Справа № 185/2893/25
Провадження № 2/185/3835/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2025 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Бондаренко В.М.,

за участю секретаря: Данильченко Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Павлограді Дніпропетровської області у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з додаткової відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В :

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , Товариства з додаткової відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якій просив: стягнути з відповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант» на його користь в рахунок відшкодування майнової шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 160 000,00 грн; стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь різницю між фактичним розміром майнової шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та страховим відшкодування у розмірі 77 143,04 грн, а також в рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі 70 000, 00 грн; стягнути з відповідачів понесені судові витрати по справі.

Позиція позивача

В обґрунтування позову позивач зазначив, що внаслідок ДТП, яка відбулася 04.09.2022, був пошкоджений його автомобіль «SKODA SUPERB», реєстраційний номер НОМЕР_1 , винуватцем у цьому ДТП є відповідач ОСОБА_2 , так як було відкрито кримінальне провадження за №0000935 від 05.09.2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2024 року, клопотання захисника адвоката Букура М.Є. про закриття кримінального провадження у зв`язку з примиренням потерпілого та обвинуваченого, задоволено. Звільнено відповідача ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку з примиренням обвинуваченого з потерпілою. На підставі ст. 46 КК України, кримінальне провадження, що внесене в ЄРДР за №0000935 від 05.09.2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, закрито. Позивач звернувся до ТДВ СК «Альфа-Гарант» із заявою про ДТП та страхове відшкодування. Проте, листом за № 12/1070 від 17.02.2025 ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» було відмовлено ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування за ДТП від 04.09.2022, у зв`язку з неподанням заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, відповідно п.п. 37.1.4 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності». Тому, позивачем було здійснено самостійно оцінку пошкодженого автомобіля. Відповідно до висновку № 83021-1 від 03.03.2025 оцінювача ТОВ «БВН ЕВ ГРУП» - ОСОБА_3 про вартість пошкодженого транспортного засобу «SKODA SUPERB», реєстраційний номер НОМЕР_1 , станом на 04.09.2024, розмір матеріального збитку складає 229 643,04 грн, а з урахуванням витрат на проведення оцінки у розмірі 7500,00 грн, загальний розмір збитків складає 237 143,04 грн. Тому, в рамках ліміту відповідальності ТДВ СК «Альфа-Гарант» повинно сплатити йому 160 000,00 грн, а ОСОБА_2 77 143,04 грн. Також позивачу спричинена моральна шкода у розмірі 70 000,00 грн. Крім того, позивачем понесені судові витрати, які складаються зі сплаченого судового збору у розмірі 1 211,20 грн за позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди (за вимогу майнового характеру позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»), а також витрат на правничу допомогу у розмірі 12 000,00 грн.

Заяви, клопотання сторін; інші процесуальні дії у справі

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2025 року відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Не погодившись з позовом, у порядку ст. 178 ЦПК України, представником відповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант» - адвокатом Олійник Є.О. надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник відповідача не визнає позовні вимоги позивача та просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі на тих підставах, що позивач не виконав дій, передбачених Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", а саме, із заявою про виплату страхового відшкодування протягом року не звертався після ДТП, яке мало місце 04.09.2022, а звернувся лише 05.12.2024, поважності причин не обґрунтував. Крім того, наданий звіт щодо вартості матеріальних збитків виконано станом на 04.09.2024, у той час, коли ДТП мало місце 04.09.2022, тобто використані ціни станом на 04.09.2024, за відповідним курсом НБУ за 1 долар, та 1 євро. Позивачем не врахована франшиза у розмірі 2600,00 грн за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, а також не взято до уваги те, що автомобіль марки «BMW 530D», реєстраційний номер НОМЕР_2 , на дату ДТП, було також забезпечено у іншого страховика ПрАТ «Український страховий стандарт», за полісом страхування № 207342300.

У порядку ст. 178 ЦПК України, відповідач ОСОБА_2 не скористався своїм правом щодо подачі відзиву на позовну заяву.

