Справа № 167/201/25 Головуючий у 1 інстанції: Гармай І. Т.
Провадження № 22-ц/802/926/25 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Матвійчук Л. В., Осіпука В. В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 , поданою її представником ОСОБА_3 , на рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 24 червня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що з 24 січня 2015 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 20 квітня 2022 року розірваний. Під час шлюбу у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дочка ОСОБА_4 . Зазначає, що згідно з рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 20 березня 2020 року з ОСОБА_2 на її користь стягуються аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 1100 грн щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28 січня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Позивачка вказує, що після набрання рішенням суду про стягнення аліментів законної сили відповідач попросив її не пред`являти виконавчий лист до виконання і вони домовились, що він буде щомісячно перераховувати кошти на картковий рахунок позивача, а також братиме участь у вихованні дитини та у додаткових витратах на дитину, пов`язаних із здобуттям дочкою освіти, відвідування гуртків та позакласних занять, занять з репетитором, витратах на лікування та оздоровлення дитини. Зазначає, що домовленість відповідач виконував частково, перераховував кошти на аліменти, періодично дочку забирав до себе на вихідні, участі в додаткових витратах не приймав.

З 19 листопада 2024 року відповідач призваний на військову службу за мобілізацією та проходить її у військовій частині й отримує дохід у розмірі 25000 грн щомісячно. Вказує, що відповідач у 2022 році одружився і в нього народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Також за наявною у неї інформацією дружина відповідача працює та отримує регулярний дохід. Покликається на те, що з моменту винесення судом рішення матеріальний стан відповідача покращився, починаючи з грудня 2024 року.

Стверджує, що розмір аліментів, які відповідач сплачує на утримання дочки на сьогоднішній день є недостатніми для задоволення потреб дитини. Зазначає, що дочка ОСОБА_4 відвідує курси гри на фортепіано, курси сольфеджіо, займається з репетитором англійською мовою.

Також вказує, що вона з 2022 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 та разом з дочкою проживає у належному чоловікові житловому будинку, їхня сім`я є багатодітною, вони разом виховують та утримують чотирьох дітей, на даний час вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, її дохід складає 860 грн в місяць. Зазначає, що самостійно не в змозі забезпечити належне матеріальне утримання дочки та створити умови проживання, які відповідали б рівню розвитку, активності, творчому потенціалу та завзятості їхньої спільної дочки. Покликається на те, що всі необхідні витрати для належного утримання дочки несе вона за допомогою чоловіка, відповідач не виявляє бажання брати участь у вихованні та утриманні дочки, крім присуджених аліментів. Вказує, що відповідач є здоровим, працездатним та таким, що отримує достатній дохід, однак добровільно не бажає сплачувати аліменти на утримання дочки в розмірі , необхідному для забезпечення її мінімальних потреб.

За наведених обставин позивач просила суд змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 20 березня 2020 року та стягувати з ОСОБА_2 в її користь аліменти на малолітню дочку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку(доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання до суду позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць просить допустити до негайного виконання.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 червня 2025 року позов задоволено частково.

Змінено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з твердої грошової суми в розмірі 1100 гривень, визначених рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 20 березня 2020 року, на 1/8 частку усіх видів доходів (заробітку) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави 1211 гривень 20 копійок судового збору.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, позивачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення суду та прийняти нове, яким позов задовольнити в повному обсязі, а саме змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 20 березня 2020 року, та стягувати з ОСОБА_2 на її користь аліменти на малолітню дочку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягувати аліменти у новому розмірі, починаючи з дня подання позовної заяви - з 28.02.2025 року і до досягнення дитиною повноліття

Вважає, що ухвалене судом першої інстанції рішення не відповідає встановленим обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права.

У своїх доводах посилається на те, що висновки суду в частині призначення до стягнення аліментів у розмірі 1/8 частки усіх видів доходів (заробітку) відповідача, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття, є необґрунтованими, протиправними. Рішення прямо порушує та ущемляє права та інтереси малолітньої дитини в силу їх прямого обмеження судом першої інстанції. Зауважує, що суд І інстанції погодився з доводами позивача, щодо погіршення її (матері дитини) матеріального стану та збільшення потреб на утримання дитини в силу її віку. В той же час, вважаємо, що суд І інстанції безпідставно та протиправно відступив від усталеної судової практики Верховного Суду щодо визначення розміру аліментів, не навів належного обґрунтування та неправильно застосував норми матеріального права, внаслідок чого не забезпечив найкращих інтересів дитини.

Крім того, вказує, що суд визначив стягнення аліментів у новому розмірі з дня набрання рішенням законної сили, а не з дня подання позовної заяви, як позивач просила у позовній заяві, з огляду на що вважає, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню внаслідок порушення судом норм матеріального та процесуального права, у зв`язку із виходом суду за межі позовних вимог та порушенням принципу диспозитивності цивільного судочинства, що тягне за собою незаконність прийнятого рішення.

