Справа №: 398/971/21
провадження №: 2/398/30/25
РІШЕННЯ

Іменем України

"10" жовтня 2025 р. м. Олександрія

Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Шинкаренко І.П.,

за участю секретаря судового засідання Черткова А.О.,

позивачів: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача адвоката Руссу Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ПрАТ «СК «ВУСО», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою,

В С Т А Н О В И В

24 лютого 2021 року позивачі звернулись до суду з позовом про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 21020,00 грн в рахунок відшкодування збитків, завданих в результаті ДТП, та 30000,00 грн моральної шкоди, а також про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_2 923,02 грн в рахунок відшкодування збитків, завданих в результаті ДТП, та 30000,00 грн моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначили, що відносно ОСОБА_1 16 серпня 2020 року о 10.50 год. по вул. Шевченка в напрямку вул. Енгельса в м. Олександрії Кіровоградської області, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля ВАЗ 2121, державний номерний знак НОМЕР_1 , що перебував під керуванням ОСОБА_3 , та автомобіля ВАЗ 2101, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , пасажиром авто якого була ОСОБА_2 .

Постановою судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 07 вересня 2020 року у справі № 398/2714/20 відповідача ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу.

В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди автомобілю, що перерубував під керуванням позивача завдано значних ушкоджень, а саме: деформований задній бампер, пошкоджено лакофарбове покриття задні ліві та передні ліві дверцята, деформований задній фартух, кришка багажника, вирвано задній ліхтар та дзеркало, чим спричинено позивачу ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 21020,00 грн та моральну шкоду в розмірі 30000,00 грн.

Крім того, в результаті дорожньо-транспортної пригоди 16 серпня 2020 року пасажир автомобіля ВАЗ 2101, державний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_2 , яка перебувала на передньому пасажирському сидінні, вдарилася правою стороною голови, скроневою частиною, забила праву руку, відчула запаморочення у нудоту. Від медичної допомоги відмовилась, оскільки перебувала в шоковому стані. Наступного дня стан здоров`я позивача значно погіршився та вона звернулась до лікарні зі скаргами на головний біль, запаморочення, нестерпний біль в області нирок та печінки. Пройшла медичне обстеження та лікування. Звернулась до поліції. Участі в розгляді адміністративної справи не брала. Витрати на лікування ОСОБА_2 становили 923,02 грн, які оцінює як матеріальну шкоду завдану їй відповідачем в результаті дорожньо-транспортної пригоди, крім того моральну шкоду оцінює в 30000,00 грн та просить стягнути на її користь з відповідача.

Відповідач у досудовому порядку відмовився відшкодувати завдану позивачам шкоду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу розподілено судді Коліуш Г.В.

Ухвалою судді від 01 квітня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

27 квітня 2021 року відповідач подав до суду відзив, просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі у зв`язку з його необґрунтованістю, зазначив, що ОСОБА_1 не підтвердив належними доказами, що він є власником автомобіля ВАЗ 2101, не підтвердив його вартість, крім того відсутній висновок експерта щодо пошкоджень вказаного авто, не здійснено експертної оцінки ушкоджень транспортного засобу у встановленому законом порядку. Зазначив, що страхова компанія відмовила ОСОБА_1 у страховій виплаті, оскільки він не надав документів, що підтверджують законне володіння ним автомобілем та не повідомлено місце його перебування. Вважає позивач навмисно знищив докази. Погіршення стану здоров`я ОСОБА_2 вважає перебільшенням позивача та таким, що не перебуває в причино-наслідковому зв`язку із ДТП, відсутні призначення лікаря на медичні препарати, що використовувала позивач. Моральна шкода позивачів також не підтверджена. Просив суд врахувати його матеріальний стан, оскільки він пенсіонер та не працює.

29 червня 2021 року ухвалою суду підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до розпорядження керівника апарату Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 вересня 2021 року № 678-р призначено повторний автоматизований розподіл справи у зв`язку з закінченням повноважень судді Коліуш Г.В. та протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 вересня 2021 року головуючим суддею визначено Нероду Л.М.

Ухвалою від 05 січня 2022 року справа прийнята суддею до провадження та призначена до розгляду.

На підставі розпорядження керівника апарату Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 вересня 2024 року № 519-р призначено повторний автоматизований розподіл справи у зв`язку з припиненням повноважень судді Нероди Л.М. та протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 вересня 2024 року головуючим суддею визначено Шинкаренко І.П.

