Справа № 373/1617/24
Номер провадження 2/373/67/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2025 року м. Переяслав

Переяславський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючої судді Залеської А.О.

за участі: секретаря судових засідань Руденко О.М,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Перша переяславська держана нотаріальна контора Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції, (м. Київ),

про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину,

встановив:

Зміст позовних вимог та їх обґрунтування.

Позивачка ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним позовом до ОСОБА_4 з наступними вимогами:

1.Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом Серія НСР № 915126 від 10.01.2024, видане державним нотаріусом Першої переяславської державної нотаріальної контори Ткаченком О.А. на ім`я ОСОБА_2 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 на спадкове майно померлої, а саме: на 1/4 частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

2.Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом Серія НСР № 915127 від 10.01.2024, видане державним нотаріусом Першої переяславської державної нотаріальної контори Ткаченком О.А. на ім`я ОСОБА_2 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 на спадкове майно померлої, а саме: на 1/4 частку земельної ділянки, площею 0,1000 га, кадастровий номер: :01:068:0368 (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги представник позивачки у змісті позову та в судовому засіданні обґрунтував наступним.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 90 років померла мати позивачки ОСОБА_5 , яка за життя 03.06.2016 р. склала заповіт, яким усе своє майно заповіла ОСОБА_1 .

Після смерті матері позивачка спадщину за заповітом прийняла.

Водночас, відповідач ОСОБА_2 (син померлої та брат позивачки) теж заявив про своє право на обов`язкову частку в спадщині у порядку ст.1241 ЦК України, яка складає 1/4 частини належного матері житлового будинку та присадибної земельної ділянки. 10.01.2024 відповідач отримав у нотаріуса Свідоцтво про право на спадщину на цю частку майна.

На думку представника позивачки, свідоцтва про право на спадщину, видані на ім`я ОСОБА_2 мають бути визнані недійсними, зважаючи на такі фактори:

По-перше, відповідач не проживав разом з матір`ю ні на момент її смерті, ні після, а тому фактично спадщини не прийняв та за отриманням свідоцтва звернувся лише 10.01.2024, тобто після спливу 6-мсячного строку від дня відкриття спадщини;

По-друге, у відповідача з померлою були погані стосунки, він не поважав матір та часто конфліктував з нею, принижував та чинив психологічний та фізичний тиск на неї, не здійснював належного догляду, не забезпечував її ліками та продуктами. Всю турботу про матір взяла на себе позивачка і доглянула її до смерті.

