Справа № 157/1118/25
Провадження №2/157/518/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2025 рокумісто Камінь-Каширський

Камінь-Каширський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Антонюк О.В.,

за участю секретаря судового засідання Солошик Д.В.,

представника позивача адвоката Мазурика П.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», Камінь-Каширського районного відділу державної виконавчої служби у Камінь-Каширському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про зняття арешту з майна,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позов шляхом подання позовної заяви, що підписана електронним цифровим підписом його представником адвокатом Мазуриком П.А., повноваження якого підтверджуються ордером серії АС № 1144538 від 23 червня 2025 року, до Акціонерного товариства «РАЙФФАЙЗЕН БАНК», Камінь-Каширського районного відділу державної виконавчої служби у Камінь-Каширському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якому просить зняти арешт з належного йому ( ОСОБА_1 ) нерухомого майна, який було накладено постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №27111603, що винесена 16 червня 2011 року державним виконавцем Камінь-Каширського відділу ДВС у Камінь-Каширському районі Волинської області. В обґрунтування вимог представник позивача зазначає, що позивач являється власником земельної ділянки за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, однак на теперішній час не має можливості вільно розпоряджатись своїм майном, оскільки на неї накладено арешт на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження № 27111603 від 16 червня 2011 року, винесеної старшим державним виконавцем Камінь-Каширського відділу ДВС у Камінь-Каширському районі Волинської області. ОСОБА_2 виконав всі боргові зобов`язання перед АТ «Райффайзен Банк», а тому перебування всього належного йому майна під арештом відпала. Камінь-Каширський відділ ДВС у Камінь-Каширському районі Волинської області на усне звернення позивача повідомив, що відомостей щодо виконавчого провадження, в межах якого державним виконавцем винесено постанову про накладення арешту на майно немає, з 23 листопада 2011 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу і на їхньому виконанні відсутні відкриті виконавчі провадження, де боржником значиться ОСОБА_2 . Вважає, що на теперішній час відсутня потреба в арешті майна позивача. У зв`язку з неможливістю зняти арешт державним виконавцем самостійно, позивач звертається до суду з цим позовом. Враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку і те, що позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту, захистити своє порушене право власності не може, виникла необхідність захисту його права шляхом скасування такого арешту. Наявність протягом тривалого часу (більше 10 років) нескасованого спірного арешту на майно боржника за відсутності відкритого виконавчого провадження є невиправданим втручанням у право власності позивача. Відповідно до правової позиції Верховного Суду у постанові від 17 березня 2023 року у справі № 363/2043/20 (провадження № 61-8835св22) з припиненням виконавчого провадження арешт майна стає публічним обтяженням права власності, підстави для подальшого існування якого відпали. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19) також зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна.

Ухвалою судді від 27 червня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, у справі відкрито провадження, постановлено розглядати справу у порядку спрощеного позовного з викликом сторін у судове засідання.

Ухвалою судді від 27 серпня 2025 року у справі за клопотанням позивача замінено відповідача Акціонерне товариство «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія».

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, його представник адвокат Мазурик П.А. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з викладених у позовній заяві підстав та пояснив, що позивач не має не виконаних зобов`язань перед позивачем, однак у реєстрі прав нерухомості, який функціонував до 2013 року, тобто до запровадження Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, наявні відомості про арешт майна позивача, який державний виконавець Камінь-Каширського відділу ДВС наклав своєю постановою від 16 червня 2011 року у виконавчому провадженні. На теперішній час скасувати зазначений арешт відділ виконавчої служби не може, у зв`язку із тим, що виконавче провадження завершено. Арешт порушує право позивача як власника на розпорядження своїм майном.

Представник Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Представник Камінь-Каширського районного відділу державної виконавчої служби у Камінь-Каширському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Балицька Л. у судове засідання не з`явилася, подала клопотання, у якому просить справу розглянути у відсутності представника відділу виконавчої служби.

Заслухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши обставини справи та дослідивши докази, суд дійшов висновку, що провадження у справі належить закрити, зважаючи на таке.

Судом встановлено, що рішенням Камінь-Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 04 квітня 2011 року у цивільній справі № 2-103/2011 було задоволено позов публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та ухвалено стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в солідарному порядку 483 034 гривні 68 копійок заборгованості по кредиту, що еквівалентно 60 822 долари США 58 центів, а також з кожного окремо по 850 гривень судового збору та по 60 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Камінь-Каширським районним відділом державної виконавчої служби у Камінь-Каширському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було відкрито виконавче провадження 16 червня 2011 року № 27111603 з примусового виконання виконавчого листа від 04.04.2011, виданого Камінь-Каширським районним судом Волинської області у справі № 2-103/11, боржник у якому ОСОБА_2 , та 22 жовтня 2015 року виконавче провадження № 49077097 з примусового виконання виконавчого листа від 31.05.2011, виданого Камінь-Каширським районним судом Волинської області у справі № 2-103/11, боржник по якому ОСОБА_2 .