Ухвалою судді від 30 вересня 2024 року зазначену справу прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Позивачі у підготовчому судовому засіданні просили призначити справу до судового розгляду, подали до суду клопотання про збільшення позовних вимог, а саме: стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 21020,00 грн в рахунок відшкодування збитків, завданих в результаті ДТП, та 100000,00 грн моральної шкоди, стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 923,02 грн в рахунок відшкодування збитків, завданих в результаті ДТП, та 100000,00 грн моральної шкоди.

Ухвалою від 21 листопада 2024 року заяву позивачів про збільшення розміру позовних вимог у цій справі прийнято судом.

Ухвалою суду від 29 січня 2025 року за клопотанням представника відповідача залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - СК ВУСО.

04 березня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні позивачі підтримали заявлені позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві з урахуванням збільшення позовних вимог в частині моральної шкоди, наполягали на задоволенні позовних вимог, просили суд стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 21020,00 грн в рахунок відшкодування збитків, завданих в результаті ДТП, та 100000,00 грн моральної шкоди, а також про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_2 923,02 грн в рахунок відшкодування збитків, завданих в результаті ДТП, та 100000,00 грн моральної шкоди.

Позивач ОСОБА_1 додатково суду пояснив, що дійсно страхова компанія відмовила у виплаті відшкодування шкоди завданої ДТП через відсутність у нього правовстановлюючого документа на авто ВАЗ 2101. Вказаний автомобіль він придбав за домовленістю, офіційно не перереєстрував, використовував технічний паспорт на автомобіль, де зазначений попередній власник. Самостійно автомобіль після ДТП не відремонтував, оскільки в нього були відсутні кошти на ремонт та вимушений був продати його на металобрухт. Після ДТП його життя зазнало вимушених змін, оскільки це був єдиний транспортний засіб родини, що втратив свою придатність, що завдало йому душевні переживання та порушило звичайний перебіг життя його сім`ї. Відповідач в день ДТП спочатку визнав свою вину та погоджувався відшкодувати спричинену ним шкоду, проте надалі відмовився. Розгляд справи в суді значно затягнувся, компенсації від винуватця ДТП позивачі не отримали. Позивач змушений відстоювати своє право в суді, не дивлячись на той факт, що винуватець ДТП має нести відповідальність за свої дії, а наслідком його дій є фактично позбавлення позивача транспортного засобу.

Позивач ОСОБА_2 додатково суду пояснила, що в результаті ДТП 16 серпня 2020 року отримала сильний стрес і значну шкоду здоров`я, після отриманих ушкоджень втратила здатність працювати, постійно страждає на головний біль. На місці ДТП відповідач не проявляв до неї належної уваги, не поцікавився її станом. В день ДТП відмовилась від медичної допомоги через шоковий стан, проте на наступний день звернулась до лікарні і проходила тривале обстеження і лікування, станом на 2025 рік ще відчуває наслідки тієї події, порушився її сон, здатність працювати, нормальний спосіб життя. Медична експертиза її стану здоров`я не проводилась.

Відповідач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги визнали в частині стягнення з відповідача шкоди завданої позивачу ОСОБА_2 : матеріальної в розмірі 923,02 грн, моральної в розмірі 5000,00 грн, щодо позовних вимог ОСОБА_1 , просили суд відмовити в повному обсязі, аргументуючи тим, що водій автомобіля ОСОБА_1 не є належним позивачем по справі, оскільки відсутні належні докази підтвердження його права володіння автомобілем. Вартість ремонту автомобіля позивачем не підтверджена, ОСОБА_1 здав автомобіль на металобрухт, а мав передати його відповідачу із зазначенням на підставі належної експертизи його вартості на момент ДТП та після. Докази моральної шкоди завданої ДТП ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

Допитаний в ході судового розгляду свідок ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що був учасником ДТП, що сталася 16 серпня 2020 року о 10.50 год. по вул. Шевченка в напрямку вул. Енгельса в м. Олександрії Кіровоградської області, за участю автомобіля ВАЗ 2121, що перебував під керуванням ОСОБА_3 , автомобіля ВАЗ 2101, під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля «Volkswagen Caddy», яким керував свідок. В результаті ДТП його автомобіль також отримав незначні ушкодження, шкода завдана йому відшкодована ОСОБА_3 і страховою компанією. На місці ДТП відповідач визнав свою вину у вчинені, погодився на відшкодування завданих збитків, точну суму збитків свідок не зміг зазначити, оскільки минув значний проміжок час від вказаної події, вважає сума збитків становила близько 5000,00 грн. Підтвердив, що ОСОБА_1 дійсно в цей день керував автомобілем ВАЗ 2101 та був учасником ДТП, що сталася з вини водія ОСОБА_3 .