По-третє, після смерті ОСОБА_5 до теперішнього часу відповідач не проживає в спадковому будинку, не сплачує жодних комунальних платежів та не виконує обов`язку, визначеного у ст. 322 ЦК України, по утриманню власником свого майна. Протягом усього часу позивачем оброблялась земельна ділянка, здійснено утримання будинку та проведено роботи щодо покращення якості та цінності відповідного майна.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та додатково пояснила, що вона 11.12.2023 отримала у державного нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті матері ОСОБА_5 на 3/4 частини спадкового майна. Решту 1/4 частину житлового будинку та присадибної земельної ділянки нотаріус виділив відповідачу ОСОБА_2 , який досяг пенсійного віку. Про те, що відповідач має право на обов`язкову частку у спадщині вона дізналась у травні 2021 року, під час звернення до нотаріуса разом з відповідачем по питанню прийняття спадщини. Йдучи до нотаріуса вона взяла з собою Заповіт матері, складений у 2016 році на її користь, про що ОСОБА_2 не знав. Дізнавшись про заповіт, відповідач став вмовляти її, щоб розділити батьківський будинок пополам, але вона не погоджувалась. 10.01.2024 державний нотаріус видав відповідачу свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/4 частини спадкового майна. Питання про позбавлення відповідача права на обов`язкову частку у спадщині позивачка порушила лише тепер, оскільки ОСОБА_2 , зажадав виділити свою частку в натурі та вселитись у батьківський будинок, про що подав позов до суду. Вона проти такого виділу, по тій причині, що ОСОБА_2 належним чином не піклувався про матір, був кілька разів одружений та проживав здебільшого у своїх жінок (у приймах). Після смерті батька мати сама успадкувала все майно згодом склала заповіт, яким заповіла їй 1/2 частину житлового будинку. З матір`ю відповідач мав погані стосунки, часто приходив нетверезим, вчиняв сварки з приводу, як він уважав, своїх прав на 1/2 частини хати, виражався нецензурно та зневажливо в адресу матері, тиснув на неї, чим порушував спокій у їхній сім`ї. У 2016 році вона (позивачка) поговорила з матір`ю і та погодилась переписати заповіт на її користь на все майно, оскільки вже розпочалось оформлення на матір ще й присадибної земельної ділянки. Для складання заповіту вона запросила приватного нотаріуса, який 03.06.2016 приїхав до них додому, так як мати через хворобу суглобів (артрит) важко пересувалась. Допоки мати була жива ОСОБА_2 час від часу приходив до них, що здебільшого закінчувалось сваркою. Він також приходив незадовго до смерті матері, на її день народження 90 років, у квітні 2020 р. Позивачка вважає, що відповідач не має права на частку в будинку, навіть у розмірі 1/4, ще й тому, що вона весь час при житті матері проживала в будинку та разом з чоловіком підтримували його в належному стані, обслуговували зомельну ділянку, провели деякі ремонтні роботи в будинку вже після смерті матері, сплачують комунальні платежі без участі відповідача.

Позиція та аргументи сторони відповідача.

Представник відповідача ОСОБА_6 заперечив проти позову та зазначив, що ОСОБА_2 після смерті батька обґрунтовано претендував на 1/2 частину батьківського будинку по АДРЕСА_1 . З цього приводу він мав розмови як з матір`ю, так і з позивачкою. Вони дійсно не знаходили порозуміння. Водночас, будь-які неправомірні дії по відношенню до матері відповідач не вчиняв. Тому такі твердження позивачка не конкретизує і не підтверджує жодним доказом, а отже вони є, голослівними звинуваченнями. Також позивачкою не надано жодного доказу, що відповідач залишив матір в безпорадному стані, не провідував і не піклувався про неї. Насправді відповідач був спокійний за матір, оскільки вона проживала під наглядом - з позивачкою, а він зі свого боку допомагав як міг матеріально, провідував матір регулярно, цікавився її потребами та здоров`ям. На це, зокрема, вказує той факт, що ОСОБА_2 був у колі сім`ї та святкував з матір`ю її 90-річчя. ОСОБА_5 склала заповіт на позивачку, вочевидь тому, що була більш близькою з дочкою у всіх відношеннях, оскільки та все життя проживала з нею однією сім`єю. Разом з тим, закон (ст. 1241 ЦК України) захищає права найбільш вразливої категорії громадян та гарантує їм обов`язкову частку в спадщині, незважаючи на наявність заповіту. До такої категорії відноситься відповідач, який на момент смерті матері був непрацездатним за віком та мав інвалідність, а тому ОСОБА_2 цілком законно отримав свідоцтво про право на спадщину на 1/4 частку в спадковому майні. Представник відповідача також звернув увагу, що ОСОБА_1 одразу після смерті матері заволоділа будинком повністю та перешкоджає відповідачу в користуванні майном. Тому він у березні 2024 р. подав позов про виділ своєї частки в натурі (справа №373/546/24 - провадження зупинено). Оскільки відповідач не проживає в будинку і не користується господарськими будівлями та земельною ділянкою, то й не сплачує за світло. воду та газ, які споживає позивачка разом з членами своєї сім`ї. Витрати позивачки на ремонтні роботи, якщо такі були проведені, можуть бути компенсовані при поділі будинку в натурі.

