Справа № 143/948/24
Провадження № 22-ц/801/1605/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гуцол М. П.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2025 рокуСправа № 143/948/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О. В.,

суддів: Шемети Т. М., Копаничук С. Г.,

за участю секретаря судового засідання Луцишина О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Моторного транспортного страхового бюро України про відшкодування майнової шкоди,

за апеляційною скаргою Моторного транспортного страхового бюро України на рішення Погребищенського районного суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 14 травня 2025 рокуу м. Погребищесуддею цього суду ГуцоломМ.П., дата складання повного тексту судового рішення не відома,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2024 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулися до суду із цивільними позовами в межах кримінального провадження № 0000197, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.06.2023 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, до ОСОБА_3 та Моторного транспортного страхового бюро України (далі - МТСБУ) про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

В обґрунтування заявлених вимог позивачами зазначено, що 07.06.2023 року близько о 12:00 год. ОСОБА_3 , керуючи технічно справним автомобілем марки TOYOTA HIGNLANDER, державний номер НОМЕР_1 , рухаючись автомобільною дорогою Т-02-36 із с. Саражинці, Погребищенської ТГ, Вінницького району, Вінницької області у напрямку м. Погребище, Вінницького району, Вінницької області, поблизу повороту до с. Павлівка, Погребищенської ТГ, Вінницького району, Вінницької області, на відстані 46,5 м від електроопори № 38 справа, у порушення вимог п. 11.1 та 11.3 Правил дорожнього руху, виїхав на зустрічну смугу руху та при цьому, не надавши перевагу зустрічному транспортному засобу - автомобілю марки ВАЗ 111930, державний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався автомобільною дорогою Т-02-36 в напрямку с. Дзюньків, Погребищенської ТГ, Вінницького району, Вінницької області, створив аварійну ситуацію та допустив зіткнення із зазначеним автомобілем.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки ВАЗ 111930, державний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження у вигляді: сполучна травма голови, шиї, грудної клітки, живота, поперекового відділу хребта, закрита черепно-мозкова травма у вигляді забою головного мозку, субарахноїдального крововиливу в правій лобній частці та по намету мозочка, внутрішньо - шлуночкового крововиливу, субдуральних гігром обох лобних часток Хант-Хес, перелом дужок другого шийного хребця, закрита травма грудної клітки у вигляді забою обох легень, переломів грудини, правої ключиці, переломів І, ІІ, ІІІ, IV,V, IX, X ребер справа, переломів IV, V, VI, IX ребер зліва, гемопневмотораксу справа, закрита травма живота у вигляді розриву селезінки, розриву тонкого кишківника, гематоми брижі ободової кишки, забою підшлункової залози, внутрішньо черевної кровотечі, масивна заочеревинна гематома, компресійний перелом тіла першого поперекового хребця, які відповідно до висновку судово-медичного експерта № 65 від 21.08.2023 року відноситься до тяжких тілесних ушкоджень та водій даного автомобіля ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження у вигляді: сполучна травма голови та грудної клітки; забійна рвана рана м`яких тканин верхньої губи, садна в ділянці обличчя, закрита черепно - мозкова травма у вигляді струсу головного мозку, закрита тупа травма грудної клітки у вигляді переломів VI-IX ребер справа, що ускладнилось верхівковим пневмотораксом, які відповідно до висновку судово-медичного експерта № 64 від 21.08.2023 року відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого (понад 21 добу) розладу здоров`я.

Вказані ушкодження у пасажира ОСОБА_1 та водія ОСОБА_2 виникли від травматичної дії (ударів, здавлення) тупих твердих предметів (у тому числі виступаючі частини салону автомобіля під час дорожньо-транспортної пригоди тощо). Ушкодження у пасажирки ОСОБА_1 були небезпечними для життя в момент заподіяння.

У ситуації, яка склалась, у прямому причинному зв`язку із подією дорожньо - транспортної пригоди стало порушення водієм автомобіля марки TOYOTA HIGNLANDER, державний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_3 технічних норм вимог пунктів 11.1 та 11.3 Правил дорожнього руху.

Оскільки, на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 не була застрахована на умовах обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а відтак цивільні позови також заявлені до МТСБУ.

Внаслідок отриманих травм та лікування позивачем ОСОБА_1 витрачено значну кількість грошових коштів на ліки та медичні препарати.