У поданому ОСОБА_2 відзиві на апеляційну скаргу вказано, що судове рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Просить залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 , а рішення суду без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Враховуючи наведене, ця справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з таких мотивів.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що надані суду письмові докази свідчать про реальну можливість відповідача сплачувати аліменти в більшому розмірі, ніж визначено судовим рішенням (1100 грн). Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку про необхідність зміни розміру аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої дитини, з твердої грошової суми на частку з усіх видів доходів відповідача, оскільки право на вибір способу стягнення аліментів в силу ст. 181 СК України належить тому з батьків, з ким проживає дитина.

З такими висновками суду щодо наявності підстав для стягнення аліментів колегія в цілому погоджується, оскільки вони відповідають вимогам закону, однак в частині визначення розміру аліментів рішення суду слід змінити, виходячи з таких мотивів.

Судом установлено, що з 24 січня 2015 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 22 квітня 2020 року розірваний.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилася дочка ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 14 липня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ківерцівського районного управління юстиції Волинської області.

Згідно з копією витягів з реєстру Луцької територіальної громади № 2024/011077057, № 2024/011077208 від 13 вересня 2024 року ОСОБА_1 з дитиною ОСОБА_6 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 20 березня 2020 року з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_7 стягуються аліменти на дочку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в твердій грошовій сумі в розмірі по 1100 грн щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання до суду позовної заяви - 28 січня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. На підставі вказаного рішення 12 серпня 2020 року Ківерцівським районним судом Волинської області видано виконавчий лист.

16 грудня 2022 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 зареєстровано шлюб, прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу змінилось на ОСОБА_8 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого 16 грудня 2022 року Яремчанським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Надвірнянському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ).

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 у подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 народився син ОСОБА_9 .

Сім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_3 має статус багатодітної сім`ї відповідно до посвідчення серії НОМЕР_3 , виданого Департаментом соціальної та ветеранської політики Луцької міської ради.

З копії актів виконаних робіт від 07 лютого 2020 року, 04 жовтня 2023 року, 20 вересня 2024 року та 07 жовтня 2024 року встановлено, що дитина сторін лікувалася в стоматологічній клініці «Grand Dental».

Із свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 судом установлено, що 20 квітня 2022 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_10 , про що було зроблено актовий запис № 404.

ІНФОРМАЦІЯ_5 у відповідача ОСОБА_2 народився син ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 , виданого 13 вересня 2022 року Рожищенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).

Відповідно до копії довідки Позаштатної постійно діючої військово-лікарської комісії № 179/7 від 18 листопада 2024 року солдат ОСОБА_2 визнаний придатним до військової служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони (а. с. 206).

Як видно з копії довідки (форма 5), виданої командиром військової частини 05 лютого 2025 року № 685/301/221/пс, солдат ОСОБА_2 перебуває на військовій службі по мобілізації у військовій частині з 19 листопада 2024 року.

Згідно з копією витягу з наказу командира військової частини (по стройовій частині) від 19 листопада 2024 року № 332 солдата запасу ОСОБА_2 , призваного на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, відповідно до Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року № 65/2022, призначено на посаду механіка відділення технічного обслуговування автомобільної техніки технічного взводу технічної роти батальйону аеродромно-технічного забезпечення військової частини за штатом воєнного часу. З 19 листопада 2024 року його зараховано до списків особового складу на всі види забезпечення з посадовим окладом за тарифним розрядом 3 у сумі 2640 грн.

З копії виписки № 1308-25 та виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 6281-25, копії довідки № 974, з результатів обстеження КТ ПВХ від 19 березня 2025 року встановлено, що ОСОБА_2 з 16 січня по 27 січня 2025 року та з 14 березня по 21 березня 2025 року перебував на лікуванні в комунальному підприємстві "Медичне об`єднання Луцької міської територіальної громади.

Відповідно до копії виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого 2192 ОСОБА_2 з 23 травня 2025 року по 02 червня 2025 року знаходився на стаціонарному лікуванні у Волинському обласному госпіталі ветеранів війни Волинської обласної ради.

Судом першої інстанції проаналізовано майновий стан та доходи сторін.

З інформації Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування індивідуальних відомостей про застраховану особу Пенсійного фонду України (форма ОК-7) від 26 березня 2025 року вбачається, що ОСОБА_2 з грудня 2024 року по лютий 2025 року отримав дохід з військової частини в розмірі 74521,96 грн.

Також судом встановлено з наданих банківських квитанцій, що ОСОБА_2 з червня 2022 року по березень 2025 року здійснювались грошові перекази на суми від 2000 до 2500 грн на ім`я ОСОБА_1 як особисто, так і через дружину та ОСОБА_11 із поміткою «аліменти».

Відповідно до декларацій особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2022 рік, 2023 рік та 2024 рік ОСОБА_12 на праві власності належить транспортний засіб, у 2022 році остання отримала заробітну плату в розмірі 318183 грн, у 2024 року отримала заробітну плату в розмірі 2000 грн.

З довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 23 квітня 2025 року встановлено, що за період з 01 січня 2023 року по 23 квітня 2025 року ОСОБА_12 отримувала соціальні виплати в розмірі 860 грн.

Відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією відомостей про зарахування у житловому приміщенні осіб від 27 березня 2025 року № 161.