У судове засідання позивач, представник відповідача адвокат Маньковський В.П. не з`явились, відповідно до наданої заяви представником позивача - адвокатом Маньковським В.П., просив розгляд справи проводити без їх участі та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, відповідно до наданої заяви просив розглядати справу без його участі та у задоволенні позову відмовити повністю.

Представник ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» у судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про розгляд справи, причини неявки суду не відомі.

Фактичні обставини, встановлені судом

Як вбачається з матеріалів справи, станом на 06.10.2025, зробленого на запит суду, позивач ОСОБА_1 є власником автомобіля «SKODA SUPERB», реєстраційний номер НОМЕР_1 , відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , з датою реєстрації транспортного засобу 26.05.2020.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Із ухвали Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2024 року вбачається, що 04.09.2022 року близько 16.05 год. обвинувачений ОСОБА_2 (відповідач по справі), керуючи технічно справним автомобілем марки «BMW 530D», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить останньому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 11.06.2022 року, грубо порушуючи вимоги п.12.9 «б» та п.12.4 Правил дорожнього руху, згідно до яких на даній ділянці дороги діє обмеження максимальної швидкості 50 км/год., рухаючись зі швидкістю близько 125.2 км/год., тобто з перевищенням дозволеної в населеному пункті швидкістю, чим позбавив себе можливості при виникненні небезпеки для руху своєчасно знизити швидкість, або зупинити керований ним автомобіль, здійснював рух по крайній лівій смузі вул. Дніпровська, яка має по дві смуги для руху у кожному напрямку, у м. Павлограді Дніпропетровської області з боку вул. Тепла у напрямку вул. Літня. У вказаний час попереду руху вказаного транспортного засобу, з прилеглої території двору багатоповерхового будинку № 372, яка примикає зліва за напрямком його руху, на проїзну частину вул. Дніпровська, виїжджав автомобіль «SKODA SUPERB» реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням свідка ОСОБА_1 (позивач по справі), який після здійснення зупинки на вимогу дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» Правил дорожнього руху України, почав рухатись зліва направо відносно напрямку руху автомобілю «BMW 530D», реєстраційний номер НОМЕР_2 , та виїхав на праву смугу за напрямком руху автомобіля «BMW 530D», реєстраційний номер НОМЕР_2 . Надалі обвинувачений ОСОБА_4 , продовжуючи рух у тих самих умовах, грубо порушуючи вимоги п.10.1 Правил дорожнього руху України, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя та здоров`я громадян, виявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, не маючи будь-яких перешкод технічного і фізичного характеру для безпечного забезпечення руху, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або безпеки іншим учасникам руху, не виправдано змінив напрямок руху керованого ним автомобіля «BMW 530D», реєстраційний номер НОМЕР_2 праворуч, виїхав на праву смугу руху, на яку вже виїхав автомобіль марки «SKODA SUPERB», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням свідка ОСОБА_1 . У ході подальшого руху обвинувачений ОСОБА_4 в районі будинку по вул. Дніпровська м. Павлограда, допустив зіткнення передньою частиною керованого ним вищевказаного автомобіля із правою задньою бічною частиною автомобіля «SKODA SUPERB» на смузі руху останнього. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «SKODA SUPERB», потерпіла ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження. Своїми діями обвинувачений ОСОБА_2 грубо порушив вимоги п.10.1 Правил дорожнього руху, в якому зазначено: «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху». Порушення п.10.1 Правил дорожнього руху України, з технічної точки зору, знаходиться в причинному зв`язку з настанням події даної дорожньо-транспортної пригоди та з наслідками, що настали. Невиконання вищевказаного пункту Правил дорожнього руху України призвело до даної дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок чого потерпілій ОСОБА_5 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді: гематоми потиличної ділянки голови праворуч та перелому 4, 5 крижових хребців, які за своїм характером відносяться до ушкоджень середньої тяжкості та спричинили тривалий розлад здоров`я на термін понад три тижні (більш ніж як на 21 день).