За таких обставин, вона просила стягнути на її користь із ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 30 000 грн, а також із МТСБУ майнову шкоду у розмірі 43 845, 04 грн.

Внаслідок отриманих під час дорожньо-транспортної пригоди травм та лікування в Погребищенській ЦРЛ ОСОБА_2 було витрачено грошові кошти на придбання ліків та медичних препаратів на загальну суму 27 300 грн. Крім того, йому завдано матеріальну шкоду, пов`язану із пошкодженням автомобіля у розмірі 103 576 грн.

Відтак, ОСОБА_2 просив стягнути на його користь із ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 35 500 грн, а також із МТСБУ майнову шкоду в сумі 130 876 грн.

Під час судового розгляду вищевказаного кримінального провадження обвинуваченим ОСОБА_3 було відшкодовано потерпілій ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 30000 грн та потерпілому ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 35500 грн, у зв`язку із чим останні в судовому засіданні відмовилися від цих позовних вимог.

17.05.2024 року вироком Погребищенського районного суду Вінницької області у справі 143/1116/23, за результатом розгляду матеріалів кримінального провадження №0000197, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.06.2023 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, зокрема закрито провадження у справі в частині пред`явлення ОСОБА_1 цивільного позову до обвинуваченого ОСОБА_3 про стягнення моральної (немайнової) шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, в розмірі 30 000 грн. Цивільний позов ОСОБА_1 до МТСБУ про відшкодування майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, задоволено частково. Стягнено із МТСБУ на користь ОСОБА_1 майнову шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, в розмірі 35 834, 28 грн. У задоволенні решти позову відмовлено.

Закрито провадження у справі в частині пред`явлення ОСОБА_2 цивільного позову до обвинуваченого ОСОБА_3 про стягнення моральної (немайнової) шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, в розмірі 35 500 грн. Цивільний позов ОСОБА_2 до МТСБУ про відшкодування майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, задоволено частково. Стягнено із МТСБУ на користь ОСОБА_2 майнову шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, в розмірі 400 грн. У задоволенні решти позову відмовлено.

21.10.2024 року ухвалою Вінницького апеляційного суду вирок Погребищенського районного суду Вінницької області від 17.05.2024 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 286 КК України в частині вирішення цивільних позовів скасовано та призначено в цій частині новий розгляд у суді першої інстанції у порядку цивільного судочинства.

25.03.2025 року до суду від ОСОБА_2 надійшла заява про зменшення розміру його позовних вимог, в якій він просив суд стягнути на його користь із МТСБУ майнову шкоду у розмірі 109 504 грн, яка складається із витрат на лікування у розмірі 16 984 грнта витрат на ремонт пошкодженого транспортного засобу, внаслідок ДТП, яка відбулась 07.06.2023 року, у розмірі 92 520 грн, витрати понесені у зв`язку з проведенням судової експертизи у розмірі 3 860 грн,а також після отримання суми страхового відшкодування зобов`язати ОСОБА_2 передати пошкоджений автомобіль ВАЗ 111930, д.н.з. НОМЕР_2 , страховому бюро.

25.03.2025 року до суду від ОСОБА_1 надійшла заява про збільшення розміру її позовних вимог, в якій вона просила стягнути на її користь із МТСБУ майнову шкоду у розмірі 67 688 грн, витрачену на лікування від понесених травм, внаслідок ДТП, яка відбулась 07.06.2023 року.

25.03.2025 року ухвалою суду першої інстанції прийнято вищевказані заяви.

14.05.2025 рокурішенням Погребищенського районного суду Вінницької області позовні вимоги задоволено частково.

Стягненоз МТСБУна користь ОСОБА_1 майнову шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, у розмірі 67 668грн.

Стягненоз МТСБУна користь ОСОБА_2 майнову шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, у розмірі 109 504 грн.

Після отримання суми страхового відшкодування зобов`язано ОСОБА_2 передати пошкоджений автомобіль ВАЗ 111930, державний номер НОМЕР_2 , страховому бюро.

Стягненоз МТСБУ на користь ОСОБА_2 витрати,понесені у зв`язку з проведенням судової експертизи,у розмірі 3 860 грн.

Здійснено розподіл судових витрат.