У виконавчому провадженні № 27111603 старшим державним виконавцем Литвином С.В. постановою від 23.11.2011 було повернуто виконавчий документ стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (відсутність у боржника майна).

У виконавчому провадженні № 49077097 старшим державним виконавцем Гарбарчуком О.О. постановою від 21.03.2016 було повернуто виконавчий документ стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (відсутність у боржника майна).

Ухвалою Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 31 серпня 2021 року у цивільній справі № 2-103/2011 за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором замінено стягувача у виконавчому провадженні по примусовому виконанню виконавчих листів по справі № 2-103/2011, виданих 31 травня 2011 року Камінь-Каширським районним судом Волинської області, з публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» () на товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» ().

З повідомлення начальника Камінь-Каширського районного відділу державної виконавчої служби у Камінь-Каширському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Балицької Л. від 14 серпня 2025 року № 25533 вбачається, що відповідно до автоматизованої системи виконавчих проваджень, виконавче провадження № 27111603 з примусового виконання виконавчого листа № 2-103, виданого 04 квітня 2021 року, був повернутий стягувачеві 21 листопада 2011 року, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (відсутність у боржника майна), станом на 23 листопада 2011 року заборгованість не сплачено, рішення суду не виконано.

В обгрунтування позовних вимог про скасування арешту, накладеного на майно, позивач посилається на те, що згідно з наданими ним суду відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (суду позивачем надано документ без дати та представник позивача пояснив, що датований документ відсутній) накладено арешт на належну йому земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0191, площею 0,25 га на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження, ВП27111603, 16.06.2011, ВДВС К-Каширського РУЮ старший державний виконавець С.В. Літвін.

Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Згідно із частиною першою статті 32 Закону від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-XIV) (у редакції, чинній на час прийняття державним виконавцем постанови, на підставі якої накладено арешт на майно боржника) заходами примусового виконання рішень, зокрема, є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 11 Закону № 606-XIV державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Відповідно до частин першої четверто статті 57 Закону № 606-XIV арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження. Копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Аналогічні положення містяться і у статті 56 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII).

У постанові Верховного Суду від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18 (провадження № 61-4726сво19) викладено висновок про те, що відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Так, відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Про обґрунтованість такого висновку також свідчить постанова Верховного Суду від 24 серпня 2024 року у справі № 947/36027/21 за скаргою про визнання незаконною бездіяльності ВДВС, що була розглянута судами в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, і за наслідком розгляду якої визнано незаконною бездіяльність ВДВС та зобов`язано останнього вчинити дії щодо зняття (скасування) арешту, накладеного на майно.

Оскільки позивач ОСОБА_2 є боржником у виконавчому провадженні, тому суд приходить до висновку, що він не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Аналогічні правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 904/51/19, у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18, у постановах Верховного Суду від 24 червня 2021 року у справі № 127/11276/20, від 08 вересня 2021 року у справі № 369/3757/20, від 01 грудня 2021 року у справі № 201/6486/20, від 19 січня 2022 року у справі № 577/4541/20.

Щодо посилання представника позивача на постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19), то у ній дійсно зазначається правовий висновок, згідно з яким відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна.

Однак, такий правовий висновок не стосується спірних правовідносин у цій справі, в якій ОСОБА_1 є позивачем і при цьому у межах виконавчого провадження він є боржником.

У цій же постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року наведено також правовий висновок і про те, що особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

І саме цей правовий висновок доцільно застосувати у цій справі, адже за змістом цього висновку, з позовом про зняття арешту з майна може звернутися особа, яка є власником (володільцем) майна, і яка відмінна від особи боржника, тобто яка не є боржником у межах виконавчого провадження.

Боржник як сторона виконавчого провадження у разі незгоди з арештом, який накладений державним або приватним виконавцем під час примусового виконання судового рішення, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна та бути позивачем за таким позовом, оскільки має право на оскарження дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Помилково прийнявши позов до розгляду, під час судового розгляду суд має закрити провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Зазначена правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 11 березня 2024 року у справі № 932/6245/22, провадження № 61-11086св23.

Таким чином, провадження у справі за позовом ОСОБА_1 про зняття арешту з майна належить закрити.

Керуючись ст. ст. 255, 353, 354 ЦПК України, суд -

постановив:

Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», Камінь-Каширського районного відділу державної виконавчої служби у Камінь-Каширському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про зняття арешту з майна, - закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Волинського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за вебадресою сторінки на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет: https://km.vl.court.gov.ua/sud0304/gromadyanam/csz.

Дата складення повного тексту ухвали 06 жовтня 2025 року.

Головуючий: О.В. Антонюк