Дії обвинуваченого ОСОБА_2 кваліфіковані за ч.1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2024 року, клопотання захисника адвоката Букура М.Є. про закриття кримінального провадження у зв`язку з примиренням потерпілого та обвинуваченого, задоволено. Звільнено ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку з примиренням обвинуваченого з потерпілою. На підставі ст. 46 КК України, кримінальне провадження, що внесене в ЄРДР за №0000935 від 05.09.2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, закрито.

Законом України від 1 липня 2004 року N 1961-IV "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон N 1961-IV) передбачено обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Матеріалами справи встановлено, що власник автомобіля марки «BMW 530D», реєстраційний номер НОМЕР_2 - ОСОБА_2 , застрахував свою цивільно-правову відповідальність у ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант», з обсягом відповідальності за шкоду, заподіяну майну у розмірі 160 000,00 грн, розміром франшизи 2 600,00 грн, що підтверджується Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії ЕР № 210358625, зі строком дії до 04.09.2022.

Свідок ОСОБА_1 по кримінальному провадженню за № 0000935 від 05.09.2022 року (якому був спричинений лише матеріальний збиток), як власник пошкодженого автомобіля марки «SKODA SUPERB», реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок ДТП, яка сталася 04.09.2022, звернувся 10.12.2024 до ТДВ СК «Альфа-Гарант» із заявою від 05.12.2024 про ДТП та страхове відшкодування.

Проте, листами: за № 12/1070 від 17.02.2025, за № 12/1381 від 04.03.2025 ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» було відмовлено ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування внаслідок ДТП, яке мало місце 04.09.2022, у зв`язку з неподанням заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, відповідно п.п. 37.1.4 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності».

У рамках кримінального провадження судова авто-товарознавча експертиза пошкодженого транспортного засобу марки «SKODA SUPERB», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не проводилась.

Тому, ОСОБА_1 06.12.2024 була замовлена оцінка щодо визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу «SKODA SUPERB», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «БВН ЕВ ГРУП».

Відповідно до висновку № 83021-1 від 03.03.2025 оцінювача ОСОБА_3 ТОВ «БВН ЕВ ГРУП» про вартість пошкодженого транспортного засобу «SKODA SUPERB», реєстраційний номер НОМЕР_1 , станом на 04.09.2024, ринкова вартість КТЗ до пошкодження, як і розмір матеріального збитку, становить - 229 643,04 грн; ринкова вартість КТЗ після ДТП 72 519,43 грн; вартість відновлюваного ремонту КТЗ 672 587,83 грн.

З урахуванням того, що відновлюваний ремонт КТЗ дорівнює 672 587,83 грн, а ринкова вартість КТЗ до пошкодження складає 229 643,04 грн, відновлюваний ремонт зазначеного КТЗ позивачем не проводився, так як автомобіль був фізично знищеним.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За приписами норм статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України).

Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом вказаної норми, за загальним правилом: по-перше, в повному обсязі; по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала, шкода підлягає відшкодуванню.

Проте, із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності.

Так як дорожня-транспортна пригода трапилась 04.09.2022, застосуванню підлягає Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004 року.

Страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту страхових інтересів фізичних та юридичних осіб (страховий захист) при страхуванні ризиків, пов`язаних з життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням, з володінням, користуванням і розпорядженням майном, з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі, у разі настання страхових випадків, визначених договором страхування, за рахунок коштів фондів, що формуються шляхом сплати страхувальниками страхових премій (платежів, внесків), доходів від розміщення коштів таких фондів та інших доходів страховика, отриманих згідно із законодавством (стаття 1 Закону України «Про страхування» (далі Закон № 1909-IX).

Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон № 1961-IV.

Законом № 1961-IV визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП, відшкодування заподіяної шкоди.

Згідно зі статтею 3 Закону №1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до статті 5 вказаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV).

