Номер провадження: 22-ц/813/5102/25
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.10.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Сегеди С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 лютого 2025 року, постановленого під головуванням судді Домусчі Л.В., повний текст рішення складений 06 березня 2025 року, у цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Об`єкт сервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати за надання житлово-комунальні послуги, -

в с т а н о в и в:

У листопаді 2024 року товариство з обмеженою відповідальністю «Об`єкт сервіс» (далі ТОВ «Об`єкт сервіс») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати за надання житлово-комунальні послуги, в якому просило стягнути з відповідача заборгованість зі сплати за надання житлово-комунальні послуги у розмірі 50 006,77 грн. та судові витрати.

В обґрунтування свого позову позивач зазначив, що 01.11.2012 року між підприємством з іноземними інвестиціями «Міханікі Україна» та ТОВ «Об`єкт сервіс» укладено договір утримання та комплексного обслуговування нерухомого майна, предметом якого є забезпечення надання послуг з утримання та поточного ремонту нерухомого майна будинку АДРЕСА_1 , шляхом надання послуг власними силами та укладання угод в інтересах замовника з третіми особами, в тому числі забезпечення власників нежитлових приміщень у галереї « ІНФОРМАЦІЯ_1 » комунальними послугами шляхом укладання договорів з постачальниками послуг в інтересах власників нежитлових приміщень та замовника.

Відповідно до пункту 1.2. Договору замовник передав, а виконавець прийняв такі функції: укладання договорів з підрядниками на надання житлово-комунальних послуг, послуг з діагностики, обслуговування та ремонт рухомих механізмів; складання рахунків, у тому числі компенсаційних, та збір платежів з власників нежитлових приміщень у галереї «Афіна» за надані послуги; враховуючи і послуги, надані незалежними підрядниками тощо.

ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення № 549, загальною площею 36,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , проте з отримання права власності не здійснює оплати з утримання торгівельного центру в частині пропорційного площі належної їм приміщення, у зв`язку з чим у відповідачки виникла заборгованість зі сплати за надані позивачем послуги, що станом на 10.09.2024 року становить 50 006,77 грн.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28 лютого 2025 року позов ТОВ «Об`єкт сервіс» задоволений частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Об`єкт сервіс» заборгованість зі сплати за надання житлово-комунальні послуги у розмірі 50 006,77 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Об`єкт сервіс» судовий збір у розмірі 3 028 грн.

В іншій частині вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду в частині часткового задоволення позову та стягнення заборгованості у розмірі 50006,77 грн. та судового збору у розмірі 3028 грн. скасувати, ухвалити в цій частині нове, яким у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі, в інший частині рішення залишити без змін, посилаючись на неповне встановлення обставин справи, порушення норм матеріального права.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми Закону України «Про житлово-комунальні послуги та Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку».

Апелянт вважає, що судом першої інстанції не враховано відсутність договірних відносин між позивачем та відповідачем, а також не встановлено власника загальних місць ТЦ «Галерея Афіна» та комунікацій розташованих в ньому.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду надано не було.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч. 1 ст. 368, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274, ч.ч. 4, 6 ст. 19 ЦПК України).

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 01.11.2012 року між підприємством з іноземними інвестиціями «Міханікі Україна» та ТОВ «Об`єкт сервіс» укладено договір утримання та комплексного обслуговування нерухомого майна, предметом якого є забезпечення надання послуг з утримання та поточного ремонту нерухомого майна - будинку АДРЕСА_1 , шляхом надання послуг власними силами та укладання угод в інтересах замовника з третіми особами, в тому числі забезпечення власників нежитлових приміщень у Галереї «Афіна» комунальними послугами шляхом укладання договорів з постачальниками послуг в інтересах власників нежитлових приміщень та замовника.

Відповідно до пункту 1.2. Договору замовник передав, а виконавець прийняв такі функції:

- укладання договорів з підрядниками на надання житлово-комунальних послуг, послуг з діагностики, обслуговування та ремонт рухомих механізмів;

- складання рахунків та збір платежів з власників нежитлових приміщень у галереї «Афіна» за надані послуги;

- складання компенсаційних рахунків та збір платежів з власників нежитлових приміщень у галереї «Афіна» за надані послуги, що були надані незалежними підрядниками;

- здійснення контролю за внесенням власниками нежитлових приміщень у Галереї «Афіна» платежів за житлово-комунальні послуги;

- здійснення утримання Галереї «Афіни» у стані нормального функціонування.

ОСОБА_1 є власницею нежитлового приміщення № 549, загальною площею 36,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 з 09.08.2023 року на підставі договору купівлі-продажу серії на номер: 2873, виданого 09.08.2023 року, посвідченого приватним нотаріусом ОМНО Іллічовою Н.А., що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав № 342132983 від 09.08.2023 року (а.с. 10 зв.-12).

На підтвердження забезпечення виконання взятих на себе зобов`язань, ТОВ «Об`єкт сервіс» надано до суду копії договорів підряду, а саме:

- договір № 6383/3 від 20.12.2012 року про надання послуг центрального водопостачання і водовідведення, укладений між ТОВ «Інфокс» в особі філіалу «Інфоксводоканал» та ТОВ «Об`єкт сервіс»;

- договір № 81 від 10.06.2019 року про надання послуг з розподілу електричної енергії, укладений між АТ «Одесаобленерго» та ТОВ «Об`єкт сервіс»;

- договір № 6/16 від 05.08.2019 року про постання електричної енергії споживачу, укладений між ПАТ «Одеська ТЕЦ» та ТОВ «Об`єкт сервіс».