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та оцінивши всі докази по справі, як кожен окремо, так і в їх сукупності, суддя встановив наступне.

16 серпня 2020 року о 10.50 год. по вул. Шевченка в напрямку вул. Енгельса в м. Олександрії Кіровоградської області, ОСОБА_3 , керуючи автомобілем ВАЗ 2121, державний номерний знак НОМЕР_1 , виїхав на регульоване перехрестя вулиць Першотравневої та Шевченко на заборонений сигнал світлофора (червоний), в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ 2101, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , що рухався на дозволений сигнал світлофора (зелений), після зіткнення автомобіль ВАЗ 2101 відкинуло та він вдарив автомобіль «Volkswagen Caddy», державний номерний знак НОМЕР_3 , який перебував в нерухомому стані, за кермом якого знаходився ОСОБА_4 . Своїми діями ОСОБА_3 порушив вимоги п. 8.7.3 е Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ст.124 КУпАП.

Постановою судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 07 вересня 2020 року у справі № 398/2714/20 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340,00 грн.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

На час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_3 була застрахована Страховою компанією «ВУСО», що підтверджується копією Полісу № 161169811 обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, строк дії якого до 03 жовтня 2020 року, страхова сума на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю та здоров`ю 260000,00 грн, за шкоду заподіяну майну 130000,00 грн.

Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_1 була застрахована ПрАТ «Страхова компанія «Провідна», що підтверджується копією Полісу № 100059808 обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, строк дії якого визначено з 19 березня 2020 року до 18 березня 2021 року, забезпечений транспортний засіб ВАЗ 2101, 1973 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 .

Відповідно до рахунку-фактури № 00150 від 16 листопада 2020 року, складеного ФОП ОСОБА_5 , ремонт автомобіля ВАЗ 2101, власник ОСОБА_6 , становить 21020,00 грн.

Пасажиром транспортного засобу ВАЗ 2101, державний номерний знак НОМЕР_2 , на момент дорожньо-транспортної пригоди 16 серпня 2020 року була ОСОБА_2 .

В результаті вказаної ДТП позивач ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження, пройшла медичне обстеження, ультразвукове дослідження черевної порожнини, нирок, дуплексне сканування екстракраніальних відділів брахіоцефальних судин, рентгенографію шийного відділу хребта, примала медичні препарати, що підтверджується випискою з медичної картки ОСОБА_2 та чеками на придбання медичних препаратів, оплату медичного обстеження на загальну суму 923,02 грн.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Статтею 129 Конституції України визначено, що однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 16 ЦК Україна, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом частини другої статті 1187 ЦК України володільцем джерела підвищеної небезпеки є юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо)

Пунктом 2.2. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306(в редакції, чинній на час вчинення ДТП) передбачено, що власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України. Таким чином, спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно допункту 2.2Правил дорожньогоруху (висновок Верховного Суду України в постанові від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14).

З огляду на вказане суд вважає, що позивачу, який правомірно керував транспортним засобом, належить право на відшкодування заподіяної йому шкоди.

Аналогічного висновку дійшли Верховний Суду складі Касаційного цивільного суду в постановах від 07 листопада 2018 року у справі №200/21325/15-ц, від 03 квітня 2019 року в справі №299/2811/16-ц, від 17 жовтня 2019 року у справі № 300/193/17, від 27 листопада 2019 року у справі № 607/3007/16-ц,Верховний Суд України у постанові від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14,і така практика є сталою.

Відповідач та його представник заперечували факт належного позивачу ОСОБА_1 права на відшкодування завданої йому в наслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоди, через відсутність у позивача права власності на вказаний транспортний засіб, в той же час учасниками справи не оспорюється факт того, що позивач на час ДТП керував транспортним засобом марки ВАЗ 2101, державний номерний знак НОМЕР_2 , правомірно, а саме: за наявності при собі посвідчення водія на право керування цим транспортним засобом, страхового полісу та реєстраційного документу на цей транспортний засіб.