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до статті 33 Закону № 1961-IV у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

У свою чергу, страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про ДТП страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. (стаття 34 Закону №1961-IV).

Тобто, страховик після повідомлення страхувальником про ДТП має здійснити всі дії для встановлення та виплати страхового відшкодування.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд враховує висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17, який полягає в такому.

Підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV визначає наслідком пропуску потерпілою особою річного строку подання заяви до страховика про страхове відшкодування, право страховика на відмову у виплаті регламентних виплат.

Разом з тим, ані Закон № 1961-IV, ані ЦК України, ані будь-який інший закон не передбачає в цьому випадку припинення взагалі права потерпілою особи на отримання відшкодування або на задоволення позову як, наприклад, передбачено ЦК України при пропуску позовної давності.

Сплив строку, протягом якого потерпіла особа може реалізувати своє регулятивне суб`єктивне право (у цьому випадку протягом одного року) за рахунок страховика (страхової компанії), призводить до неможливості отримання страхового відшкодування від особи, що застрахувала відповідальність винної в ДТП особи в позасудовому порядку. Однак, законодавством не передбачено в цьому випадку припинення взагалі права на відшкодування шкоди, ані у повному обсязі, ані в обсязі страхового відшкодування. Тоді як згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявила сторона у спорі, є підставою для відмови в позові.

Крім того, немає підстав вважати, що річний строк звернення з заявою про виплату страхового відшкодування є спеціальним строком позовної давності, передбаченим статтею 258 ЦК України, оскільки це суперечить змісту зазначеної норми, яка не передбачає встановлення спеціальної позовної давності в інших випадках, ніж випадки, передбачені в цій норми.

З огляду на те, що пропуск річного строку звернення із заявою до страховика (страхової компанії) не зазначений у законодавстві (стаття 12 ЦК України) як підстава для припинення матеріального права, цей строк не може бути розцінений як преклюзивний і такий, що припиняє існуюче право на отримання відшкодування шкоди в розмірі регламентних виплат взагалі.

Аналізуючи норми законодавства стосовно добросовісної поведінки всіх учасників правовідносин (стаття 13 ЦПК України) та принципу повного відшкодування шкоди (стаття 1166 ЦК України), Велика Палата Верховного Суду з огляду на відсутність норми закону, що передбачає припинення в цьому випадку цивільного права на відшкодування, та з урахуванням із загального права особи на захист права в суді (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) дійшла висновку, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущений через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності.

Відтак аналізуючи зазначене законодавство в сукупності з загальними принципами цивільного права, як то добросовісність поведінки та спрямованість на відновлення порушеного права, слід дійти висновку, що потерпіла особа при відмові страховика (страхової компанії) у виплаті регламентних платежів у зв`язку з пропуском річного строку, має право на пред`явлення вимоги до страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи про відшкодування шкоди в межах страхової суми протягом строку позовної давності.

Суд також враховує, що в правозастосовній практиці досить часто виникають ситуації, коли встановлення винуватця ДТП триває довше за один рік, а тому визначення належної правової поведінки особи у відносинах, що складають в момент ДТП є часто складним.

З урахуванням цього, не звернення позивача із заявою про страхове відшкодування до моменту встановлення винуватої в ДТП особи, не може свідчити про його недобросовісну чи суперечливу поведінку.

Таким чином, на момент звернення позивача до страхової компанії, вже сплив річний строк для власника автомобіля на звернення із заявою про здійснення страхового відшкодування. Разом із цим, вказана обставина не позбавляє позивача права на відшкодування завданих йому збитків у судовому порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, із заявою про здійснення страхового відшкодування позивач звернувся до ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» 10.12.2024. При цьому звернення потерпілого до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування є позасудовою процедурою здійснення такого страхового відшкодування, яка не виключає право особи безпосередньо звернутися до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування (див. висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 19 червня 2019 року у справі № 465/4621/16-к).

Тому, суд вважає помилковими доводи представника відповідача ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» щодо пропуску ОСОБА_1 однорічного строку для отримання страхового відшкодування, як на підставу для відмови у позові.

