ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 534/246/25 Номер провадження 22-ц/814/3296/25Головуючий у 1-й інстанції Куц Т. О. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Триголов В.М., Чумак О.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні у м.Полтаві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Горішньоплавнівського міського суду Полтавської області від 21 травня 2025 року (час ухвалення судового рішення та дата складання повного текста судового рішення не зазначено) у справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

У С Т А Н О В И В:

У січні 2025 року АТ «Акцент-Банк» звернулось до суду з вказаним позовом, просило стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 14.02.2020 у розмірі 21 551,61 грн за станом на 14.01.2025, яка складається з: 13 450 грн заборгованість за кредитом; 8 101,61 грн заборгованість по відсоткам.

Заявлені вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем умов кредитного договору.

Рішенням Горішньоплавнівського міського суду Полтавської області від 21 травня 2025 року позов АТ «Акцент Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент Банк» заборгованість за кредитним договором від 14.02.2020 у розмірі 21 551,61 грн та судові витрати в сумі 3 028 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що позивачем не надано суду підтверджень перерахунку коштів та отримання їх саме відповідачем, окрім того паспорт споживчого кредиту не містить жодних підписів, а анкета заява не містить умов кредитування.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Акцент Банк», вказуючи на правомірність рішення суду першої інстанції та необгрунтованість апеляційної скарги, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення - без змін.

В обгрунтування відзиву повторно наведені обставини і доводи позовної заяви і наголошується, що матеріали справи містять достатньо доказів отримання відповідачем кредитних коштів.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення у разі порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права.

З матеріалів справи вбачається, що 14.02.2020 ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг (а.с.17). У анкеті відсутні дані про розмір кредиту, процентну ставку, строк кредитування, наслідки порушення умов кредитування, тощо.

Згідно паспорту споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» Зелена» процентна ставка встановлена у розмірі 44,4% річних (а.с.8).

На ім?я ОСОБА_1 відкрито рахунок № НОМЕР_1 та видано картку № НОМЕР_2 зі строком дії до грудня 2024 року, яку в подальшому перевипущено та відповідачу видана картка № НОМЕР_3 зі строком дії до грудня 2031 року (а.с.15).

Відповідно до довідки за лімітами ОСОБА_1 встановлено кредитний ліміт 14.02.2020 в розмірі 15000 грн, який в подальшому було зменшено до 13500 ( 23.02.2024) ( а.с.16)

Згідно виписки по картці ОСОБА_1 останній користувався наданим кредитом розраховуючись нею в магазинах, АЗС, перераховував кошти на інші картки та інш. (а.с.9-14)

Згідно розрахунку, наданого АТ «А-Банк», загальна сума заборгованості за станом на 14.01.2025 становить 21551,61 грн, з яких:

13 450 грн заборгованість за кредитом;

8 101,61 грн заборгованість по відсоткам (а.с.6-7).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості позовних вимог і врахував заяву відповідача про визнання позовних вимог та проведення розстрочки виконання рішення суду.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним. Якщо сторони в належній формі досягли усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

У постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15), у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17 сформульований такий правовий висновок:

«З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11Закону №1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.»

За змістом положень ст.12, ст.13, ст.89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності і диспозитивності. Кожна із сторін зобов`язана довести належними і допустимими доказами ті, обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог та заперечень. Суд розглядає цивільні справи у межах заявлених вимог і на підставі доказів, наданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд не може збирати докази, що стосуються спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судоми у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійснені учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Апеляційний суд зауважує, що принцип диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) не звільняє учасника справи від обов`язку доказування обставин, на які він посилається у підтвердження обставин, якими обґрунтовані позовні вимоги або заперечення позову (ст.81 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на підтвердження доказів отримання відповідачем коштів надано: анкету заяву (а.с.17), довідку за лімітами (а.с.16), довідку за картками (а.с.15), виписку по картці (а.с.9), що свідчить про отримання ОСОБА_1 коштів та користування ними упродовж періоду часу починаючи з 13.03.2020 по 25.09.2025, а отже доводи апеляційної скарги щодо неотримання відповідачем коштів є безпідставними та не заслуговують на увагу суду.

