Справа № 337/3950/25
Номер провадження 2/337/2215/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

07 жовтня 2025 рокум. Запоріжжя

Хортицький районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючої судді Калугіної Г.Б.,

за участю секретаря Сьомченко А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Об`єднання ВІВАТ» про визнання трудових відносин припиненими,

ВСТАНОВИВ:

30.07.2025 до Хортицького районного суду м. Запоріжжя звернувся представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 із зазначеною позовною заявою до відповідача ТОВ «Об`єднання ВІВАТ» про визнання трудових відносин припиненими.

04.08.2025 року ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя позовну заяву було залишено без руху та надано час позивачці на усунення недоліків.

08.08.2025 від представника позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_2 надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 11.04.2025 прийнято позовну заяву до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін.

Позивачка свою позовну заяву мотивує тим, що 23.12.2021 наказом № 643-ос від 22.12.2021 її було прийнято на роботу до ТОВ «Об`єднання Віват» на посаду касира торгівельного залу. У жовтні 2022 року Позивач пішла у декретну відпустку по догляду за дитиною до 3-х років, про що Відповідач, як роботодавець, був належно проінформований, однак усі намагання Позивача у подальшому офіційно подати Відповідачу заяву про надання їй вищезазначеної відпустки були нерезультативними, адже зі слів керівництва: «фірма не працює, директора немає». Відповідно до довідки форми ОК-5 наданою Позивачу Пенсійним фондом України - Відповідач починаючи з липня 2022 року і по сьогодні НЕ здійснює відрахування обов`язкових страхових платежів за Позивача. Водночас роботодавець зобов`язаний сплачувати єдиний соціальний внесок (ЄСВ) за кожного найманого працівника, згідно з Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Базою для нарахування ЄСВ є сума нарахованої заробітної плати та інших виплат, визначених Законом про оплату праці. Також роботодавець зобов`язаний сплачувати страхові внески (ЄСВ) і під час декретної відпустки працівника. Декретна відпустка не звільняє роботодавця від сплати ЄСВ, і ці виплати покриваються коштом Фонду соціального страхування України. Роботодавець нараховує декретні виплати та подає заяву-розрахунок до Пенсійного фонду України, який, у свою чергу, переказує кошти на рахунок роботодавця для подальшої виплати працівнику. За час перебування у декретній відпустці Позивач, за допомогою юриста, намагалася дізнатися статус трудових відносин між нею, та Відповідачем, шляхом надсилання адвокатських запитів останнім, однак жодних відповідей отримано не було. 05.06.2025 року Позивачем на офіційну юридичну адресу Відповідача цінним листом з описом була направлена зава про звільнення від 03.06.2025 року з вимогою звільнити її з займаної посади за власним бажанням з 04.06.2025 року, відповідно до трек номеру лист був повернутий Позивачу за закінченням строку зберігання. Під час звернення Позивача до Запорізького обласного центру зайнятості (Запорізька філія), а саме 18.07.2025 року, з вимогою стати на облік як шукач роботи - стало відомо, що згідно даних з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України виявлено перебування Позивача у трудових відносинах на ТОВ «ОБ`ЄДНАННЯ ВІВАТ» з 23.12.2021 року по день звернення до центру зайнятості, так як дата звільнення з підприємства відсутня.Отже, вбачається, що Відповідач неодноразово ігнорував звернення Позивача щодо намагання дізнатися статус трудових відносин між ними та у подальшому її заяви про звільнення. Наскільки відомо Позивачу - Відповідач не є банкрутом чи в стані ліквідації, однак фактично припинив свою діяльність. З липня 2022 року перестав сплачувати єдиний соціальний внесок відносно Позивача та звітувати про найманих працівників, не дивлячись на те, що зобов`язаний це робити згідно чинного законодавства України поки між ним та робітником існують трудові відносини. З огляду на обґрунтування, наведене вище, у Позивача не залишається іншого виходу, як тільки звертатись до суду за захистом своїх прав. Крім цього, Позивач має конституційне право, а також право гарантоване КЗпП - бути звільненим за власним бажанням. Просить суд, визнати трудові відносини між ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОБ`ЄДНАННЯ ВІВАТ» () припиненим.

Позивачка в судове засідання не з`явилась, але надав суду заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначивши, що позов підтримує та просить його задовольнити.