Не погодившись із ухваленим рішенням, МТСБУподало апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову а задоволенні позову, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує, що передача залишків пошкодженого транспортного засобу не передбачено нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Апелянт також зазначив, що суд першої інстанції безпідставно стягнув з МТСБУвартість фізично знищеного автомобіля до дорожньо-транспортної пригоди, тоді як у цьому випадку страхова компанія повинна була відшкодувати різницю між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди. При цьому, МТСБУ не встигло визначити таку вартість пошкодженого транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди, у зв`язку з зверненням позивачами до суду.

Крім того, представник МТСБУ зауважує, що обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я. Однак, більшість чеків, наданих позивачами, є нерозбірливими, внаслідок чого у МТСБУ немає підстав для проведення регламентної виплати, у зв`язку з відсутністю витрат, пов`язаних з лікуванням на що суд першої інстанції взагалі не звернув увагу, а тільки зробив підрахунок витрат по таким чекам.

Разом з тим, на адресу апеляційного суду від позивачів надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вони просять залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

В заперечення проти апеляційної скарги, позивачі вказують, що їх позовні вимоги підтверджуються належними та допустимими доказами.

Апеляційний суд, згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін з огляду на таке.

Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

З матеріалів справи встановлено, що 17.05.2024 року вироком Погребищенського районного суду Вінницької області у справі 143/1116/23, за результатом розгляду матеріалів кримінального провадження №0000197, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.06.2023 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, зокрема закрито провадження у справі в частині пред`явлення ОСОБА_1 цивільного позову до обвинуваченого ОСОБА_3 про стягнення моральної (немайнової) шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, в розмірі 30 000 грн. Цивільний позов ОСОБА_1 до МТСБУ про відшкодування майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, задоволено частково. Стягнено із МТСБУ на користь ОСОБА_1 майнову шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, в розмірі 35 834, 28 грн. У задоволенні решти позову відмовлено.

Закрито провадження у справі в частині пред`явлення ОСОБА_2 цивільного позову до обвинуваченого ОСОБА_3 про стягнення моральної (немайнової) шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, в розмірі 35 500 грн. Цивільний позов ОСОБА_2 до МТСБУ про відшкодування майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, задоволено частково. Стягнено із МТСБУ на користь ОСОБА_2 майнову шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, в розмірі 400 грн. У задоволенні решти позову відмовлено (том 1 а.с. 45-53).

Із вказаного вироку вбачається, що 07.06.2023 року близько о 12:00 год. ОСОБА_3 , керуючи технічно справним автомобілем марки TOYOTA HIGNLANDER, державний номер НОМЕР_1 , рухаючись автомобільною дорогою Т-02-36 із с. Саражинці, Погребищенської ТГ, Вінницького району, Вінницької області у напрямку м. Погребище, Вінницького району, Вінницької області, поблизу повороту до с. Павлівка, Погребищенської ТГ, Вінницького району, Вінницької області, на відстані 46,5 м від електроопори № 38 справа, у порушення вимог п. 11.1 та 11.3 Правил дорожнього руху, виїхав на зустрічну смугу руху та при цьому, не надавши перевагу зустрічному транспортному засобу - автомобілю марки ВАЗ 111930, державний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався автомобільною дорогою Т-02-36 в напрямку с. Дзюньків, Погребищенської ТГ, Вінницького району, Вінницької області, створив аварійну ситуацію та допустив зіткнення із зазначеним автомобілем.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки ВАЗ 111930, державний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження у вигляді: сполучна травма голови, шиї, грудної клітки, живота, поперекового відділу хребта, закрита черепно-мозкова травма у вигляді забою головного мозку, субарахноїдального крововиливу в правій лобній частці та по намету мозочка, внутрішньо - шлуночкового крововиливу, субдуральних гігром обох лобних часток Хант-Хес, перелом дужок другого шийного хребця, закрита травма грудної клітки у вигляді забою обох легень, переломів грудини, правої ключиці, переломів І, ІІ, ІІІ, IV,V, IX, X ребер справа, переломів IV, V, VI, IX ребер зліва, гемопневмотораксу справа, закрита травма живота у вигляді розриву селезінки, розриву тонкого кишківника, гематоми брижі ободової кишки, забою підшлункової залози, внутрішньо черевної кровотечі, масивна заочеревинна гематома, компресійний перелом тіла першого поперекового хребця, які відповідно до висновку судово-медичного експерта № 65 від 21.08.2023 року відноситься до тяжких тілесних ушкоджень та водій даного автомобіля ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження у вигляді: сполучна травма голови та грудної клітки; забійна рвана рана м`яких тканин верхньої губи, садна в ділянці обличчя, закрита черепно - мозкова травма у вигляді струсу головного мозку, закрита тупа травма грудної клітки у вигляді переломів VI-IX ребер справа, що ускладнилось верхівковим пневмотораксом, які відповідно до висновку судово-медичного експерта № 64 від 21.08.2023 року відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого (понад 21 добу) розладу здоров`я.