Відповідач ОСОБА_2 суду пояснив, що його батько у кінці 70-х років розпочав будівництво будинку по АДРЕСА_1 . Будучи юнаком, він як міг допомагав батьку у будівництві. У 1981 р. він (відповідач) одружився та кілька років проживав зі своєю дружиною разом батьками. Однак дружина не вжилася з сестрою (позивачкою) і вони стали проживати окремо від його батьків. У 1995 р. дружина пішла від нього до іншого чоловіка, після чого він з двома дітьми повернувся у батьківську хату. З роботою у 90-ті роки було складно тому він на певний час їздив на заробітки до Москви, а у 2001 році знайшов постійну роботу водієм у м. Києві та вдруге одружився. Проте і друга дружина теж не вжилася з його сестрою (позивачкою) та вже за рік вони розійшлися. У 2006 році він став проживати з третьою жінкою на ім`я ОСОБА_7 , з якою вони мають сина ОСОБА_8 , 2008 р.н. ОСОБА_9 теж не змогла вжитися з його сестрою (позивачкою), а тому перед пологами вони переїхали у квартиру до її батьків на вул. Грушевського у м. Переяславі, де проживають по теперішній час.

Відповідач зауважив, що все своє життя він працював, здебільшого водієм, з них останні п`ятнадцять років у місці Києві на маршрутному автобусі по перевезенню пасажирів, а тому такої професії він не міг зловживати і не зловживав спиртними напоями, як стверджує позивачка. Також відповідач пояснив, що батько ОСОБА_10 , який помер у 1991 році, завжди усім говорив, що його половина будинку буде сину. Тому він через деякий час після смерті батька почав хазяйнувати, зробив погріб, залив фундамент під гараж, перестелив підлогу в частині будинку, зробив водовідведення. Все це дуже не подобалось позивачці, яка на той час вже одружилась, народила ще одну дитину та, фактично вижила його з дому. Він хоч і жив не дома, а в приймах, працював віддалено у Києві та втомлювався, проте час від часу приходив провідати матір, обробити свій город біля хати, інколи ночував. Також відповідач запевнив суд, що з матір`ю у нього були добрі стосунки, однак не такі близькі як у ОСОБА_1 , яка в силу того, що проживала з матір`ю постійно піклувалась про неї та як жінка допомагала в самообслуговуванні, оскільки мати погано пресувалась. Він зі свого боку навідував матір, цікавився її здоров`ям та часто з власної ініціативи давав сестрі гроші по 200-300 грн на ліки та речі для матері. На його думку, переписати заповіт у 2016 році матір вмовила ОСОБА_1 , а тому приховувала це від нього. Він помічав, що сестра постійно налаштовувала матір проти нього, тому інколи вони сварились, однак нічого протиправного відносно матері він не вчиняв Позивачка наговорює на нього. Адже він був на святкуванні дня народження матері (90 років) і мати рада була його бачити. В останні роки життя мати була сліпа, але впізнавала його по голосу.

ОСОБА_2 також повідомив, що трохи більше, як за рік до смерті матері у 2019 році у нього стався інсульт, потім тривала реабілітація та інвалідність, внаслідок чого він змушений був звільнись з посади водія. Після цього він знайшов роботу охоронником вахтером у навчальному закладі в м. Переяславі та заявив сестрі, що тепер він має можливість більше бути з матір`ю і попросив ключі від хати. Позивачка дала і він зробив з них дублікат. Він також брав участь в організації поховання матері. До спливу шести місяців від дня смерті матері він заговорив із сестрою про поділ батьківського будинку та оформлення спадщини і вони вдвох пішли до нотаріуса, де він дізнався про заповіт матері, внаслідок чого його частка в спадщині становить 1/4, а не 1/2. на яку він розраховував. Після того він дійсно намагався домовитись з позивачкою оформити батьківський будинок на двох - пополам, однак ОСОБА_1 не погоджувалась та у 2022 році, скориставшись тим, що він знову потрапив у лікарню з ускладненням серцевої хвороби, змінила усі замки в дверях будинку та в господарським будівлях.

