Справа № 720/3470/24
Провадження № 2/720/203/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2025 року Новоселицький районний суд Чернівецької області

в складі: головуючого судді Ляху Г.О.

з участю секретаря Савка К.Р.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в залі суду міста Новоселиця цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу, -

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2024 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування шкоди в порядку регресу, посилаючись на те, що 01 листопада 2017 року між ПАТ «НАСК «Оранта» та відповідачем було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, посвідчений полісом № АК/9477389, на підставі якого ПАТ «НАСК «Оранта» взяло на себе зобов`язання відшкодовувати нанесену шкоду третім особам під час експлуатації водієм транспортного засобу марки «Mercedes-Benz E 220», державний номерний знак НОМЕР_1 . 06 лютого 2018 року близько 23 години 00 хвилин ОСОБА_1 керуючи в стані алкогольного сп`яніння автомобілем марки «Mercedes-Benz E 220», державний номерний знак НОМЕР_1 по автодорозі Т-26-03 в межах населеного пункту с. Рідківці Новоселицького району Чернівецької області, на швидкості більше 50 км/год., що перевищує допустиму в межах населеного пункту в порушення вимог п.п. 1.5, 2.3 (б), 2.9 (а) 10.1, 12.1 та 12.4 «Правил дорожнього руху», здійснив виїзд керованого ним автомобіля на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення із автомобілем марки ВАЗ 21063», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 .. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пасажиру автомобіля марки «BA3-21063», ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження від яких помер. Вироком Новоселицького районного суду Чернівецької області від 13 листопада 2019 року відповідача було визнано винним у настанні дорожньо-транспортної пригоди. Оскільки, ПАТ «НАСК «Оранта» здійснило виплату на відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого внаслідок ДТП загальному розмірі 20000 гривень, а відповідач в послідуючому не повернув товариству вказану суму, на підставі статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» просив стягнути з відповідача на користь товариства в порядку регресу понесені матеріальні збитки та судові витрати по справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.

За змістом ч. 4 ст. 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

З метою всебічного, повного, об`єктивного, безпосереднього дослідження доказів та з`ясування всіх обставин справи, суд з власної ініціативи викликав сторони в судове засідання.

Представник позивача звернувся до суду із заявою, в якій позов підтримав та просив розглянути справу у його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував.

Представник відповідача позов не визнав, посилаючись на пропуск позивачем строку позовної давності в 3 роки для звернення до суду. Оскільки ДТП сталось 06 лютого 2018 року, а до суду позивач звернувся лише 10 грудня 2024 року.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що 06 лютого 2018 року близько 23 години 00 хвилин ОСОБА_1 керуючи в стані алкогольного сп`яніння автомобілем марки «Mercedes-Benz E 220», державний номерний знак НОМЕР_1 по автодорозі Т-26-03 в межах населеного пункту с. Рідківці Новоселицького району Чернівецької області, на швидкості більше 50 км/год., що перевищує допустиму в межах населеного пункту в порушення вимог п.п. 1.5, 2.3 (б), 2.9 (а) 10.1, 12.1 та 12.4 «Правил дорожнього руху», здійснив виїзд керованого ним автомобіля на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення із автомобілем марки ВАЗ 21063», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 .. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пасажиру автомобіля марки «BA3-21063», ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження від яких помер

Вироком Новоселицького районного суду Чернівецької області від 13 листопада 2019 року ОСОБА_1 було визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Із вироку Новоселицького районного суду Чернівецької області від 13 листопада 2019 року вбачається, що потерпілим у кримінальному провадженні ОСОБА_1 за ст. 286 ч. 2 КК України був ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ..

02 жовтня 2019 року представник ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернувся із заявою до ПАТ «НАСК Оранта» про виплату страхового відшкодування потерпілим.

Наказам Департаменту внутрішнього страхування було прийнято рішення про виплату потерпілим відшкодування шкоди на загальну суму 200000 гривень.

15 листопада 2023 року ПАТ «НАСК «Оранта» звернулась до відповідача з претензією про відшкодування збитків у порядку регресу у сумі 200000 гривень, що підтверджується наявними в матеріалах регресивними вимогами № 08-03-14/1-04/9101 та № 08-03-14/1770, однак відповідачем вищевказані претензії та вимоги було проігноровано.

За змістом підпункту п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

В свою чергу, положення ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає виконання обов`язку з відшкодування шкоди, завданою винною особою та яка застрахувала свою цивільну відповідальність - страховиком (винної особи), тобто ПАТ «СК «ПЗУ Україна».

За змістом підпункту «а» п. 38.1.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

На підставі ч. 1 ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною першою та другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 № 4, відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, джерелом підвищеної небезпеки, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Статтею 1191 ЦК України та п.п. 38.2.1 п. 38.2 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування.

Враховуючи вищевикладене та оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що з відповідача ОСОБА_1 , який вчинив ДТП в стані алкогольного сп`яніння, на користь позивача необхідно стягнути завдані збитки у порядку регресу в розмірі 200000 гривень, а тому позов слід задовольнити в повному обсязі.

Аргументи представника відповідача про пропуск позивачем строків позовної давності є безпідставним виходячи з наступного.

Статтею 257 Цивільного кодексу України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Згідно ч. 6 ст. 261 Цивільного кодексу України - за регресними зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання.

Згідно п. 4.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року N 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» із змінами і доповненнями, за приписом частини шостої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності за регресними зобов`язаннями починається від дня виконання основного зобов`язання. Тому, право страховика за договором страхування на подання до суду регресного позову про стягнення з винної особи коштів, виплачених страховиком як страхове відшкодування, виникає з моменту сплати такого відшкодування, а не з моменту виникнення страхового випадку.

З 02 квітня 2020 року строк позовної давності продовжено відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, згідно якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину»).

З 17 березня 2022 року на період дії воєнного стану, перебіг позовної давності, визначений Цивільним кодексом України, зупиняється на строк дії такого стану (п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України).

Таким чином, на час звернення позивача до суду з даним позовом строк позовної давності не пройшов, а тому посилання представника відповідача на пропуск позивачем строку позовної давності є безпідставним.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 3028 гривень.

На підставі ст.ст. 993, 1166, 1187, 1191 ЦК України, ст.ст. 38, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 19, 81, 82, 141, 259, 263-265, 268, 274, 279 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» завдану шкоду в порядку регресу в розмірі 200000 (двісті тисяч) гривень, а також судові витрати по справі у виді сплаченого судового збору в розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) гривень.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Ляху Г.О.