Вказані ушкодження у пасажира ОСОБА_1 та водія ОСОБА_2 виникли від травматичної дії (ударів, здавлення) тупих твердих предметів (у тому числі виступаючі частини салону автомобіля під час дорожньо-транспортної пригоди тощо). Ушкодження у пасажирки ОСОБА_1 були небезпечними для життя в момент заподіяння.

У ситуації, яка склалась, у прямому причинному зв`язку із подією дорожньо - транспортної пригоди стало порушення водієм автомобіля марки TOYOTA HIGNLANDER, державний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_3 технічних норм вимог пунктів 11.1 та 11.3 Правил дорожнього руху.

21.10.2024 року ухвалою Вінницького апеляційного суду вирок Погребищенського районного суду Вінницької області від 17.05.2024 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 286 КК України в частині вирішення цивільних позовів скасовано та призначено в цій частині новий розгляд у суді першої інстанції у порядку цивільного судочинства (том 1 а.с. 55-60).

Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/102-25/209-АВ від 13.01.2025 року дійсна ринкова вартість автомобіля ВАЗ 111930, державний номер НОМЕР_2 , без урахування пошкоджень при ДТП, станом на дату оцінки могла становити 92 520 грн. Ринкова вартість автомобіля ВАЗ 111930, державний номер НОМЕР_2 , у пошкодженому стані не розраховується з причин вказаних у дослідницькій частині висновку. Вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля ВАЗ 111930, державний номер НОМЕР_2 , станом на дату оцінки, а саме 07.06.2023 року, могла становити 92 520 грн (том 1 а.с. 199-224).

Відповідно до виписки № 1743 із медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_2 з 07.06.2023 року по 30.06.2023 року перебував у стаціонарі КП «Погребищенська ЦЛ» (том 2 а.с. 24).

Відповідно до листка лікарських призначень ОСОБА_2 призначено медичних препаратів на суму 15 176, 54 грн (том 2 а.с. 25-26) та на суму 1 808, 51 грн (том 2 а.с. 27).

Пасажир автомобіля ОСОБА_1 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди отримала тілесні ушкодженні важкого ступеня тяжкості, що встановлено вироком суду. Після ДТП госпіталізована до відділення Погребищенської ЦРЛ, де була прооперована та перебувала на лікуванні з 07.06.2023 року по 10.06.2023 року, що підтверджено медичною карткою стаціонарного хворого № 1744. В подальшому через погіршення стану здоров`я була переведена до КНП «Вінницька міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги», де перебувала у стаціонарі з 10.06.2023 року по 29.06.2023 року, що підтверджується випискою із медичної картки стаціонарного хворого хірургічного відділення № 8294 (том 2 а.с. 52-64).

Внаслідок отриманих травм ОСОБА_1 потребувала лікування, тому на підставі лікарських призначень КП «Погребищенська ЦЛ», листка лікарських призначень реанімаційного відділення КНП «ВМКЛ ШМД», листа лікарських призначень хірургічного відділення КНП «ВМКЛ ШМД» м. Вінниця було придбано:

-медикаменти в КП «Погребищенська ЦЛ» на суму 8781 грн;

-медикаменти в «ВМКЛ ШМД» м. Вінниця відділення реанімації 45 501 грн;

-медикаменти в «ВМКЛ ШМД» м. Вінниця відділення хірургії 3106 грн;

-медичні матеріали та розхідники на суму 2980 грн;

-МРТ головного мозку та хребта 6600 грн;

-калькуляція медичних послуг 700 грн, а всього на загальну суму 67 668 грн.