Фактичні обставини, встановлені судом, оцінка та аналіз письмових доказів.

Позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є рідними сестрою та братом, що підтверджується свідоцтвами про народження сторін та свідоцтвом про одруження позивачки з ОСОБА_11 , внаслідок чого 05.12.1997 відбулась зміна прізвища позивачки з « ОСОБА_12 » на « ОСОБА_13 » (а.с.63,66)

Відповідно до копій паспортів, витягу з Реєстру переяславської територіальної громади від 15.12.2023, та інформації з Єдиного державного демографічного реєстру позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 з 28.11.2003 постійно зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.34, 61-62, 65-66, 100)

Батько сторін ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_5

Після його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок по АДРЕСА_1 , що був побудований у 1980 році під час шлюбу з ОСОБА_5 матір`ю позивачки та відповідача (а.с.109 -110).

ОСОБА_5 після смерті чоловіка ОСОБА_10 спадщину прийняла.

28.07.1992 державний нотаріус Переяслав-Хмельницької нотаріальної контори Потоцька І.М. у порядку виділу частки із спільного майна подружжя видала ОСОБА_5 Свідоцтво про право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними господарськими будівлями по АДРЕСА_1 (реєстр № 1457). Також 28.07.1992 державний нотаріус Потоцька І.М. видала на ім`я ОСОБА_5 . Свідоцтво про право на спадщину за законом, у порядку спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 її чоловіка ОСОБА_10 , - на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 (реєстр № 1453) (а.с.79-80).

04.08.1992 відомості зміну власника житлового будинку по АДРЕСА_2 , на підставі виданих нотаріусом свідоцтв за № 1457 та за № 1453 від 28.07.1992 були внесені Переяслав-Хмельницьким БТІ в реєстраційну книгу за №27 (інвентарна справа № 6200) (а.с. 79,80 звор.).

15.09.2023 відомості про право власності ОСОБА_5 на зазначений житловий будинок (1/2 на підставі свідоцтва про право особистої власності + 1/2 згідно свідоцтва про право на спадщину) були внесені до Державного реєстру речових прав державним реєстратором виконавчого комітету Ташанської сільської ради Горовим М. (а.с.81-82).

21.12.2017 державним реєстратором на підставі рішення Переяслав-Хмельницької міської ради від 30.11.2014 та витягу з Державного змеленого кадастру від 11.10.2017 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно проведено реєстрацію права власності ОСОБА_5 на земельну ділянку, кадастровий номер ;01;068:0368, площею 0,10 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована по АДРЕСА_1 . (а.с.83-87).

20.02.2009 ОСОБА_5 склала заповіт, яким належну їй на праві приватної особистої власності 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, що знаходяться по АДРЕСА_1 , заповіла дочці ОСОБА_1 , 1965 р.н. Заповіт посвідчено державним нотаріусом Ткаченком О.А. (в реєстрі №498) (а.с.70).

03.06.2016 ОСОБА_5 склала новий заповіт, яким все своє майно, яке вона матиме на день смерті, заповіла ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Цей заповіт посвідчено приватним нотаріусом Почтарьовим С.О. за місцем проживання заповідачки: АДРЕСА_1 , у зв`язку з похилим віком та хворобою ОСОБА_5 (в реєстрі №585) (а.с.71).

ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 90 років у місті Переяславі Київської області померла ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть: НОМЕР_1 (а.с.69).

За змістом довідки виконавчого комітету Переяславської міської ради від 13.04.2021 №632 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 на день своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 була зареєстрована за адресою; АДРЕСА_1 . Разом з нею були зареєстровані ОСОБА_1 , 1965 р.н.- дочка; ОСОБА_11 , 1968 р.н. чоловік дочки (зять); їх діти та внуки; а також ОСОБА_2 , 1960 р.н. син померлої (а.с.68).