Щодо розміру відшкодування суд виходить зі звіту «Про визначення вартості матеріального збитку» № 83021-1 від 03.03.2025, виконаного оцінювачем ТОВ «БВН ЕВ ГРУП» ОСОБА_3 , відповідно до якого вартість пошкодженого транспортного засобу «SKODA SUPERB», реєстраційний номер НОМЕР_1 , станом на 04.09.2024, становить: ринкова вартість КТЗ до пошкодження, як і розмір матеріального збитку - 229 643,04 грн; ринкова вартість КТЗ після ДТП 72 519,43 грн; вартість відновлюваного ремонту КТЗ 672 587,83 грн.

Як вбачається з полісу ОСЦПВВНТЗ серії ЕР№ 210358625 цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «BMW 530D», реєстраційний номер НОМЕР_2 , застрахована за шкоду майну на суму 160 000,00 грн, з розміром франшизи 2 600,00 грн.

У постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 754/5129/15-ц зроблено правовий висновок про те, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (частина друга статті 1192 ЦК України), тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу.

Відповідно до ст. 30 Закону № 1961-IV транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

За приписами п. 3 ч. 1 ст. 1188 ЦК України за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, розмір завданого збитку позивачу становить 157 123,61 грн (229 643,04 грн (ринкова вартість КТЗ до моменту аварійного пошкодження) - 72 519,43 грн (ринкова вартість аварійного (несправного) КТЗ), а враховуючи, що ліміт страхового відшкодування складає 160 000,00 грн, то з відповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь позивача підлягає стягненню сума страхового відшкодування у розмірі 154 523,61 грн (157 123,61 грн - 2 600,00 грн (франшиза)), а з відповідача ОСОБА_2 , як винуватця у ДТП, на користь позивача слід стягнути франшизу у розмірі 2 600,00 грн.

Залишки транспортного засобу марки «SKODA SUPERB», реєстраційний номер НОМЕР_1 , позивачем не відчужені та знаходяться у його власності.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідно до рахунку-фактури та акту надання послуг ТОВ «БВН ЕВ ГРУП» № 75332 від 27.02.2025 про визначення матеріального збитку «SKODA SUPERB», реєстраційний номер НОМЕР_1 , розмір послуг щодо оцінки збитків позивачу склав 7 500,00 грн, проте, позивачем не надані докази в підтвердження сплати вказаної суми ТОВ «БВН ЕВ ГРУП», тому, зазначені витрати не підлягають задоволенню на користь позивача.

Посилання представника відповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант» у відзиві на позовну заяву на порушення позивачем при проведенні оцінки не на дату ДТП є неспроможними, так як зі звіту ТОВ «БВН ЕВ ГРУП» «Про визначення вартості матеріального збитку» № 83021-1 від 03.03.2025, станом на 04.09.2024, вбачається, що методологія оцінки проводилась оцінювачем у гривнях на момент аварійного пошкодження автомобіля (розділ ІІІ звіту).

Крім того, представником відповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант», під час розгляду справи, не заявлялось клопотання про проведення судової авто-товарознавчої експертизи, станом на дату ДТП.

Не можуть бути судом враховані і доводи представника відповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант» щодо наявності іншого полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії ЕР № 207342300, укладеного у ПрАТ «СК «Український страховий стандарт», так як державний номер автомобіля марки «BMW 530D НОМЕР_5 , відрізняється від реєстраційного номеру НОМЕР_2 , що свідчить про те, що відповідач ОСОБА_2 , як власник автомобіля марки «BMW 530D», з реєстраційним номером НОМЕР_2 , не страхував свою цивільно-правову відповідальність у ПрАТ «СК «Український страховий стандарт.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 року у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди суд виходить за наступного.

Положеннями частини першої статті 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до частин другої, п`ятої статті 1187 ЦК шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду, завдану внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок.