Відповідно до декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2024 рік на праві спільної сумісної власності позивачу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 належать дві земельні ділянки та два транспортні засоби.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Положеннями ст.141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі статтею 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Крім того, відповідно до положень частини 1 статті 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 05.02.2014 року по справі № 6-143цс13 розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Аналогічні правові позиції викладені в постановах Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 343/945/19, від 12 січня 2022 року у справі № 545/3115/19, від 14.12.2022 року у справі № 727/1599/22, від 10 жовтня 2023 року у справі № 682/2454/22 і неодноразово підтриманою Верховним Судом в інших справах.

Отже, СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав.

Однак, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", стаття 183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", стаття 184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі").

Указане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 752/26176/18 та в інших постановах.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу).

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років визначений в сумі 3196 гривень.

Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Аналізуючи зазначені норми закону, апеляційний суд виходить з того, що батьки дітей повинні забезпечити для них утримання у розмірі, не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я.

Цей мінімум стягується з батьків навіть при наявності доходу лише в межах державних соціальних гарантій, призначених батькам (пенсій, допомог тощо) і не є достатнім для задоволення потреб дитини, тому при наявності більших доходів у батьків, відповідно й аліменти повинні визначатися у більшому розмірі від мінімальної межі.

Статтями 183, 184 СК України встановлено, що за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з приписами ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням наведених вимог закону та встановлених фактичних обставин справи, суд першої інстанції правильно констатував, що позивачка має право на отримання аліментів у частці від заробітку відповідача. При цьому відповідач не спростував належними та допустимими доказами той факт, що він не має можливості сплачувати аліменти на утримання дочки.

Звертаючись до суду з указаним позовом, ОСОБА_1 посилалася на те, що стягнутий судом з відповідача у 2020 році розмір аліментів у твердій грошовій сумі 1100,00 грн є недостатнім для утримання дитини, тоді як ОСОБА_2 перебуває на військовій службі у Збройних Силах України, має стабільний заробіток, а тому виникла потреба у стягненні аліментів у частці від його доходу.

Суд першої інстанції, врахувавши вищенаведені норми матеріального права, дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про зміну способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку від заробітку (доходу) батька, оскільки можливість такої зміни не залежить від наявності чи відсутності підстав для зміни розміру аліментів, передбачених ст. 192 СК України.

Разом з тим, колегія суддів не може у повній мірі погодитись із визначеним судом розміром аліментів. Колегія суддів вважає, що рішення суду слід змінити та стягувати з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у розмірі 1/6 частини із всіх видів заробітку (доходу)відповідача щомісячно.

У Постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23 травня 2022 року у справі № 752/26176/18 Верховний Суд наголосив, що основною метою стягнення аліментів є забезпечення належних умов для існування дитини. Відступ суду першої інстанції від "базової" частки 1/4 без належного обґрунтування є порушенням цього принципу. З огляду на це, встановлення судом розміру аліментів у розмірі 1/8 частки усіх видів заробітку (доходу) відповідача, при наявності лише однієї дитини, на яку стягуються аліменти, є необґрунтованим відступом від загального правила про 1/4 частку на одну дитину та не відповідає принципу достатності для забезпечення гармонійного розвитку дитини, особливо з урахуванням стабільного доходу відповідача.

Отже, сума визначених оскаржуваним судовим рішенням аліментів у розмірі 1/8 частки від доходу відповідача є недостатньою на одну дитину, а тому доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції.

Відтак, з огляду на наведене, правильним є висновок суду про наявність підстав для стягнення аліментів на утримання дитини сторін у частці від доходу батька, таке рішення відповідає інтересам дитини і забезпечує право останньої на належний рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.

Проте, враховуючи наведені позивачкою у позовній заяві та в апеляційній скарзі доводи щодо матеріального становища та інші обставини, що мають істотне значення у даній справі, які не у повній мірі враховані судом першої інстанції при визначенні розміру аліментів на неповнолітню дитину, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково, рішення змінити в частині розміру аліментів, задовольнивши частково позовні вимоги, та з відповідача в користь позивачки слід стягнути аліменти на дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в розмірі 1/6 частки його доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В решті рішення суду слід залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги щодо невірного визначення дати, з якої стягуються аліменти у новому розмірі, є безпідставними, а тому не беруться до уваги колегією суддів.

Статтею 191 СК України визначено час, з якого присуджуються аліменти на дитину. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Однак, оскільки в даному випадку спір стосується не присудження вперше аліментів на дитину, а зміни розміру і способу стягнутих за рішенням суду аліментів, то норми статті 191 СК не можуть бути застосовані.

За змістом п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршенням чи поліпшенням здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються із дня набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене, оскільки висновки суду, викладені в рішенні суду першої інстанції, не в повній мірі відповідають обставинам справи, тому апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції слід змінити в частині визначення розміру стягуваних аліментів з 1/8 частки доходів відповідача на 1/6 частку. В решті рішення суду слід залишити без змін.

Згідно із ч. ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є 09 жовтня 2025 року дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , подану її представником ОСОБА_3 , задовольнити частково.

Рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 24 червня 2025 року в даній справі в частині розміру присуджених аліментів змінити.

Позов задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/6 (однієї шостої) частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий суддя

Судді