ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/10090/25

Провадження № 22-ц/820/2053/25

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О. І. (суддя-доповідач), П`єнти І. В., Ярмолюка О. І.

секретар судового засідання Заворотна А. В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Сенс Банк» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 липня 2025 року (суддя Стефанишин С. Л.) у справі за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :

У квітні 2025 року Акціонерне товариство «Сенс Банк» (далі - Банк), звертаючись (у зв`язку із зміною найменування АТ «Сенс Банк») і ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 501406081. Умовами кредитного договору передбачено: тип кредиту «Кредит готівкою», сума кредиту 250000 грн, процентна ставка фіксована 35% річних, строк кредиту 60 місяців, дата повернення кредиту 14.12.2026, порядок повернення кредиту до 14 числа кожного місяця у розмірі мінімального щомісячного платежу 8872,58 грн. Банк виконав свої зобов`язання щодо надання позичальнику кредиту в сумі 250000 грн. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 460511,92 грн, з яких: 246680,38 грн - сума кредиту, 213831,54 грн - проценти за користування кредитом.

Зазначену заборгованість Банк просив стягнути з позичальника.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 липня 2025 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» заборгованість за кредитним договором № 501406081 від 14.12.2021 у розмірі 232130 грн, судовий збір у сумі 2785,56 грн і витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000 грн, всього 239915,56 грн. В задоволенні решти вимог відмовлено.

АТ «Сенс Банк», не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Суд на врахував те, що відповідач підписав оферту на укладання угоди про надання споживчого кредиту аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора, на підтвердження чого надано оферту та акцепт укладання угоди про надання споживчого кредиту, а також довідку про ідентифікацію. Сторони погодили істотні умови кредитного договору (сума, розмір процентної ставки, строк). Відповідач після зарахування на його банківський рахунок кредитних коштів у розмірі 250000 грн, будучи обізнаним про порядок погашення заборгованості, а саме про строки сплати та розмір платежу, у строк визначений графіком платежів, вносив грошові кошти в рахунок погашення заборгованості. Не погоджується з висновком суду про зменшення розміру витрат на правничу допомогу.

У відзиві ОСОБА_1 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на необґрунтованість її доводів.

У засідання апеляційного суду учасники судового процесу не з`явилися, про розгляд справи повідомлені відповідно до вимог ЦПК України.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до пунктів 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи частково позов, суд виходив з того, що позивач не довів досягнення сторонами згоди щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, тому поверненню підлягає отриманий кредит за виключенням суми 17870 грн, сплаченої в погашення платежів.

Проте висновок суду не в повній мірі відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу з таких підстав.

Установлено, що 14.12.2021 ОСОБА_1 звернувся до АТ «Альфа-Банк» з метою отримання банківських послуг і підписав оферту на укладення угоди про надання споживчого кредиту № 501406081. Підставою для угоди є договір про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», який укладений між сторонами. 14.12.2021 шляхом підписання акцепту пропозиції на укладення угоди про надання споживчого кредиту № 501406081 позивач прийняв пропозицію ОСОБА_1 на укладення такої угоди. У Додатку № 1 до угоди сторони узгодили графік платежів та розрахунок сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки з урахуванням вартості усіх супутніх послуг. Сторони підписали паспорт споживчого кредиту. Документи підписані позичальником аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора «3456».

Відповідно до умов кредитного договору тип кредиту «Кредит готівкою», сума кредиту 250000 грн, процентна ставка фіксована 35% річних, строк кредиту 60 місяців, дата повернення кредиту 14.12.2026, порядок повернення кредиту до 14 числа кожного місяця у розмірі мінімального щомісячного платежу 8872,58 грн.

Згідно з довідкою про ідентифікацію АТ «Сенс Банк» вих. № 2850601 підписання договору № 501406081 позичальником ОСОБА_1 здійснено аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора «3456», який був відправлений на номер телефону НОМЕР_1 .

Відповідно до меморіального ордера № 777952828 від 14.12.2021 позичальник ОСОБА_1 отримав 250000 грн за кредитним договором № 501406081 від 14.12.2021.

12.08.2022 АТ «Альфа-Банк» змінило назву на АТ «Сенс Банк».

02.04.2024 АТ «Сенс Банк» направило ОСОБА_1 досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань (усунення порушення умов кредитного договору та погашення заборгованість в розмірі простроченого боргу, а у випадку невиконання - достроково повернути кредит у повній непогашеній сумі та сплатити нараховані і несплачені проценти за користування кредитом, комісії, а саме 426475,92 грн) протягом 30 календарних днів з моменту отримання письмової вимоги Банку, але в будь-якому випадку не пізніше 35 календарних днів з моменту надсилання даної вимоги.

З виписки по особовому рахунку з 14.12.2021 по 06.08.2024 вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами та вносив кошти в погашення заборгованості.

За розрахунком позивача заборгованість за договором станом на 06.08.2024 складає 460511,92 грн, з яких: 246680,38 грн - сума кредиту; 213831,54 грн - проценти за користування кредитом.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (частина 1 статті 1048 ЦК України).

На підставі частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з частинами 1 і 2 статті 207 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина 1 статті 634 ЦК України).

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» (далі - Закон) зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частин 3, 5, 6, 7 і 12 статті 11 Закону електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Положеннями статті 12 Закону у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (частина 2 статті 639 ЦК України).