14.05.2021 (у шестимісячний строк з моменту відкриття спадщини) ОСОБА_14 та ОСОБА_2 разом звернулись до Першої переяславської державної нотаріальної контори з приводу прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 їхньої матері ОСОБА_5 . ОСОБА_1 подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини за заповітом, яка зареєстрована 14.05.2021 за №319, а ОСОБА_2 подав нотаріусу заяву, яка зареєстрована 14.05.2021 за №320, про те, що він приймає обов`язкову частку в спадщині після смерті матері, на яку він має право згідно закону. Державним нотаріусом Ткаченком О.А. 14.05.2021 була заведена спадкова справа за №110/2021. (а.с.60,64,72)

Пояснення відповідача, що в останній рік життя матері ОСОБА_5 він переніс тяжке серцево-судинне захворювання, підтверджується довідкою МСЕК серії АВ № 1051692, згідно якої з 20.02.2020 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 встановлено третю групу інвалідності довічно, рекомендовано постійне лікування у кардіолога та невролога, а також встановлено обмеження щодо умов праці (не може працювати водієм) та протипоказані важкі фізичні навантаження (а.с.67).

Оглянута судом Трудова книжка під час пояснень відповідача свідчить про наявність у нього великого (практично безперервного) трудового стажу, здебільшого водієм, у тому числі останні п`ятнадцять років - водієм на одному з підприємств у м. Києві по перевезенню пасажирів.

Будинок АДРЕСА_1 , 1980 року побудови, має загальну площу 89,7 кв. м. (житлова 57,5 кв. м.), що підтверджується наявним в матеріалах спадкової справи Технічним паспортом, який виготовлений 04.09.2023 КП КОР « Київське обласне бюро технічної інвентаризації» на замовлення ОСОБА_2 (а.с.101-108).

11.12.2023 ОСОБА_1 звернулась до Першої переяславської державної нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 3/4 частини майна, що залишилось після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 , а саме: житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та земельної ділянки з кадастровим номером :01:068:0368, що знаходяться у АДРЕСА_1 .(а.с.76)

11.12.2023 державний нотаріус Першої переяславської державної нотаріальної контори Ткаченко О.А. видав ОСОБА_1 . Свідоцтво про право на спадщину за заповітом (зареєстроване в реєстрі за №1-1416) на 3/4 частки житлового будинку з надвірними господарськими будівлями і спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що належав померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 (а.с. 94.97).

Також 11.12.2023 державний нотаріус видав Кривошеї Г.А. Свідоцтво про право на спадщину за заповітом (зареєстроване в реєстрі за №1-1417) на 3/4 частки земельної ділянки, площею 0,10 га, кадастровий номер :01:068:0368, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), розташованої у АДРЕСА_1 , що належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 (а.с.95.98).

10.01.2024 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 який на момент смерті матері (станом на 21.11.2020) був непрацездатним за віком, звернувся до Першої переяславської державної нотаріальної контори із заявою про видачу йому свідоцтва на обов`язкову частку в спадщині після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 матері ОСОБА_5 , яка становить 1/4 частки спадкового майна: житлового будинку та спорудами та присадибної земельної ділянки, що знаходяться у АДРЕСА_1 (а.с.99).

10.01.2024 державний нотаріус Першої переяславської державної нотаріальної контори Ткаченко О.А. видав ОСОБА_2 . Свідоцтво про право на спадщину за законом, у порядку ст. 1241 ЦК України на 1/4 частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що належав померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 (реєстр №1-9) (а.с.117, 119)

Також 10.01.2024 державний нотаріус видав ОСОБА_2 . Свідоцтво про право на спадщину за законом, у порядку ст. 1241 ЦК України на 1/4 частку земельної ділянки, 0,10 га, кадастровий номер :01:068:0368, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), розташованої у АДРЕСА_1 , що належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 (реєстр №1-10) (а.с.118. 120).