Відповідач по справі у судове засідання не з`явився, хоча про час день та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду не повідомив, заперечень стосовно позовних вимог позивача не надав.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Таким чином, згідно з вимогами ст.ст. 128, 131 ЦПК України, відповідач повідомлений про час та місце слухання справи за адресою його місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку та не з`явився у судове засідання без поважних причин.

Прийнявши до уваги заяву позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.

Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, взявши до уваги заяву позивача, приходить до наступного.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

23.12.2021 ОСОБА_1 прийнято на роботу до ТОВ «Об`єднання «Віват» на посаду касира торгівельного залу згідно наказу № т643-ос від 22.12.2021 (арк.6).

Згідно копії листка непрацездатності, виданого КНП Пологового будинку № 9 від 03.10.2022 ОСОБА_1 пішла у декретну відпустку по догляду за дитиною до 3-х років (арк. 7).

Відповідно до довідки форми ОК-5 наданою Позивачу Пенсійним фондом України - Відповідач починаючи з липня 2022 року і по сьогодні не здійснює відрахування обов`язкових страхових платежів за Позивача (арк. 15-20).

05.06.2025 року Позивачем на офіційну юридичну адресу Відповідача цінним листом з описом була направлена заява про звільнення від 03.06.2025 року з вимогою звільнити її з займаної посади за власним бажанням з 04.06.2025 року, відповідно до трек номеру лист був повернутий Позивачу за закінченням строку зберігання (арк. 12-14).

Згідно відповіді Запорізького обласного центру зайнятості (Запорізька філія), а саме 18.07.2025 року, з вимогою стати на облік як шукач роботи - стало відомо, що згідно даних з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України виявлено перебування Позивача у трудових відносинах на ТОВ «ОБ`ЄДНАННЯ ВІВАТ» з 23.12.2021 року по день звернення до центру зайнятості, так як дата звільнення з підприємства відсутня (арк. 21).

Позивачка неодноразово зверталася до відповідача на відомі їй телефон і електронну адресу із проханням звільнити її та припинити трудові відносини, проте відповіді не отримала.

Отже, Позивач бажає припинити трудові відносини з ТОВ «ОБ`ЄДНАННЯ ВІВАТ», однак місцезнаходження відповідача є ТОТ, та Позивач позбавлений можливості розірвати трудовий договір з роботодавцем у порядку, передбаченому КЗпП України. Ефективним способом захисту порушеного права працівника буде ухвалення судом рішення про визнання трудових відносин між сторонами припиненими. Отже, права позивача підлягають захисту шляхом визнання трудових відносин з відповідачами припиненими за рішенням суду.

Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Пунктом 1 частини першої статті 23 КЗпП України визначено, що трудовий договір може бути безстроковим, що укладається на невизначений строк.

Відповідно до Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, укладений у письмовій формі трудовий договір між працівником і фізичною особою у трьох примірниках фізична особа повинна подати на реєстрацію до державної служби зайнятості за місцем свого проживання у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи. Відповідальна особа центру зайнятості в день подання фізичною особою (або дорученням уповноваженою нею особою) трудового договору, а у разі відсутності працівника при проведенні реєстрації трудового договору - в день подання фізичною особою (або дорученням уповноваженою нею особою) документів, передбачених пунктом 4 цього Порядку, реєструє його у книзі реєстрації трудових договорів за формою, згідно з додатком. Трудовому договору присвоюється номер, за яким він зареєстрований у книзі, і ставиться дата його реєстрації. Відповідальна особа центру зайнятості на підставі запису про реєстрацію трудового договору, зробленого в книзі реєстрації трудових договорів, робить на трьох примірниках трудового договору запис.

Згідно з ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є: угода сторін; закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення; призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до частин третьої та четвертої статті 119 цього Кодексу; розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45); переведення працівника, за його згодою, на інше підприємство, в установу, організацію або перехід на виборну посаду; відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці; набрання законної сили вироком суду, яким працівника засуджено (крім випадків звільнення від відбування покарання з випробуванням) до позбавлення волі або до іншого покарання, яке виключає можливість продовження даної роботи; укладення трудового договору (контракту), всупереч вимогам Закону України «Про запобігання корупції», встановленим для осіб, які звільнилися або іншим чином припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, протягом року з дня її припинення; з підстав, передбачених Законом України «Про очищення влади»; набрання законної сили рішенням суду про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави стосовно особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, у передбачених статтею 290 Цивільного процесуального кодексу України випадках; підстави, передбачені контрактом; підстави, передбачені іншими законами.

Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників (п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України).

Положення Цивільного кодексу України застосовуються до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства (ст. 9 цього Кодексу).

До підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин (ст. 51 Цивільного кодексу України).

Юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації (ч. 1 ст.104 ЦПК України). Зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю (ст. 609 цього Кодексу).

У разі закінчення строку трудового договору або припинення його дії достроково в трудовому договорі фізична особа робить запис про підстави його припинення з посиланням на відповідні статті Кодексу законів про працю України, про що сторони сповіщають центр зайнятості незалежно від місця реєстрації трудового договору.

Відповідальна особа центру зайнятості протягом трьох робочих днів знімає трудовий договір з реєстрації, про що робить відповідний запис у книзі реєстрації трудових договорів.

Відповідальна особа центру зайнятості на підставі запису про зняття трудового договору з реєстрації, зробленого у книзі реєстрації трудових договорів, робить на трьох, а в разі відсутності працівника - на двох примірниках трудового договору запис (Порядок реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю).

Записи про реєстрацію та зняття з реєстрації трудового договору дають право фізичній особі внести записи до трудової книжки працівника про прийняття та звільнення його з роботи.

Посадова особа центру зайнятості підтверджує особистим підписом записи, унесені фізичною особою до трудової книжки працівника, і засвідчує їх печаткою.

Посадова особа центру зайнятості повинна ознайомити присутні сторони або сторону під підпис у журналі щодо порядку реєстрації та зняття з реєстрації трудового договору, унесення відповідних записів до трудової книжки працівника та її зберігання (Порядок реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю).

Законодавство про працю встановлює всемірну охорону трудових прав працівників (ч. 2 ст. 1 цього Кодексу).

Статтею 48 КЗпП України встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. До трудової книжки вносяться записи про звільнення. Записи в трудовій книжці про звільнення вносяться власником або уповноваженим ним органом у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). З кожним записом, що заноситься до трудової книжки на підставі наказу (розпорядження) про звільнення власник або уповноважений ним орган зобов`язаний ознайомити працівника під розписку в особистій картці. Якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом. Запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер. Днем звільнення вважається останній день роботи. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати (ст. 49 КЗпП України).

Приписи ст. 43 Конституції України та ст. 22 КЗпП України забороняють будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору. Конституційний Суд України розглядає право на працю, визначене ст. 43 Конституції України, як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом (Конституційний Суд України у рішеннях від 07.07.2004, № 14-рп/2004, від 16.10.2007, № 8-рп/2007 та від 29.01.2008, № 2-рп/2008). Свобода праці передбачає можливість особи займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по своїй суті означає забезпечення саме рівних можливостей кожному для його реалізації.

Припинення трудових відносин тісно пов`язано зі свободою його праці, оскільки праця може виконуватися саме до того часу поки останній не вирішить припинити її виконання або з інших підстав.

При цьому, припинення трудових правовідносин має безпосередній вплив на можливість мати реалізацію прав на зайнятість (не заборонену законодавством діяльність осіб, пов`язану із задоволенням їх особистих та суспільних потреб з метою одержання доходу (заробітної плати) у грошовій або іншій формі), працевлаштуванням на роботі (посаді).

Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 5 цього Кодексу, здійснюючи правосуддя, суд захищає свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно до норми ст. 76 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як передбачено ст. 77 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати і висновки Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v Turkey». «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v.Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовної вимоги та наявності правових підстав для її задоволення.

Керуючись статтями 12, 13, 259, 263-265, 280 -282 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Об`єднання ВІВАТ» про визнання трудових відносин припиненими - задовольнити.

Визнати трудові відносини між ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОБ`ЄДНАННЯ ВІВАТ» () припиненими з дня набрання законної сили рішенням суду.

Сторонам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ст. 284 ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Інформація про сторін:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ,

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Об`єднання ВІВАТ», , адреса: м. Київ, вул. Ушинського, буд. 40, оф. 302.

Суддя Г.Б. Калугіна