Суд надав належну оцінку наданим договорам, з яких вбачається надання певного виду послуг за адресою об`єкта у Галереї « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що розташована в АДРЕСА_1 , а отже й у нежилому приміщенні № 549, що належить на праві приватної власності відповідачці.

Відповідно до розрахунку заборгованості відповідачки станом на 14.11.2024 року в неї наявна заборгованість за період з 01.09.2023 року по 14.11.2024 року у розмірі 50 006,77 грн. (а.с. 7).

Надані виконавцем - ТОВ «Об`єкт сервіс» послуги за своїм призначенням та природою відносяться до житлово-комунальних послуг результату господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Задовольняючи частково позов ТОВ «Об`єкт сервіс», суд першої інстанції виходив з того, що відповідачкою належним чином не виконуються умови договору та не сплачуються надані житлово-комунальні послуги.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, за наступних підстав.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаною нормою закону визначено також способи захисту цивільних прав та інтересів та визначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Спеціальним законом, який регулює відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг є Закон України «Про житлово-комунальні послуги».

Зокрема, предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.

Згідно ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Частиною 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Обов`язок споживачів своєчасно сплачувати за житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом, передбачений ст. 68 ЖК України.

Відповідно до ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно діючого законодавства обов`язок по сплаті за комунальні та інші послуги покладається на власника, наймача, орендаря приміщення. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг.

Згідно з ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Щодо послуг, які безпосередньо отримує відповідачка та надає позивач, судом зазначено наступне.

Судом вірно зазначено, що відсутність використання електроенергії електричними приладами розташованими в приміщенні відповідачки не означає, що електроенергія не використовується на користь власника приміщення. Вказана електроенергія використовується на потреби функціонування інфраструктури ТЦ яка доступна для всіх власників нежитлових приміщень та їх відвідувачів.

Приміщення відповідачки розташоване на п`ятому поверсі та позивач забезпечує роботу ліфтів та ескалаторів для підйому на відповідний поверх.

Місця загального користування освітлюються та вентилюються, що забезпечує доступ до приміщення та належне користування ним за цільовим призначенням.

Також електроенергія витрачається на систему відеоспостереження та охорони, що забезпечує безпеку користування приміщенням.

Відсутність підключення до водопостачання та водовідведення не позбавляє обов`язку сплачувати за спожиту торгівельним центром воду та подальше використання системи каналізації. Зокрема, це пов`язано із користуванням туалетами розташованими на поверхах, які доступні для власників та їх відвідувачів. Так само вода використовуєтесь під час регулярних прибирань місць загального користування.

Тобто, у разі розміщення об`єкта нерухомості в будівлі, в якій ще є велика кількість сусідів та приміщення об`єднані спільними інженерними мережами, місцями загального користування, несучими та огороджувальними конструкціями, тощо, то незалежно від того наскільки часто той чи інший власник використовує своє приміщення, та як часто до нього приходять відвідувачі, він має здійснювати свій внесок по утриманню всієї будівлі та її складових частин, що не належать на праві власності окремим особам.

На підставі вищевикладеного, суд встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, оцінивши докази у справі, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному їх дослідженні, прийшов до обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_1 заборгованість зі сплати за надання житлово-комунальні послуги у розмірі 50 006,77 грн., оскільки ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення № НОМЕР_1 у ТЦ «Галерея Афіна», однак не сплачує надані житлово-комунальні послуги за умовами договору.

Висновки суду відповідають вимогам закону, на які посилався суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми Закону України «Про житлово-комунальні послуги та Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки на момент розгляду справи, суд першої інстанції, у відповідності до встановлених обставин, правильно встановив правову природу заявлених вимог, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Доводи про те, що судом першої інстанції не враховано відсутність договірних відносин між позивачем та відповідачем, а також не встановлено власника загальних місць ТЦ «Галерея Афіна» та комунікацій розташованих в ньому, колегія суддів залишає без задоволення, оскільки вони спростовуються наданими позивачем договорами, з яких вбачається надання послуг центрального водопостачання і водовідведення, укладеного між ТОВ «Інфокс» в особі філіалу «Інфоксводоканал» та ТОВ «Об`єкт сервіс», надання послуг з розподілу електричної енергії, укладеного між АТ «Одесаобленерго» та ТОВ «Об`єкт сервіс», постання електричної енергії споживачу, укладеного між ПАТ «Одеська ТЕЦ» та ТОВ «Об`єкт сервіс», які надаються за адресою об`єкта у Галереї «Афіна», що розташована в м. Одесі по пл. Грецька, 3/4, а отже й у нежилому приміщенні № 549, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .

Також колегія суддів вважає, що вказані доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи, ці доводи були предметом перевірки суду першої інстанції, який дав їм повну, всебічну та об`єктивну оцінку у своєму рішенні, проте повноваження суду апеляційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).

Крім того, зазначені доводи не вказують на порушення судом норм матеріального та процесуального права та на незаконність судового рішення, і не є визначальними при ухваленні рішення.

Інші доводи апеляційної скарги також не є суттєвими, та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянуті судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

З огляду на положення ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому згідно ст. 389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 09 жовтня 2025 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.М. Вадовська

______________________________________ С.М. Сегеда