Номер провадження: 22-ц/813/5773/25
Головуючий у першій інстанції Адамов А.С.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

02.10.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Карташова О.Ю., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря судового засідання Нечитайло А.Ю.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство «Перший Український міжнародний банк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 05 лютого 2025 року, ухвалене у складі судді Адамова А.С.,

за позовом Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

В грудні 2024 року АТ «Перший Український Міжнародний Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в обґрунтування якого зазначило, що між АТ «Перший Український міжнародний банк» та ОСОБА_1 17.08.2018 року укладено кредитний договір № 801 та видано відповідачу кредит у сумі 96396 грн. Відповідно до умов кредитного договору, укладеного між позивачем та відповідачем, зокрема, заяви на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № 801 від 17.08.2018, сторони погодили, що позичальник зобов`язується сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості. Ці умови були узгоджені позичальником шляхом підписання відповідних документів. Підписавши вказану заяву позичальник беззастережно підтвердив, що приймає Публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті АТ «ПУМБ» pumb.ua.

Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк, у зв`язку з чим заборгованість відповідача перед позивачем станом на 06.10.2024 року складає 171442,85 грн, з яких: 72518,58 грн заборгованість за кредитом; 42144,06 грн заборгованість процентами; 56780,21 грн заборгованість за комісією. Позивач направив письмову вимогу (повідомлення) відповідачу на адресу місця проживання, яку він зазначив у анкеті на отримання кредиту, однак у наданий строк заборгованість відповідачем погашена не була.

Позивач просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача АТ «ПУМБ» заборгованість у сумі 171442,85 грн та вирішити питання розподілу судових витрат.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області рішенням від 05 лютого 2025 року позовні вимоги АТ «Перший Український міжнародний банк» про стягнення заборгованості задовольнив. Стягнув з ОСОБА_1 на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість у сумі 171442,85 гривень та витрати зі сплати судового збору у сумі 2422,40 грн.

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, на підставі викладеного, суд вважав, що позов АТ «Перший Український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Щодо посилання відповідача на пропуск строку позовної давності як на підставу для відмови у задоволенні позову, то суд вважав такі твердження необґрунтованими.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить скасувати рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 05.02.2025 по справі № 946/10134/24 і ухвалити нове рішення, яким відмовити АТ «Перший Українській міжнародний банк» у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга вмотивована тим, що 17.08.2018 укладено кредитний договір № 801, за умовами якого відповідачка отримала кошти у кредит в розмірі 96396 грн строком на 24 місяці, тобто до 17.08.2020 року. Згідно з графіком погашення кредиту, який є частиною кредитного договору, остання виплата за кредитом мала бути здійсненна позичальником 17.08.2020 року, та саме тоді відповідачкою було внесено останню суму коштів, в погашення кредиту, в розмірі 1100 грн, отже з 17.08.2020 року позивачу стало відомо, що його право на повернення отриманих від банківської установи кредитних коштів було порушено та він міг звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

Скаржник вважає, що останнім днем на подачу позову про стягнення заборгованості за кредитом для позивача є 18.08.2023 року, проте датою позову є 19.12.2024 року, тобто позов подано через 1 рік та 4 місяці після спливу строку позовної давності.

Скаржник посилається, що суд першої інстанції надав оцінку факту спливу позовної давності, однак дійшов до невірних висновків при цьому проігнорував вимоги ЦПК та позицію Верховного Суду з цього питання.

Так, суд зазначив, що строки позовної давності позивачем не було пропущено, оскільки, зокрема 24.02.2022 Законом України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено режим воєнного стану. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257 - 259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України, продовжуються на строк його дії. Проте такий висновок суду не узгоджується з позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, яка була висловлена у постанові від 11.01.2023 по справі № 127/27446/20.

Крім того, скаржник посилається на те, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.11.2022 по справі № 990/115/22 зазначила, що введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов?язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується у кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку.

Зазначає, що у позовній заяві позивач не просив поновити йому пропущений строк позовної давності, а просто констатував, що такий строк не пропущено оскільки в країні введено режим воєнного стану. Однак це суперечить ст. 127 ЦК України та вищевказаній позиції Верховного суду.

Також судом не враховано, що саме по собі введення воєнного стану в державі не є достатньою підставою для поновлення пропущеного процесуального строку.

(2) Позиція інших учасників справи

Одеський апеляційний суд ухвалою від 19.05.2025 року відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою, роз`яснив АТ «ПУМБ» право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу.