При видачі вищевказаних Свідоцтв про право на спадщину на ім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_2 державний нотаріус Ткаченко О.А. як реєстратор вніс до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про реєстрацію за позивачкою та відповідачем права власності у формі спільної часткової власності (3/4 та 1/4 частки, відповідно) на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, а також на земельну ділянку, кадастровий номер :01:068:0368, що розташовані по АДРЕСА_1 . (а.с.111-114).

Згідно Акта №91 від 11.04.2024, що складений депутатом Переяславської міської ради Оверчук Л., в будинку за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані та фактично проживають: ОСОБА_1 , 1965 р.н., її чоловік ОСОБА_11 ., 1968 р.н. та донька ОСОБА_15 , 2006 р.н.. Зі слів ОСОБА_1 та сусідів ОСОБА_8 за даною адресою останні чотири роки не проживає (а.с.15).

Відповідно до поданих позивачкою платіжних документів по особовому рахунку на ім`я споживача послуг ОСОБА_16 за адресою АДРЕСА_1 у період з 18.11.2023 по 18.03.2024 за водопостачання, світло, газ та вивіз сміття - сплачував ОСОБА_11 зі своєї картки в АТ «ОщадБанк» (а.с.22-27).

Долученим до позову рахунком - фактури №724 від 31.08.2017, складеним ФОП Пігаль АВ у двох екземплярах на ім`я ОСОБА_11 (одержувач і платник) підтверджується, що чоловік позивачки ще за життя ОСОБА_5 займався придбанням матеріалів, необхідних для зовнішнього утеплення будинку (а.с.28, 30).

08.03.2024 ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про виділ частки із спільної часткової власності. Предметом спору є спадкове домоволодіння та присадибна земельна ділянка по АДРЕСА_1 (справа №373/546/24). Провадження у тій справі зупинено до вирішення даного спору.

Зміст спірних правовідносин та їх нормативно - правове регулювання.

У даній справі між сторонами (спадкоємцями) існує спір, що виник в спадкових правовідносинах з приводу прав відповідача на обов`язкову частку в спадщині після смерті матері, що посвідчив державний нотаріус, видавши ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за законом, на підставі ст. 1241 ЦК України на 1/4 частину житлового будинку та на 1/4 частину присадибної земельної ділянки, які належали на праві власності ОСОБА_5 ..

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України)..

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За загальним правилом ч.1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст. 1220 ЦК України)

Згідно з ч. 3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Стаття 1224 ЦК України визначає підстави та умови усунення від права на спадкування. Зокрема, передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі і на тих, хто має обов`язкову частку в спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 1261 ЦК України діти, спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки мають право на спадкування за законом у першу чергу.

Згідно зі ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до положень ч.2,3 ст.1235 ЦК України заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. При цьому, заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині.

Згідно з ч.2 ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить

За правилами ч. 1 статті 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з положеннями ч.ч.1, 2, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

За загальним правилом, визначеним у ч.1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу або у сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст. 1270 ЦК України).

За змістом ст. 1297 ЦК України якщо у складі спадщини є майно або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно щодо якого здійснюється державна реєстрація, спадкоємець, який прийняв спадщину, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному із них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.

За загальним правилом ч. 1 ст. 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Мотиви, з яких виходив суд та висновки суду.

Встановивши зміст спірних правовідносин та проаналізувавши норми права, якими вони регулюються, дослідивши письмові матеріали, у тому числі матеріали спадкової справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За правилами ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З матеріалів спадкової справи №110/2021, витребуваних судом у державного нотаріуса Ткаченка О.А., встановлено, що позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 прийняли спадщину у строки та порядку, передбачені ч. 1 ст. 1268 та ч.1 ст. 1270 ЦК України, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 їхньої матері ОСОБА_5 шляхом безпосереднього (особистого) та одночасного звернення 14.05.2021 до нотаріуса Першої переяславської державної нотаріальної контори, про що свідчать зареєстровані державним нотаріусом Ткаченком О.А. заяви сторін (кожного окремо) про прийняття спадщини та реєстрація спадкової справи 14.05.2021 у Спадковому реєстрі.