Відповідно до матеріалів справи 14.12.2021 між сторонами був укладений кредитний договір, який підписаний ОСОБА_1 з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором «3456». Умовами договору, серед іншого, передбачено сплату процентів за користування кредитними коштами у розмірі 35% річних. Надання кредиту підтверджується копією меморіального ордера № 777952828 від 14.12.2021. Використання відповідачем кредитних коштів і внесення платежів в погашення кредиту та процентів у сумі 17870 грн підтверджується випискою по особовому рахунку з 14.12.2021 по 06.08.2024.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Тому помилковим є висновок суду першої інстанції про відсутність підпису позичальника в оферті на укладення угоди про надання споживчого кредиту № 501406081 від 14.12.2021, у тому числі електронного, та відмову в позові про стягнення процентів.

ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 06.08.2024 виникла заборгованість у розмірі 460511,92 грн, з яких: 246680,38 грн - сума кредиту; 213831,54 грн - проценти за користування кредитом.

Наявність заборгованості підтверджується розрахунком позивача і випискою по особовому рахунку.

Розрахунок заборгованості відповідач не спростував.

Зарахування судом сплачених позичальником коштів у погашення платежів у сумі 17870 грн в рахунок погашення лише кредиту не відповідає умовам договору і призвело до безпідставного зменшення заборгованості за кредитом, яка підлягає стягненню з відповідача на користь Банку.

Доводи апеляційної скарги про наявність правових підстав для задоволення позову заслуговують на увагу.

Підстав для застосування наслідків спливу позовної давності, про що ОСОБА_1 29.04.2025 подав заяву, немає.

Законом України від 30.03.2020 № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) на всій території України з 12.03.2020 установлено карантин.

Відмінено на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651.

Відповідно до пункту 19 розділу Прикінцеві та перехідні положення ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Таким пунктом 19 розділ Прикінцеві та перехідні положення ЦК України доповнено згідно із Законом № 2120-IX від 15.03.2022 в редакції Закону № 3450-IX від 08.11.2023.

Пункт 19 розділу Прикінцеві та перехідні положення ЦК України виключено на підставі Закону № 4434-IX від 14.05.2025.

Ураховуючи установлення на всій території України карантину, на період дії якого строки позовної давності продовжувалися, та зупинення перебігу строку позовної давності на період дії воєнного стану, введеного в Україні, при зверненні з позовом до суду АТ «Сенс Банк» не пропустило строк позовної давності.

З огляду на викладене рішення суду першої інстанції необхідно скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

На підставі частини 13 статті 141 ЦПК України зміні підлягає розподіл судових витрат.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України документально підтверджені витрати позивача по оплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги потрібно стягнути з відповідача в сумі 13815,35 грн

Витрати Банку на професійну правничу допомогу підлягають стягненню частково.

Правничу допомогу позивачу у справі надавав адвокат Лойфер А. Е. на підставі договору про надання послуг від 28.01.2025 № 1006, укладеним між АТ «Сенс Банк» та Адвокатським об`єднанням «СмартЛекс», та довіреностей № 023779/25 від 03.02.2025 і № 024529/25 від 22.07.2025.

Відповідно до пункту 3.1. вказаного договору за надання послуг, що полягають у вчиненні виконавцем дій, передбачених п. 1.1.1 та п. 1.1.2 договору, замовник сплачує на користь виконавця винагороду у наступному розмірі: підготовка та подання заяви до суду - 375 грн; - за отримання рішення суду - 225 грн; - комісійна винагорода від стягнутих коштів на користь замовника - 7,85%.

Згідно з пунктами 3.3.2., 3.3.5. цього договору винагорода виплачується адвокатові протягом 10 календарних днів від дати підписання сторонами акту прийому-передачі наданих послуг та на підставі наданого виконавцем рахунку. Акт прийому-передачі наданих послуг підписується на підставі отриманого звіту про результати погашеної заборгованості боржників.

Отже, загальний розмір витрат на професійну правничу допомогу складає 36750,18 грн (375 грн + 225 грн + 460511,92 грн х 7,85%).

Відповідач 29.04.2025 подав заяву про відмову у стягненні витрат на професійну правничу допомогу або зменшення витрат до 1000 грн, оскільки заявлений позивачем розмір таких витрат не є співмірним із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання робіт (надання послуг), обсягом наданих послуг.

Частиною 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

На підставі частин 1-6 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частинами 3 і 8 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З урахуванням практики ЄСПЛ при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

З огляду на викладене апеляційний суд з урахуванням складності справи, значення справи для сторін, виконаної адвокатом роботи, наведених вище норм права, обґрунтованості витрат з урахуванням критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10000 грн.

Керуючись статтями 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк» задовольнити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 липня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» (місцезнаходження вулиця Велика Васильківська, 100, місто Київ, ІК ) заборгованість за договором про надання кредиту № 501406081 від 14 грудня 2021 року в розмірі 460511,92 грн (чотириста шістдесят тисяч п`ятсот одинадцять грн 92 коп.), з яких: 246680,38 (двісті сорок шість тисяч шістсот вісімдесят грн 38 коп.) - сума кредиту, 213831,54 грн (двісті тринадцять тисяч вісімсот тридцять одна грн 54 коп.) - проценти за користування кредитом.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» судовий збір у сумі 13815,35 грн (тринадцять тисяч вісімсот п`ятнадцять грн 35 коп.) і витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10000 грн (десять тисяч грн).

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 08 жовтня 2025 року.

Суддя-доповідач О. І. Талалай

Судді І. В. П`єнта

О. І. Ярмолюк