Вказане підтверджується висновком МРТ шийного відділу хребта із в/в контрастуванням від 14.08.2023 року (том 2 а.с. 46), МРТ головного мозку із в/в контрастуванням від 14.08.2023 року (том 2 а.с. 47), консультаційним висновком невролога від 13.08.2023 року та від 16.08.2023 року (том 2 а.с. 48-49), консультаційним висновком хірурга від 18.09.2023 року (том 2 а.с. 50-51), виписка із медичної картки стаціонарного хворого хірургічного відділення № 8294 (том 2 а.с. 52-64), чеки на придбання ліків (том 2 а.с. 65-75), листки призначень (том 2 а.с. 76-93).

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив із того, що відповідальність водія ОСОБА_3 на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди застрахована не була, а тому на МТСБУ покладено обов`язок відшкодувати шкоду за рахунок коштів фонду захисту потерпілих.

Дослідивши надані позивачами докази, на підтвердження понесених витрат на лікування, внаслідок отриманих травм від ДТП, яке відбулось 07.06.2023 року, суд дійшов висновку про стягнення із МТСБУ витрат на лікування потерпілої ОСОБА_1 у розмірі 67 668 грн, а на лікування потерпілого ОСОБА_2 у розмірі 16 984 грн.

Вирішуючи питання щодо стягнення шкоди за пошкодження майна (транспортного засобу) з відповідача, суд на підставі висновку експерта № СЕ-19/102-25/209-АВ від 13.01.2025 року виснував, що відновлювальний ремонт автомобіля ВАЗ 111930 є економічно недоцільним.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про стягнення з МТСБУ на користь ОСОБА_2 майнової шкоди, завданої йому як власнику автомобіля ВАЗ 111930, державний номер НОМЕР_2 , у розмірі 92 520 грн та витрат, що понесені у зв`язку з проведенням судової експертизи у розмірі 3 860 грн.

Також, оскільки доказів на підтвердження вартості автомобіля ВАЗ 111930 після дорожньо-транспортної пригоди позивачі й інші учасники судового провадження до суду не подавали, а тому суд дійшов переконання про необхідність передачі залишків транспортного засобу страховій компанії, адже в такий спосіб, шляхом фактичної передачі його особі, відповідальній за відшкодування завданої майнової шкоди, буде забезпечено виконання приписів ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Апеляційний суд погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому, такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

При цьому, такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Частиною першою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі статтею 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Частиною першою статті 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Як відомо, на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 не була застрахована на умовах обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відшкодування шкоди, заподіяної власником (володільцем) транспортного засобу, цивільно-правова відповідальність якого не застрахована урегульовано Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Відповідно до статті 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону № 1961-IV).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно п.п. а пункту 41.1 статті 41 Закону № 1961-IV МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У разі якщо деліктні відносини поєднані з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом № 1961-IV. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

Зазначена норма у главі 82 ЦК України визначає особливості розподілу повної відповідальності (ст. 1166 ЦК України) між особою, яка заподіяла шкоду та її страховиком. Стаття 1194 ЦК України, встановивши межі відповідальності особи, яка заподіяла шкоду та застрахувала свою цивільну відповідальність у розмірі, що перевищує страхове відшкодування, тим самим покладає решту відповідальності на страховика.

Виходячи з наведеного, можна дійти висновку, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом № 1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом № 1961-IV випадках - МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом № 1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату).

Тобто, внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).

Аналогічний правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14.12.2021 року у справі № 147/66/17.

Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 цього Закону, відповідно до якої транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).

Такий висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постановах від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц, від 03.10.2018 року у справі № 760/15471/15-ц .

Зважаючи те, що витрати на відновлювальний ремонт автомобіля ВАЗ 111930 перевищують вартість цього транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди, суд першої інстанції вірно підсумував, що його відновлювальний ремонт є економічно необґрунтованим та, як результат, дійшов правильного висновку, що майнова шкода, завдана потерпілому унаслідок пошкодження транспортного засобу, відповідає його вартості до моменту дорожньо-транспортної пригоди і становить 92 520 грн.

В апеляційній скарзі представник відповідача посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно стягнув з них вартість фізично знищеного автомобіля до дорожньо-транспортної пригоди, тоді як у цьому випадку страхова компанія повинна була відшкодувати різницю між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди.