Отже, твердження представника позивачки, що відповідач пропустив строк для прийняття спадщини є неспроможним, оскільки не відповідає дійсним обставинам.

Також судом встановлено, що ОСОБА_5 на випадок своєї смерті залишила заповіт, складений та посвідчений 03.06.2016 приватним нотаріусом, яким усе своє майно заповіла дочці ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Цей заповіт чинний, нескасований та зареєстрований у Спадковому реєстрі. Водночас, на момент смерті ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) її сину - відповідачу ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 виповнилось шістдесят років, тобто він досягнув, визначеного законом пенсійного віку, в силу чого є непрацездатним, а отже мав передбачене статтею 1241 ЦК України право на обов`язкову частку в спадщині у розмірі 1/4 частини усього майна.

Право відповідача на спадкування за законом, а також його право на відповідну частку в спадщині позивачка не оспорила в судовому порядку ні у спосіб усунення від спадкування (ст. 1224 ЦК України) ні у спосіб зменшення обов`язкової частки у спадщині (абз. 2 ч.1 ст. 1241 ЦК України).

У цьому контексті слід зауважити, що цивільним законодавством не передбачено такого способу захисту цивільних прав, як позбавлення обов`язкової частки у спадщині, а можливе лише зменшення її розміру. Так у постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 483/597/16-ц (№ 61-5184св18) викладено наступний правовий висновок: «Тлумачення аб. 2 ч. 1 статті 1241 ЦК України свідчить, що зменшення розміру обов`язкової частки у спадщині можливе з урахуванням (а) характеру відносин між спадкоємцями і спадкодавцем; (б) наявності інших обставин, що мають істотне значення. Позбавлення особи права на обов`язкову частку судом Цивільним кодексом України не передбачено, хоча особа, яка має право на обов`язкову частку, може бути усунена від права на спадкування відповідно до статті 1224 ЦК України».

На переконання суду усунення від права на спадкування може бути здійснено до реалізації спадкоємцем цього права шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину

Відповідно до положень ч.1-3 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в іншій формі.

У даному випадку позивачка ОСОБА_14 , будучи спадкоємцем за заповітом та обізнаною (зокрема 14.05.2021 під час прийняття спадщини у нотаріуса) про права відповідача ОСОБА_2 на обов`язкову частку в спадщині в розмірі 1/4 частки всього майна померлої матері, погодилась із законодавчим обмеженням своїх спадкових прав, визнавши право відповідача на спадкування 1/4 частки в спадковому майні, оскільки не оспорила відповідне право в судовому порядку та після спливу чотирьох років від дня смерті матері, а саме: 11.12.2023 першою подала нотаріусу заяву про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 3/4 частки усього спадкового майна: житлового будинку та присадибної земельної ділянки, які належали померлій ОСОБА_5 . Лише після цього ОСОБА_2 одержав у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за законом від 10.01.2024 на 1/4 частку належного матері житлового будинку та присадибної земельної ділянки.

Отже, суд вбачає непослідовність ОСОБА_14 при здійсненні своїх цивільних прав, що виразилось у зверненні до суду з даним позовом після того як право спільної часткової власності на спадкове майно обох сторін безспірно (за відсутності спору) було посвідчене нотаріусом шляхом видачі свідоцтв про право на спадщину та зареєстроване в державному реєстрі. Такі дії позивачки свідчать про недобросовісне здійснення нею своїх цивільних прав, внаслідок чого відбулось порушення законних очікувань відповідача щодо реалізації свого права на виділ своєї частки в спадщині в натурі.

У цій справі позовні вимоги про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, спрямовані не на усунення відповідача від права на спадкування, оскільки таке право ним реалізоване і позивачкою не оспорювалось, а на позбавлення його обов`язкової частки в спадщині, що цивільним законодавством не передбачено.