Позивач має подати докази, що підтверджують факт завдання шкоди внаслідок ДТП, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Беручи до уваги положення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. (з подальшими змінами та доповненнями), "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин, зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

Європейський суд з прав людини зазначив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Крім того, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

З урахуванням міркувань розумності, виваженості та справедливості, зважаючи на те, що внаслідок неправомірних дії відповідача ОСОБА_2 був пошкоджений та втратив товарну цінність належний позивачу автомобіль, який фізично був знищений, характер і тривалість страждань позивача, ступінь вини відповідача у спричиненні позивачу моральної шкоди, прикладення позивачем додаткових зусиль для поновлення звичного ритму життя, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 15 000,00 грн.

Розподіл судових витрат

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Як передбачено частиною 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 141 ЦПК України.

Разом із тим у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, наведеного в частині четвертій статті 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

Таким чином, у разі недотримання вимог частини п`ятої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Наведене правове обґрунтування надає можливість суду ефективно захистити порушені права заявника, забезпечити реалізацію принципу цивільного судочинства - відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, але у порядку, передбаченому законом.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем ОСОБА_1 наданий Опис наданих йому послуг професійної правничої допомоги по зазначеній цивільній справі адвокатом Маньковським В.П., а саме: підготовка до розгляду справи: аналіз фактичних обставин справи, формування доказів; аналіз судової практики; надання юридичних консультацій (4 год.) 2 000,00 грн; складання, оформлення і подача позовної заяви (8 год.) 5000,00 грн; представництво інтересів позивача у Павлоградському міськрайонному суді Дніпропетровської області, незалежно від кількості проведених судових засідань 5 000,00 грн, а всього: 12 000,00 грн, з підписами адвоката та позивача.

Проте, на підтвердження зазначених послуг позивачем не надано суду доказів з відповідним підтвердження виконаних робіт за таким договором (акту виконаних робіт, квитанцій про отримання коштів, тощо, які належним чином оформлені), тому витрати позивача на правничу допомогу не підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняютьсяпозивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Позивач звільнений при подачі позову від сплати судового збору за позовні вимоги майнового характеру, тому зазначені судові витрати підлягають сплаті відповідачами на користь держави пропорційно розміру задоволених позовних вимог (з відповідача Товариства з додаткової відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» -1 545,24 грн, з відповідача ОСОБА_2 26,00 грн).

Крім того, як вбачається з квитанції № від 18.03.2025 позивачем при подачі позову сплачено судовий збір у розмірі 1 211,20 грн за позовну вимогу щодо відшкодування моральної шкоди, тому з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 259,54 грн, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263-265, 274, 279, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з додаткової відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_6 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_7 , франшизу в розмірі 2 600 (дві тисячі шістсот) грн 00 коп., в рахунок відшкодування моральної шкоди 15 000 (п`ятнадцять тисяч) грн 00 коп., а також понесені судові витрати по справі, а саме суму сплаченого судового збору у розмірі 259 (двісті п`ятдесят дев`ять) грн 54 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_6 , на користь держави (отримувач коштів: ГУК у м. Києві /м.Київ/22030106; код за ; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача: UA0026001; код класифікації доходів бюджету: 22030106) судовий збір у розмірі 26 (двадцять шість) грн 00 коп.

Стягнути з Товариства з додаткової відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант», , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_7 , в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 154 523 (сто п`ятдесят чотири тисячі п`ятсот двадцять три тисячі) грн 61 коп.

Стягнути з Товариства з додаткової відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант», , на користь держави (отримувач коштів: ГУК у м. Києві /м.Київ/22030106; код за ; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача: UA0026001; код класифікації доходів бюджету: 22030106) судовий збір у розмірі 1 545 (одна тисяча п`ятсот сорок п`ять) грн 24 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення, а учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду з дня вручення йому повного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_7 .

Відповідач ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_6 .

Відповідач - Товариство з додаткової відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант», місцезнаходження: м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 26, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 32382598.

Суддя В.М. Бондаренко