Однак, колегія суддів відхиляє такі доводи скаржника з огляду на наступне.

Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 14.06.2023 року у справі № 125/1216/20 вказала на те, що за змістом ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно зі звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП.

У постанові від 20.10.2021 року у справі № 205/1314/16-ц Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій, та вказав на те, що у разі коли відсутні відомості про вартість пошкодженого автомобіля після ДТП, необхідної для визначення розміру відшкодування у порядку статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», то обґрунтованим є висновок про неможливість встановлення обґрунтованості чи необґрунтованість зазначеного в позовній заяві розміру майнової шкоди.

Таким чином, за відсутності визначення вартості пошкодженого транспортного засобу до та після ДТП, суд позбавлений можливості визначити різницю і за таких обставин, обґрунтованим є висновок, що майнова шкода, завдана потерпілому унаслідок пошкодження транспортного засобу, відповідає його вартості до моменту дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому, твердження апелянта про те, що МТСБУ не встигло визначити таку вартість пошкодженого транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди, у зв`язку з зверненням позивачами до суду, апеляційний суд оцінює критично, оскільки відповідач не був позбавлений можливості порушити перед судом питання про необхідність визначення вартості пошкодженого транспортного засобу після ДТП, зокрема шляхом призначення відповідної експертизи.

Відтак, визначений позивачем розмір страхового відшкодування відповідачем належним чином спростований не був.

Порядок відшкодування завданої позивачу шкоди мав відбуватися в порядку, визначеному статтею 30 Закону № 1961-IV, і позивач мав передати залишки транспортного засобу відповідачу як особі, яка відповідає за завдану шкоду, чим набути право отримати від останнього відшкодування шкоди в розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП.

Подібні правові висновки викладені і у постановах Верховного Суду від 01.04.2020 року в справі № 754/10777/15-ц, від 21.07.2022 року у справі № 752/13375/19.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про передачу пошкодженого транспортного засобу відповідачу, як особі, яка відповідає за завдану шкоду, є також обґрунтованим, адже такий спосіб узгоджується із вимогою ст. 30 Закону № 1961-IV, а тому доводи в цій частині є безпідставними.

Згідно зі статтею 23 Закону № 1961-IV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав, у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Відповідно до статті 24 Закону№ 1961-IV у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Витрати, пов`язані з лікуванням потерпілого в іноземній державі, відшкодовуються, якщо лікування було узгоджено з особою, яка має здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.

Враховуючи наведені правові норми, встановивши факту шкоди, заподіяної здоров`ю потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, дослідивши докази, надані на підтвердження понесених витрат на лікування, внаслідок отриманих травм від ДТП, яке відбулось 07.06.2023 року, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для відшкодування позивачам відшкодування витрат на лікування.

При цьому, посилання скаржника на те, що більшість чеків, наданих позивачами, є нерозбірливими, внаслідок чого у МТСБУ немає підстав для проведення регламентної виплати, у зв`язку з відсутністю витрат, пов`язаних з лікуванням, на що суд першої інстанції взагалі не звернув увагу, а тільки зробив підрахунок витрат по таким чекам, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на таке.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» витрати на ліки, лікування, протезування (крім протезів з дорогоцінних металів), придбання санаторно-курортних путівок, речей догляду за потерпілим визначаються на підставі рецептів лікарів, довідок або рахунків про їх вартість.

Нормами статей 2, 12, 13, 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає на сторони обов`язок доказування і подання доказів.

Надані позивачем ОСОБА_1 виписки із медичних карток стаціонарних хворих та листи лікарських призначень, де зазначено препарати, які було застосовано при лікуванні, узгоджуються із наданими позивачем фіскальними чеками на придбання лікарських засобів, а тому вказані витрати належним чином є доведеними та підлягають відшкодуванню на користь позивача.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до п. п. «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, ст. 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції необхідно віднести за рахунок особи, яка подала апеляційну скаргу.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Моторного транспортного страхового бюро Українизалишити без задоволення, а рішення Погребищенського районного суду Вінницької областівід 14 травня 2025 року без змін.

Понесені скаржником у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції судові витрати залишити за ним.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді: Т. М. Шемета

С. Г. Копаничук