ОСОБА_1 копію ухвали про відкриття провадження від 19.05.2025 року отримала 03.06.2025 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

АТ «ПУМБ» копію ухвали про відкриття провадження від 19.05.2025 року та копію апеляційної скарги отримало 20.05.2025 року о 8:29:46 та 18.05.2025 року о 7:59:52 в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідками.

Від АТ «ПУМБ» відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Учасники процесу у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

АТ «ПУМБ» судову повістку отримало 18.06.2025 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.

ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у відповідності до положень п.1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України.

З огляду на положення частини другої статті 372 ЦПК України, згідно з якою неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, та зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів вважає можливим розгляд справи проводити за відсутності учасників справи.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що 17.08.2018 року між АТ «Перший Український міжнародний банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 801 на підставі якого відповідачу видано кредит у сумі 96396 грн.

Відповідач ОСОБА_1 не виконує належним чином кредитні зобов`язання, внаслідок чого заборгованість відповідача ОСОБА_1 перед позивачем станом на 06.10.2024 року складає 171442,85 гривні, з яких: 72518,58 грн заборгованість за кредитом; 42144,06 грн заборгованість за процентами; 56780,21 грн заборгованість за комісією.

Суд зауважив, що відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, на підставі чого суд першої інстанції дійшов висновку, що позов АТ «Перший Український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Щодо посилання відповідача на пропуск строку позовної давності, як на підставу для відмови у задоволенні позову, то суд вважав такі твердження необґрунтованими з огляду на те, що кредитний договір укладено між сторонами 17.08.2018, відповідач здійснював платежі по договору до 05.11.2021, що відображено в розрахунку заборгованості та виписках по рахунку.

Разом із тим, 11.03.2020 р. постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 11 березня 2020 року №211 впроваджено дію карантину на території України, дію якого завершено 1 липня 2023 року (Постанова КМУ №651 від 27.06.2023). Однак строки стягнення заборгованості по кредитах, які настали в період з 11.03.2020 року продовжуються до закінчення дії воєнного стану в Україні та тридцятиденний строк після його припинення або скасування.

Суд першої інстанції вважав, що строки позовної давності позивачем не було пропущено, зазначивши, що інших підстав для відмови у задоволенні позовних вимог відповідач не зазначав та проти наявності заборгованості чи її розміру не заперечує.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою, другою статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Із матеріалів справи вбачається, що 17.08.2018 року ОСОБА_1 підписала заяву № 801 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб.

В заяві ОСОБА_1 просила надати споживчий кредит на строк 24 місяці в розмірі 96396 грн, в тому числі: на загальні споживчі цілі - 96396,00 грн.

За умовами заяви розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості становить 3,10 % річних, розмір процентної ставки - 12 % річних, схема повернення кредиту ануїтетна (рівними платежами).

Підписанням цієї заяви позивач підтвердив, що приймає публічну пропозицію відповідача на укладання договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (надалі - ДКБО), яка розміщена на сайті АТ ПУМБ pumb.ua в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийняті ДКБО, так і послуг, що можуть бути надані в процесі обслуговування і погодився з тим, що може обрати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості банку), а при обранні послуги з укладення Договору страхування, підписанням цієї Заяви підтверджує свою згоду на укладення Договору страхування.

Паспорт споживчого кредиту від17.08.2018 року, підписаний відповідачем, з якого вбачається, що відповідач був належним чином повідомлений про умови кредитування, а саме валюти кредиту, строку кредитування, відсоткової ставки та інші істотні умови Договору.

Факт отримання грошових коштів за договором № 801 ОСОБА_1 не заперечувався як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і при зверненні з апеляційною скаргою.

Звертаючись до суду із позовом Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» зазначало, що відповідач ОСОБА_1 не виконує належним чином кредитні зобов`язання, внаслідок чого заборгованість відповідача ОСОБА_1 перед позивачем станом на 06.10.2024 року складає 171442,85 гривні, з яких: 72518,58 грн заборгованість за кредитом; 42144,06 грн заборгованість за процентами; 56780,21 грн заборгованість за комісією.

Відповідачем проведений позивачем розрахунок заборгованості неоспорюється.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог АТ «Перший український міжнародний банк» як таких, що узгоджуються з матеріалами справи та відповідають вимогам норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачка під час розгляду справи в суді першої інстанції зверталася із заявою про застосування строку позовної давності до заявлених позивачем вимог про стягнення заборгованості, проте суд першої інстанції безпідставно не застосував строк позовної давності, не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За приписами частин третьої і четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

З 02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким доповнено Прикінцеві положення ЦК України пунктом 12 такого змісту «під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Якщо строк позовної давності закінчувався після набрання чинності Законом України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», строки, визначені статтями 257, 258 ЦК України, продовжилися на строк дії такого карантину.

