Справа № 486/1591/25
Провадження № 2/486/1169/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2025 року м. Південноукраїнськ

Південноукраїнський міський суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Волощук О.О.,

за участю секретаря судового засідання Грабовської А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що з 09.12.2017 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням суду від 23.05.2024 року. Від даного шлюбу мають доньку ОСОБА_3 , яка знаходиться на утриманні позивача. У зв`язку з війною позивач з донькою була вимушена переїхати до Великої Британії. Відповідач на теперішній час відмовився матеріально забезпечувати дитину. Він працює на ПАЕС, отримує стабільно заробітну платню, має нормальний стан здоров`я, не має серйозних захворювань, які б не дозволяли йому працювати, інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків, дружини на утриманні не має. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття. Також просить судові витрати покласти на відповідача, проводити розгляд справи без участі позивача та її представника, проти винесення заочного рішення не заперечує.

Ухвалою суду від 05.09.2025 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник не з`явилися. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі та без участі позивача, проти заочного рішення не заперечують.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явився, надав до суду письмову заяву про визнання позовних вимог щодо стягнення аліментів, просив провести розгляд справи без його участі, відзив на позовну заяву, пояснень, клопотань чи заперечень не надав.

Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши докази в межах заявлених позовних вимог, суд дійшов наступних висновків.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є батьками малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Южноукраїнським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (а.с.11).

Дитина проживає разом з матір`ю у Великій Британії, що підтверджується витягом ДПС України про перетин державного кордону ОСОБА_1 та ОСОБА_4 22.03.2022 (а.с.17), формою для проставлення візи Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії ОСОБА_4 від 03.05.2022 (а.с. 18-19), формою для проставлення візи Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії ОСОБА_1 від 03.05.2022 (а.с. 20-21), дозволом на проживання Сполученого Королівства ОСОБА_4 від 31.12.2024 (а.с. 22-23), дозволом на проживання Сполученого Королівства ОСОБА_1 від 31.12.2024 (а.с. 24-25), довідкою про навчання ОСОБА_4 в Сейнт Клеменс від 07.12.2025 (а.с. 26-27), договором про оренду житла ОСОБА_1 від 08.05.2024.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач є працездатним, на утриманні інших осіб не має, матеріальне становище та стан здоров`я дозволяють йому сплачувати аліменти на дитину. Доказів протилежного суду не надано.

Відповідно до ч. 1 та 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Так само і положеннями ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Правовідносини щодо утримання батьками дитини регулюються главою 15 Сімейного кодексу України (далі СК України), яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Даний обов`язок є рівним для обох батьків і покладається на них, не зважаючи на те, з ким із батьків проживає дитина (ст. 180 СК України).

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

При цьому за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Частина 2 ст. 182 СК України визначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімально необхідний рівень матеріального забезпечення дитини відповідного віку встановлений на законодавчому рівні.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Так, згідно зі ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» прожитковий мінімум з 01.01.2025 на дітей віком до 6 років 2 563 грн; на дітей від 6 до 18 років 3 196 грн.

Враховуючи вищезазначені норми закону, суд виходить з того, що батьки повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі, не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини.

Оскільки встановлений ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину становить 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, виходячи із аналізу цієї норми Закону, висновується, що іншу рівну частину аліментів на виконання батьківського обов`язку щодо утримання дитини повинен забезпечити той з батьків, із ким проживає дитина.

Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Оцінюючи надані суду докази, виходячи із рівності обов`язку батьків щодо утримання дітей, розумності та достатності розміру стягуваних аліментів, необхідних для задоволення потреб дітей, зважаючи на встановлений законом мінімальний розмір аліментів на дитину, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити та стягувати із відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову, а саме з 19.08.2025 і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання.

Крім того, відповідно доч. 1 ст. 142 ЦПК України, враховуючи те, що відповідач до початку судового розгляду подав заяву про визнання позову, проте позивачем при подачі позову судовий збір не сплачувався, суд вважає, що з відповідача необхідно стягнути на користь держави 50% судового збору в сумі 605,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 89, 263-265, 273, 280, ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини задовольнити.

Стягувати з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , поштова адреса: АДРЕСА_2 ) аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% від прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви, а саме з 19.08.2025 року до досягнення дитиною повноліття.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) в дохід держави 605 грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя О.О. Волощук