Вказані вище фактичні обставини, за наведених судом аргументів та мотивів, згідно з ч.3 ст. 16 ЦК України є самостійною підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Крім того, в судовому засіданні жодним доказом не підтвердились твердження позивачки про те, що у відповідача з померлою були погані стосунки, він не поважав матір та часто конфліктував з нею, принижував та чинив психологічний та фізичний тиск на неї, не здійснював належного догляду, не забезпечував її ліками та продуктами тощо.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 дійсно була ближчою до матері, аніж відповідач, оскільки вона постійно проживала з нею в одній сім`ї та мала можливість більше спілкуватись та дбати про матір кожного дня, допомагати їй в самообслуговуванні тощо. Все це, могло вплинути на те, що ОСОБА_5 склала заповіт на свою дочку.

Водночас. вищезазначене не є самостійною підставою для позбавлення права на обов`язкову частку в спадщині іншого спадкоємця (відповідача ОСОБА_2 ), який проживав окремо та брав значно меншу участь в догляді за матір`ю, особливо в останній рік її життя в силу ряду обставин, у тому числі: віддалена постійна робота водієм м. Києві; відсутність порозуміння з позивачкою; тривале лікування та реабілітація в зв`язку з хворобою та інвалідністю. Щодо понесення позивачкою, як вона стверджує, значних витрат на утримання, догляд та лікування матері, то розподіл таких витрат між спадкоємцями передбачено частиною 1 статті 1232 ЦК України.

Твердження позивачки про те, що відповідач повинен бути позбавлений права власності на 1/4 частку в спадковому майні шляхом визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину з тих причині, що він від дня смерті матері не вселився і не проживає в будинку та усупереч положенням ст. 322 ЦК України не дбає про його стан, не бере участі в утриманні будинку, не сплачує комунальних послуг також не заслуговують на увагу, оскільки для визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним за рішенням суду обов`язково мають бути підстави, наведені у ст. 1301 ЦК, а не будь які інші.

У пункті 27 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним; визнання відмови від спадщини недійсною; визнання шлюбу недійсним; порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Іншими словами, для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину мають бути встановлені не аби-які обставини та факти, а лише ті, що згідно актів цивільного законодавства мають юридичні наслідки та прямо впливають на наявність та здійснення спадкоємцями своїх спадкових прав. Такі обставини, як правило, невідомі нотаріусу (є нововиявленими) та відповідно до положень закону, у тому числі Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом МЮ України від 22.02.2012 № 296/5, виключали можливість видачі свідоцтва про право на спадщину певній особі або на певне майно, якби вони були встановлені раніше до вчинення відповідної нотаріальної дії.

У даній справі, позивачка жодним чином не обґрунтовує позовні вимоги істотними обставинами, неврахування яких нотаріусом у спадковій справі призвело до порушенням вимог закону та/або прав та інтересів інших осіб. Таких обставин не встановлено і судом самостійно за результати повного та всебічного розгляду справи.

Враховуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість та безпідставність поданого позову, недоведення позивачкою наявності в неї порушеного права на 1/4 частину спадкового майна, а тому в задоволенні позовних вимог про визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину за законом, які видані 10.01.2024 державним нотаріусом Ткаченком О.А. на ім`я ОСОБА_2 необхідно відмовити.

Відповідно до положень ст. 141 УПК України у разі відмови в задоволенні позову судові витрати покладаються на позивача і відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 11-13, 76-81, 89, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Перша переяславська держана нотаріальна контора Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції, (м. Київ), про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення (ухвалення).

Відомості про учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ;

відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований: АДРЕСА_1 ; фактично проживає: АДРЕСА_3 РНОКПП НОМЕР_3 ;

третя особа Перша переяславська державна нотаріальна контора, , вул. Шкільна, 49, м. Переяслав, Бориспільський район, Київська область.

Суддя А.О. Залеська