Зазначене застосування положень Закону України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» узгоджується з правовими висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 вересня 2023 року у справі № 910/18489/20, постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року у справі № 947/8885/21, а також постановах Верховного Суду від 10 січня 2024 року у справі № 343/2389/22, від 17 січня 2024 року у справі № 130/1596/22.

Строк дії карантину неодноразово продовжувався постановами Кабінету Міністрів України та був відмінений з 24 год. 00 хв. 30 червня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 №651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2".

Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" від 15.03.2022 №2120-IX, який набрав чинності 17.03.2022, розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 19, яким передбачено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Оскільки з 02.04.2020 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", згідно з яким в Україні запроваджено з 12.03.2020 загальнодержавний карантин, який тривав до 30.06.2023, а з 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан і, відповідно, станом на 19.12.2024 року (дата подання позовної заяви) діяв на усій території України, то посилання відповідача на те, що строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості за кредитом для споживача закінчився 18.08.2023 року є помилковим, тому наслідки спливу строку позовної давності до правовідносин сторін не застосовуються.

Кредитний договір укладено між сторонами 17.08.2018 року на строк 24 місяці, останній платіж по договору здійснений 05.11.2021, що відображено в розрахунку заборгованості та виписках по рахунку.

Із матеріалів справи вбачається, що із цим позовом позивач звернувся до суду 19.12.2024 року.

Оскільки станом на 02.04.2020 року позовна давність щодо вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором не спливла, то перебіг цього строку є зупиненим і дотепер (внаслідок продовження на строк дії карантину та воєнного стану й подальшого зупинення його перебігу на строк дії воєнного стану).

За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що позов про стягнення з відповідачки заборгованості подано позивачем без порушення строків позовної давності.

Апеляційний суд відхиляє посилання відповідача щодо необхідності врахування судом висновків Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного, викладених у постанові у справі № 127/27446/20 від 11.01.2023 року, та постанові Великої Палати Верховного Суду у від 10.11.2022 по справі № 990/115/22 виходячи з наступного.

У постанові Верховного Суду від 11 січня 2023 року у справі № 127/27446/20 (провадження № 61-11002св22) вказано, що введення та продовження строку воєнного стану у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України було визначено в законодавчому порядку. Запровадження воєнного стану може бути підставою, яка відповідно до частини першої статті 127 ЦПК України повинна враховуватися при вирішенні питання щодо поновлення процесуального строку, якщо пропуск строку знаходиться в прямому причинному зв`язку з такими обставинами.

За висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 10 листопада 2022 року у справі № 990/115/22 (провадження № 11-107заі22), введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам собою факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

Доводи апеляційної скарги, ґрунтуються на хибному тлумаченні висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 10.11.2022 у справі № 990/115/22 та Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного, викладених у постанові у справі № 127/27446/20 від 11.01.2023 року, щодо перебігу процесуальних строків під час дії в Україні воєнного стану, який не підлягає застосуванню до позовної давності, яка має матеріально-правову природу та є інститутом цивільного права.

Під позовною давністю слід розуміти строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй матеріальне право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом пред`явлення в установленому порядку позову до суду.

На відміну від позовної давності, процесуальні строки - це строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії учасниками судового процесу. Такі строки спрямовані на обмеження у реалізації саме процесуальних прав особи у відповідному судочинстві.

У справі, що переглядається апеляційним судом, строк позовної давності, протягом якого позивач має можливість отримати судовий захист порушеного матеріального права, пред`явивши позов до суду, продовжено в силу закону у зв`язку із встановленням карантину на всій території України, а в подальшому запровадженням воєнного стану, а тому обґрунтування причин, за яких запроваджені обмеження впливали на дії позивача, не вимагається.

Ураховуючи викладені обставини колегія суддів вважає, що позов про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № 801 подано позивачем без порушення строків позовної давності, а тому позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Щодо суті апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального права, доводи апеляційної скарги не дають колегії суддів підстав для його скасування, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Щодо судових витрат

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, 375, ст. 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 05 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 02 жовтня 2025 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді Ю.П. Лозко

О.Ю. Карташов