Відтак, доводи сторони відповідача на відсутність у позивача документів, які б свідчили, що саме він є власником пошкодженого в ДТП транспортного засобу як на підставу для відмови у виплаті позивачу відшкодування до уваги прийматися не можуть.

Доказів неправомірного заволодіння ОСОБА_1 транспортним засобом ВАЗ 2101, державний номерний знак номерний знак НОМЕР_2 матеріали справи не містять.

Крім того, в ході судового розгляду з показів наданих сторонами справи судом встановлено, що ОСОБА_1 було вчинено заходи щодо отримання страхового відшкодування за наслідками ДТП, проте страхова компанія ВУСО відмовила позивачу у виплаті страхового відшкодування у зв`язку з відсутністю в нього правовстановлюючого документа на транспортний засіб.

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини перша-четверта статті 12 ЦПК України).

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

В частині 2 статті 78 ЦПК України закріплено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

Отже, для відшкодування завданої майнової шкоди необхідно довести неправомірність поведінки особи; вину заподіювача шкоди; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. Наявність усіх зазначених умов є обов`язковою для ухвалення судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного із цих елементів виключає відповідальність за завдану шкоду.

У цьому випадку саме на позивача покладено обов`язок довести наявність шкоди та причинний зв`язок протиправної поведінки заподіювача шкоди із заподіяною шкодою. Водночас відповідач повинен довести, що в його діях немає вини у заподіянні шкоди.

Верховний Суд у постанові від 10 грудня 2018 року у справі N 902/320/17 вказав, що протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою (збитками) розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Відповідно до статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до пункту 7 розділу 5 Правил надання послуг з технічного обслуговування і ремонту колісних транспортних засобів, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28 листопада 2014 року № 165, документами, що підтверджують надання послуги, є: акт передавання-приймання колісних транспортних засобів (їх складових частин (систем)) після надання послуг з технічного обслуговування і ремонту; наряд-замовлення, підписаний контролером якості (з проставлянням печатки виконавця (за наявності)) та замовником; документ, що підтверджує оплату послуг; рахунок-фактура; податкова накладна (для юридичних осіб).

Разом з тим суд зауважує, що з наданого до суду розрахунку-фактури від 16 листопада 2020 року, суд позбавлений можливості достовірно встановити, що саме стосовно автомобіля ВАЗ 2101, державний номерний знак, що перебував у користуванні позивача ОСОБА_1 під час ДТП 16 серпня 2020 року, складений вказаний розрахунок, оскільки не зафіксовано відомості, що за фактом даної дорожньо-транспортної пригоди має бути проведено відповідний ремонт, відсутні будь-яке підтвердження того, що пошкодження які стали предметом ремонтних робіт автомобіля є наслідком даної ДТП, і саме транспортного засобу, що перебував у володінні позивача, вказаний документ містить лише відомості про марку транспортного засобу, перелік робіт і їх вартість.

З огляду на викладене, суд констатує, що позивачем ОСОБА_1 не доведено розмір спричиненої йому матеріальної шкоди та причинний зв`язок протиправної поведінки заподіювача шкоди із заподіяною шкодою, отже заявлені позовні вимоги майнової шкоди, завданої ОСОБА_1 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 21020,00 грн не підлягають задоволенню.

Заявлена позивачем ОСОБА_2 позовна вимога щодо відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 923,02 грн на здійснення медичного обстеження свого стану здоров`я за наслідками дорожньо-транспортної пригоди та придбання медичних засобів підтверджена дослідженими в ході судового розгляду доказами по справі, крім того, враховуючи визнання відповідачем позову в цій частин, суд дійшов висновку, що позовні щодо вимоги майнової шкоди, завданої ОСОБА_2 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 923,02 грн підлягають задоволенню.

Щодо відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Позивачі зазначають, що внаслідок зазначеної події зазнали сильних душевних переживань, які призвели до зміни привичного ритму життя у зв`язку з чим вони зазнали моральної шкоди, крім того, з часу події ДТП пройшов значний період часу та враховуючи інфляційні показники, епідемію COVID 19, введений в Україні військовий стан, розмір спричиненої їм ДТП моральної шкоди оцінюють по 100000,00 грн та просять стягнути на їх користь з відповідача.

Відповідно до ст. ст. 23, 1167 ЦК України підставами для присудження моральної шкоди є фізичний біль чи страждання, пережиті особою у зв`язку з каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, душевні страждання по причині неправомірної поведінки третіх осіб, щодо неї самої, членів її сім`ї, знищення чи пошкодження майна, приниження честі і гідності.

