ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 жовтня 2025 року м. Чернівці

справа № 727/12926/24

провадження 22-ц/822/796/25

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Перепелюк І. Б.

суддів: Кулянди М.І., Литвинюк І.М.

секретар Бугай В.М.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 14 липня 2025 року в цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу сплати аліментів,

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про зміну способу сплати аліментів. Позов мотивовано наступним. Позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 21.06.2018 року. Народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюб між сторонами було розірвано заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівців від 20.12.2023 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівців від 03.07.2024 року, яке набрало законної сили по справі №727/6084/24 з відповідача стягуються аліменти на утримання позивачки до досягнення дитиною 3-річного віку в розмірі 1/4 частки від доходу.

Вказує, що фактичний розмір аліментів є мізерним та становить близько 3000грн., хоча відповідач, за відомостями позивачки, має бізнес у Польщі, володіє автомобілем вартістю 25000,00 євро, квартирою у м.Варшава Республіка Польща вартістю 150000,00 євро та проживає у будинку вартістю 250000,00 євро.

Стверджує, що позивачка самостійно виховує малолітню дитину та не має можливості працювати, а тому має право на її утримання від колишнього чоловіка незалежно від власного матеріального становища.

Позивач вважає, що в даному випадку наявні підстави для зміни способу стягнення аліментів, зокрема з частки від доходу на фіксовану суму, оскільки така зміна відповідатиме реальним доходам відповідача, у зв`язку із чим вважає справедливим визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, який становитиме 21970,80грн. щомісячно що відповідає еквіваленту 500,00 євро, з індексацією відповідно до курсу НБУ.

Просила змінити спосіб присуджених до стягнення аліментів, встановлений рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівців по справі № 727/6084/24 від 03.07.2024 року, та стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 щомісячно аліменти на її утримання до досягнення їх спільним сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 3-х річного віку у твердій грошовій сумі в розмірі 21970,80грн., що по курсу Національного банку України дорівнює 500,00 євро з подальшою індексацією. Та просила стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівців від 14 липня 2025 року в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу сплати аліментів відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців від 14 липня 2025 року. Винести нове судове рішення, яким змінити спосіб присуджених до стягнення аліментів, встановлений рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівців по справі № 727/6084/24 від 03.07.2024 року, та стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 щомісячно аліменти на її утримання до досягнення сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 3-х річного віку у твердій грошовій сумі у розмірі 21970,80 грн. з подальшою індексацією.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального права, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи і являються помилковими.

Звертаючись до суду з позовом про зміну способу стягнення аліментів на її утримання, позивачка посилалась на неможливості стягнення аліментів на її утримання із відповідача в розмірі частки, оскільки відповідач на території України не працює, доходів не має, і приховує свій реальний майновий стан від органів державної виконавчої служби. Державна виконавча служба нараховує аліменти в мінімальному розмірі у зв`язку із відсутністю будь якої інформації про майновий стан відповідача, а в судовому засіданні відповідач пояснив, що в самі погані часи він отримує дохід на території Польщі в розмірі 40 000 грн. При вирішенні цього спору суд першої інстанцій не врахував усі істотні обставини, що могли вплинути на визначення розміру аліментів та не врахував інтереси позивачки, яка має право на утримання від колишнього чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Судом не враховано, що відповідач є працездатною, фізично здоровою особою, як він повідомив в судовому засіданні розмір його заробітку (доходу) в самі погані часи становить 40 000 грн., а тому має можливість забезпечувати належний рівень утримання, як себе, так і дружини. Він несе витрати на утримання свого майна (автомобіля, квартири), яке залишилось у нього після розірвання шлюбу.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівців від 20.12.2023 року, яке набрало законної сили 22.01.2024 року. Під час шлюбу в сторін народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівців від 03 липня 2024 року стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з 13.06.2024 року і до досягнення дитиною - ОСОБА_3 трьох років.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає вимогам, визначеним в ст.263 ЦПК України.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 2 ст. 84 СК України передбачено, що дружина має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Звертаючись з позовом, позивач просила змінити спосіб присуджених рішенням суду аліментів та стягувати з відповідача на її користь аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 21970,80грн., що по курсу Національного банку України дорівнює 500,00 євро з подальшою індексацією, посилаючись на те, що розмір аліментів є мізерним та становить близько 3000грн., хоча відповідач, за відомостями позивачки, має бізнес у Польщі, володіє автомобілем вартістю 25000,00 євро, квартирою у м.Варшава Республіка Польща вартістю 150000,00 євро та проживає у будинку вартістю 250000,00 євро.

Отже, позивач фактично просила збільшити розмір аліментів.

Зміна способу стягнення аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України) і зміна визначеного раніше розміру аліментів (ст. 192 ч. 1 СК України) є різними правовими інститутами. Водночас, ці інститути тісно пов`язані між собою. Зазвичай зміна способу стягнення аліментів тягне і зміну розміру (збільшення, зменшення) раніше обумовлених чи присуджених аліментів, зміна способу стягнення аліментів може слугувати засобом, методом зміни розміру стягуваних аліментів.

Відповідно до ч.1 ст.192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Ураховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не є незмінним.

Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні.

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів.

Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 2 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Згідно з ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Вищевказані процесуальні обов`язки позивачем не виконані.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача; за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків.

Верховний Суд в постанові від 22 квітня 2021 року у справі №904/1017/20, зазначив, що обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

Велика Палата Верховного Суду в постановах від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21 неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Належних та допустимих доказів на підтвердження підстав передбачених ст. ст. 181, 192 СК України для зміни аліментів позивачем не надано, оскільки немає доказів зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із сторін. Посилання апелянта на неможливості стягнення аліментів оскільки відповідач на території України не працює, доходів не має, і приховує свій реальний майновий стан від органів державної виконавчої служби є безпідставними, оскільки порядок стягнення аліментів визначений законодавством.

Враховуючи зазначене, висновок суду першої інстанції, що позивачем належним чином не доведено обґрунтованість заявлених позовних вимог щодо зміни способу сплати аліментів з 1/4 частки доходу відповідача на тверду грошову суму в розмірі 21970,80 грн., що по курсу Національного банку України дорівнює 500,00 євро, з подальшою індексацією, є правильним.

Доводи апелянта є аналогічними тим доводами, які були викладені в позові та перевірялися судом першої інстанції під час розгляду цього спору, однак висновків суду першої інстанції не спростовують і зводяться до суб`єктивного тлумачення чинних норм законодавства України та незгоди з висновками суду першої інстанцій стосовно встановлених обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом та не можуть бути підставами для скасування судового рішення.

Суд першої інстанцій забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив це рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 14 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Судді: І.Б. Перепелюк

М.І. Кулянда

І.М. Литвинюк