проживає й на даний час і проходить лікування.

19.08.2024, перебуваючи за кордоном, ОСОБА_4 склала заяву про прийняття спадщини після смерті матері (а.с. 15, 16) та 04.09.2024 з метою оформлення своїх спадкових прав видала на ім`я ОСОБА_9 довіреність (а.с. 17, 18), які були посвідчені JUDr. ОСОБА_8 , постійним замісником нотаріуса уповноваженою JUDr. Сильвою Котрбовою нотаріусом м. Праги та апостильовані в установленому порядку і направлені позивачкою до України.

Також представник зазначає, що ОСОБА_9 , отримавши вищевказані заяву та довіреність, як уповноважений представник звернулася до Лебединської державної нотаріальної контори Сумської області та передала нотаріусу заяву ОСОБА_4 про прийняття спадщини, що мало місце до сплину шестимісячного строку, відлік якого розпочався після смерті ОСОБА_7 , а саме ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Втім у подальшому виникла необхідність у перекладі поданих документів і посвідченні такого перекладу, що й привело до пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини та прийняття 15.11.2024 нотаріусом постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.

Крім цього, представник позивачки просить врахувати, що перебування ОСОБА_4 за кордоном було зумовлене необхідністю проходження нею обстеження та відповідного лікування і лише після проходження певного курсу лікування позивач змогла 19.08.2024 прибути до нотаріуса у м. Прага Чешської Республіки та оформити відповідну заяву про прийняття спадщини після смерті матері.

За наведених обставин представник вважає, що даний строк ОСОБА_4 пропущений з поважної причини та, посилаючись на зазначене, просить визначити останній додатковий строк для подачі такої заяви.

Втім підстав для задоволення даних вимог суд не знаходить.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно з положеннями ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст. ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (стаття 1223 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно з частинами першою, другою статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом зазначеної статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) спадкоємець пропустив строк для прийняття спадщини;

2) у спадкоємця були перешкоди для подання заяви для прийняття спадщини;

3) ці обставини визнані судом поважними.

Оцінка поважності причин пропуску строку прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 04.11.2015 у справі № 6-1486цс15, від 23.08.2017 у справі № 6-1320цс17, у постановах Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 565/1145/17, від 17.10.2019 року у справі№ 766/14595/16, від 30.01.2020 у справі № 487/2375/18, від 31.01.2020 року у справі № 450/1383/18, від 17.08.2023 у справі № 626/274/22.

Спадщина померлої ОСОБА_7 відкрилась в день її смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 і строк для її прийняття згідно приписів ч. 2 ст. 1220 ЦК України обчислюється з вказаної дати.

Відтак останнім днем строку прийняття спадщини для позивачки як спадкоємиці першої черги після смерті своєї матері, яка не проживала разом із нею станом на час смерті, було 20.09.2024, але з заявою про прийняття спадщини ОСОБА_4 через свого представника звернулася лише 15.11.2024 і в той же день нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

В той же час в ході судового розгляду суду не було надано та матеріали справи не містять доказів на підтвердження усних доводів сторони про те, що з боку позивачки дійсно мали місце звернення до нотаріуса з вказаною заявою до сплину шестимісячного строку, установленого законом для прийняття спадщини, зокрема 17.09.2024.

В матеріалах спадкової справи № 177/2024 (а.с. 78-87), заведеної 09.08.2024 державним нотаріусом Лебединської державної нотаріальної контори Сумської області Лисенко В.Ф. після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 , відсутні будь-які фактичні дані на підтвердження таких звернень представниці ОСОБА_4 аж до 15.11.2024 коли нотаріусом була прийнята постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 82).

Тому доводи представника про те, що заява ОСОБА_4 про прийняття спадщини подавалася до сплину шестимісячного строку від дня смерті матері суд взяти до уваги не може та вважає, що позивачка з такою заявою у встановлений законом строк до нотаріуса не зверталася на відміну від інших спадкоємців, відповідачів по справі.

В той же час суд не вбачає поважності причин пропуску ОСОБА_4 вказаного строку з посиланням на стан її здоров`я, на підтвердження чого у справі маються медичні виписки (а.с. 92 на звороті, 93 на звороті), оскільки вони хоча й містять посилання на протипоказання щодо тривалих подорожей, але не спростовують доводи другої сторони про те чому ОСОБА_4 не могла звернутися до відповідної консульської установи України в Чеській Республіці з метою своєчасного та належного оформлення заяви про прийняття спадщини, для чого тривалі поїздки були непотрібні.

Так само не є доведеною і та обставина, що питаннями оформлення спадщини ОСОБА_4 змогла займатися лише після проходження певного курсу лікування, а саме після 19.08.2024, оскільки доказів того, що з 20.03.2024 до вказаної дати для неї існували обставини, пов`язані з лікуванням, які б створювали об`єктивні та непереборні труднощі у поданні заяви про прийняття спадщини матеріали справи не містять.

Протилежний же висновок ґрунтувався б виключно на припущеннях, які в основу свого рішення суд покласти не може.

Вирішуючи питання поважності причин пропуску позивачем шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

Цивільна справа вирішується з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.

За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Жодних інших поважних причин для визначення позивачці додаткового строку, достатнього для подання нею заяви про прийняття спадщини, представником ОСОБА_4 не наведено та матеріали справи не містять.

Тому суд вважає, що сторона позивачки не надала жодних доказів та не довела об`єктивних, непереборних, істотних труднощів для своєчасного прийняття нею спадщини, і вона як спадкоємиця, якій ще в день смерті матері ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) було достеменно відомо про відкриття спадщини, без жодних вагомих на те перешкод (поважних причин) не звернулася до нотаріальної контори з заявою про її прийняття у визначений законом строк. В той же час якщо у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через власну пасивну поведінку, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Таким чином, оцінивши всі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та об`єктивному розгляді, виходячи із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4 є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 2-5, 76-80, 258-259, 263-265 ЦПК України;

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10.10.2025.

Суддя Олександр ЧХАЙЛО