Відповідач після отримання судової повістки в судове засідання на 21.05.2025, копії ухвали суду першої інстанції про відкриття провадження у справі та копії позовної заяви, подав до суду першої інстанції заяву про визнання позову та розстрочку виконання рішення суду.

Тобто, направляючи до суду першої інстанції заяву про визнання позову, відповідач був ознайомлений зі змістом позову та сумою яку прохає стягнути АТ «Акцент Банк».

Однак, зважаючи на доводи апеляційної скарги та те, що відповідач як споживач банківських послуг є більш слабкою (незахищеною) стороною у спірних правовідносинах, апеляційний суд виходить з того, що Банк не довів належними і допустимими доказами згоду відповідача з Умовами і правилами надання банківських послуг, які долучені до справи.

За змістом ст.1048, ст.1054 ЦК України фінансова установа (банк) має право на отримання відсотків за користування наданими кредитними коштами.

Відповідно до ч.2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, типи процентної ставки та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Таким чином, у кредитних відносинах умови сплати процентів за користування кредитом мають бути узгоджені між сторонами у встановлений законом спосіб, тобто шляхом укладення письмового договору.

Оскільки позивач не надав суду належних доказів узгодження між сторонами умов та порядку нарахування процентів за користування кредитними коштами, колегія суддів приходить до висновку, що Банком не доведені належними і допустимими доказами вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по простроченим відсоткам.

Що стосується посилань Банку на паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», то апеляційний суд звертає увагу, що у паспорті зазначено, що інформація, яка у ньому міститься, зберігає чинність та є актуальною до 01 липня 2021 року (а.с.8 зворот).

Дослідивши дані, що містяться у виписці по рахунку, апеляційний суд встановив, що за період з 13.03.2020 по 21.02.2024 ОСОБА_1 використано 36 937,44 грн кредитних коштів і повернуто на картковий рахунок 35 901,76 грн.

Отже, враховуючи сукупний розмір витрачених відповідачем коштів 36 937,44 грн, і сукупний розмір сплачених відповідачем коштів за весь період користування коштами у розмірі 35 901,76 грн, слід визначити заборгованість за тілом кредита у сумі 1 035,68 грн.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року по справі № 545/2248/17.

Отже, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по суті позовних вимог, а саме про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 1 035,68 грн.

Відповідно ст. 141 ЦПК України та, враховуючи відсоток задоволених позовних вимог 4,8%, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 028 х 4,8% = 145,34 грн, однак, враховуючи звільнення ОСОБА_2 від сплати судового збору відповідно п.9 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», 145,34 грн слід відшкодувати за рахунок держави.

У зв`язку зі звільненням ОСОБА_2 від сплати судового збору за подачу апеляційної скарги відповідно п.9 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» та задоволення апеляційної скарги на 95,2%, з АТ «Акцент Банк» на користь держави необхідно стягнути 4 542 х 95,2% = 4 323,98 грн.

Відповідно до ч.10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Оскільки за рахунок держави необхідно відшкодувати АТ «Акцент Банк» 145,34 грн судового збору, а з АТ «Акцент Банк» на користь держави необхідно стягнути 4 323,98 грн, то, враховуючи ч.10 ст. 141 ЦПК України, з АТ «Акцент Банк» на користь держави необхідно стягнути різницю судових витрат, покладених на обидві сторони, в розмірі 4 323,98 - 145,34 = 4 178,64 грн, а також звільнити державу від обов`язку сплачувати АТ «Акцент Банк» частину судового збору.

Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Горішньоплавнівського міського суду Полтавської області від 21 травня 2025 року скасувати, ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Акцент Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованість за тілом кредиту у розмірі 1 035,68 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на користь держави судовий збір у розмірі 4 178,64 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 13 жовтня 2025 року.

Головуючий суддя О.А.Лобов

Судді В.М.Триголов

О.В.Чумак