УХВАЛА

13 жовтня 2025 року

м. Київ

справа № 463/4875/16-ц

провадження № 61-9369ск25

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коломієць Г. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 12 липня 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 20 червня 2025 року у справі за позовом Львівської міської ради до ОСОБА_2 , треті особи: Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про звільнення земельної ділянки та за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Львівська міська рада, Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , про зобов`язання до вчинення дій,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Львівська міська рада, Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради (далі - Личаківська РА ЛМР), ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 ,

в якому просила суд: зобов`язати ОСОБА_2 усунути причини підтоплення дощовими і талими водами з ринв самочинно збудованого житлового будинку по АДРЕСА_1 .

У липні 2019 року Львівська міська рада звернулася до суду з позовом до

ОСОБА_2 , треті особи: Личаківська РА ЛМР, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові (далі - Інспекція ДАБК у м. Львові), ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в якому просила суд: зобов`язати звільнити земельну ділянку, на якій самочинно збудований житловий будинок загальною площею

137,7 кв. м, сарай розміром 6,8x2,293 м та гараж розміром 3,7x6,06 м

по АДРЕСА_1 , та привести її у попередній стан шляхом знесення самочинно збудованого житлового будинку загальною площею

137,7 кв. м, сараю розміром 6,8x2,293 м та гаража розміром 3,7x6,06 м

по АДРЕСА_1 за власні кошти.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 10 лютого 2022 року цивільну справу № 463/5139/19 за позовом Львівської міської ради до

ОСОБА_2 , треті особи: Личаківська РА ЛМР, Інспекція ДАБК у м. Львові, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , про звільнення земельної ділянки та цивільну справу № 463/4875/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Львівська міська рада, Личаківська РА ЛМР, ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , про демонтаж самовільно збудованого будинку об`єднано в одне провадження, присвоївши об`єднаній цивільній справі № 463/4875/16-ц.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 12 липня 2024 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 20 червня

2025 року, у задоволенні позову Львівської міської ради до ОСОБА_2 про звільнення земельної ділянки відмовлено.

Позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_2 обладнати водовідведення дощових і талих вод

з водостоків будинку АДРЕСА_1 .

13 серпня 2025 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 12 липня 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду

від 20 червня 2025 року.

Ухвалою Верховного Суду від 04 вересня 2025 року клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку подачі касаційної скарги задоволено, поновлено процесуальний строк для подачі касаційної скарги. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків, а саме запропоновано надати суду уточнену редакцію касаційної скарги з посиланням на підставу (підстави) касаційного оскарження, передбачену (передбачені) частиною другою статті 389 ЦПК України та надіслати копії уточненої редакції касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи. Зазначено строк виконання ухвали, а також попереджено про наслідки її невиконання.

Ухвалою Верховного Суду від 06 жовтня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 12 липня 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 20 червня 2025 року визнано неподаною та повернуто заявнику.

06 жовтня 2025 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку вдруге звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 12 липня 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду

від 20 червня 2025 року (надійшла до суду 18 серпня 2025 року), в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просила суд скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове про задоволення позовних вимог, передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої та другої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

У касаційній скарзі заявник заявила клопотання про поновлення строку подачі касаційної скарги.

Клопотання обґрунтовано тим, що ухвалу про залишення касаційної скарги без руху вона отримала засобами поштового зв`язку 17 вересня 2025 року, однак

з 29 вересня 2025 року по 03 жовтня 2025 року перебувала на лікарняному, що підтверджено доказами.

Враховуючи викладене, клопотання заявника про поновлення строку подачі касаційної скарги підлягає задоволенню.

Однак, подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження з огляду на наступне.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,

є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного

у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції

в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Касаційна скарга ОСОБА_1 не відповідає зазначеним вище вимогам закону.

У касаційній скарзі заявник вкотре посилається, як на підставу касаційного провадження, на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, та зазначає, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права

у подібних правовідносинах.

Верховний Суд звертає увагу заявника на те, що посилання на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, як на підставу касаційного оскарження, не може бути прийняте касаційним судом, оскільки воно є загальним та не відповідає вимогам, викладеним у ЦПК України.

Зокрема, заявник не вказує, щодо питання застосування якої саме норми права та у яких саме подібних правовідносинах, на думку заявника, відсутній висновок Верховного Суду.

За таких обставин, відповідно до вимог частини другої, четвертої статті 392 ЦПК України, заявнику необхідно надати суду уточнену редакцію касаційної скарги

з посиланням на підставу (підстави) касаційного оскарження, передбачену (передбачені) частиною другою статті 389 ЦПК України та надіслати копії уточненої редакції касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Відповідно до вимог частин другої, третьої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення недоліків.

Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку подачі касаційної скарги задовольнити. Поновити ОСОБА_1 процесуальний строк для подачі касаційної скарги.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 12 липня 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 20 червня 2025 року залишити без руху та надати строк для виконання вимог ухвали, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Г. В. Коломієць