Згідно із статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

При цьому слід ураховувати, що причинний зв`язок між шкодою, завданою потерпілому, та протиправним діянням заподіювача шкоди є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без будь-яких додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння.

Ухвалюючи рішення про відшкодування шкоди, суд має виходити з того, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації.

Право на відшкодування моральної шкоди виникає за наявності передбачених законом умов відповідальності за заподіяну шкоду (загальні умови), а саме наявність моральної шкоди як наслідку порушення особистих немайнових прав або посягання на інші нематеріальні блага; неправомірні рішення, дії чи бездіяльність заподіювача шкоди; причинний зв`язок між неправомірною поведінкою і моральною шкодою; вина заподіювача шкоди.

Обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ст. ст. 12, 81 ЦПК України. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України (п.3, 9) № 4 від 31.03.95 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Гроші виступають еквівалентом завданої моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та справедливої сатисфакції потерпілому. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівнювання до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.

Таким чином, розмір відшкодування моральної шкоди не є сталою величиною, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

В ході судового розгляду позивачі зазначали про те, що через ДТП, що становила небезпеку для їх життя і здоров`я, під час ДТП та після неї перенесли сильний нервовий стрес, зазнали душевні переживання, витратили значний час для відновлення морального стану. З моменту ДТП минуло більше п`яти років, відповідач добровільно шкоду не відшкодував не дивлячись на повне визнання ним своєї вини у спричиненій ДТП.

Проте, у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які підтверджують те, що стан психологічного здоров`я позивачів погіршився у зв`язку із зазначеною подією.

Вирішуючи питання щодо розміру відшкодування моральної шкоди, завданої потерпілим внаслідок ДТП та яка підлягає відшкодуванню особою, з вини якої ця шкода завдана суд керується принципами виваженості, розумності, справедливості, та, враховуючи характер правопорушення, виходить з тривалості періоду, у який потерпілі відчувають та переносять негативні наслідки ДТП дійшов висновку, що справедливим може бути визнано розмір відшкодування такої моральної шкоди позивачам у сумі 5000,00 гривень кожному.

Щодо розподілу судових витрат

Визнання позову відповідачем - це одностороннє вільне волевиявлення відповідача, спрямоване на припинення спору з позивачем. У разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Позивачами були заявлені вимоги про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 21020,00 грн в рахунок відшкодування збитків, завданих в результаті ДТП, та 100000,00 грн моральної шкоди, а також про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_2 923,02 грн в рахунок відшкодування збитків, завданих в результаті ДТП, та 100000,00 грн моральної шкоди.

Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково - в розмірі 923,02 грн - матеріальну шкоду та 5000,00 грн моральну шкоду завдану позивачу ОСОБА_2 , що в даному випадку не є безумовним (повним) визнанням позову, а тому відсутні підстави для ухвалення судом рішення про задоволення позову без надання оцінки наявним у справі доказам та, відповідно, вирішення питання щодо розподілу судового збору відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, який застосовується у разі визнання позову.

Стаття 141 ЦПК України регулює розподіл судових витрат між сторонами та визначає, що стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Судом задоволено позовні вимоги ОСОБА_7 в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн (5%), позовні вимоги ОСОБА_2 в частині матеріальної шкоди задоволено повністю, вимога щодо відшкодування моральної шкоди частково в розмірі 5000,00 грн (5%) , Отже з відповідача підлягає стягненню понесені позивачами витрати зі сплати судового збору: на користь ОСОБА_7 60,56 грн (5% від 1211,20 грн), на користь ОСОБА_2 968,56 грн (908,00 грн + 60,56 грн (5% від 1211,20 грн)).

Керуючись ст. ст. 22, 23, 1166, 1167,1187 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 141, 258-259, 263, 265, 268, 273, 280, 353-355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ПрАТ «СК «ВУСО», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса: АДРЕСА_2 )

-моральну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн 00 коп;

-витрати по сплаті судового збору в розмірі 60 (шістдесят) грн 56 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (адреса: АДРЕСА_3 )

-майнову шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 923 (дев`ятсот двадцять три) грн 02 коп.,

-моральну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн 00 коп;

-витрати по сплаті судового збору в розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн 56 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено 10 жовтня 2025 року.

Суддя І.П. Шинкаренко