ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/913/25 Доповідач - Гірський Б.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого Гірського Б.О.

суддів Хоми М.В., Храпак Н.М.

за участю секретаря Панькевич Т.І.,

представника позивача

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/21283/24 за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 червня 2025 року (ухвалене суддею Ромазаном В.В повне рішення складено 27 червня 2025 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Боднарчук Оксана Ігорівна про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом.

В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_3 , який за життя зробив розпорядження і заповів в його користь все належне йому майно.

Після смерті батька відкрилася спадщина на спадкове майно - квартиру АДРЕСА_1 , частина якої належала померлому на праві спільної сумісної власності, а інша частина була успадкована ним після смерті дружини ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , проте у встановленому законом порядку за ним зареєстрована не була.

Окрім того, вказував, що рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2021 року у справі №500/4060/21 зобов`язано відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_3 з 01 квітня 2019 року згідно оновленої довідки про грошове забезпечення станом на 05 березня 2019 року з врахуванням розміру посадового окладу, окладу за військовим спеціальним званням, надбавки за вислугу років, а також щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, з урахуванням виплачених сум.

На виконання вказаного рішення ОСОБА_3 було нараховано доплату пенсії за період з 01 квітня 2019 року до 30 вересня 2021 року в сумі 149 543,25 грн., але виплату не здійснено.

Наголошував, що він у встановлені чинним законодавством строки звернувся до приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Боднарчук О.І. із заявою про прийняття спадщини за заповітом, проте йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку з неможливістю визначити у безспірному порядку розмір частки у спадковому майні, так як на день смерті ОСОБА_3 , разом із ним була зареєстрована ОСОБА_2 , яка є донькою покійного.

На підставі наведеного, просив суд визнати за ним - ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 60,2 кв.м. в порядку спадкування за заповітом, а також визнати за ним право власності у порядку спадкування за заповітом на нараховані кошти недоотриманої за життя доплати пенсії померлого ОСОБА_3 у відповідності до рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2021 року у справі № 500/4060/21 в сумі 149 543, 25 грн.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 червня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 право власності (в порядку спадкування за заповітом) на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 60,2 кв.м., житловою площею 37,2 кв.м., яка належала померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 ..

Визнано за ОСОБА_1 право власності (в порядку спадкування за заповітом) на доплати до пенсії у розмірі 149 543 грн. 25 коп., які нараховані Головним Управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 на виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 05.09.2021 року у справі № 500/4060/21 за період від 01 квітня 2019 року до 30 вересня 2021 року.

У решті вимог відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір у розмірі 13 644 грн. 57 коп. пропорційно до задоволених позовних вимог.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, Головне управління Пенсійного фонду в Тернопільській області (далі ГУ ПФУ України в Тернопільській області) подало апеляційну скаргу, виходячи із змісту якої просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині, що стосується стягнення з них в користь позивача не виплачених померлому за життя доплат до пенсії у розмірі 149 543 грн. 25 коп. та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволені таких позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Вважають рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Акцентують увагу на тому, що заборгованість на виконання рішення суду виплачується за окремою бюджетною програмою та не включається в недоотриману пенсію.

Вказують, що у матеріалах справи відсутні постанови нотаріуса про відмову ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальних дій, а також відсутні докази видачі нотаріусом свідоцтва про прийняття спадщини за законом на недоотримані виплати після смерті ОСОБА_3 ..

Стверджують, що позивачем не було доведено, що у нього відсутні умови для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину стосовно будь-яких сум пенсії.

У серпні 2025 року від представника ОСОБА_1 - адвоката Улибіної В.О. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Вказує, що 15 травня 2023 року ОСОБА_3 оформив розпорядження, яким заповів усе належне йому майно на користь сина ОСОБА_1 , який було посвідчено приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Бондарчук О.І., зареєстровано в реєстрі № 1201.

Звертає увагу на те, що у встановлені чинним законодавством строки ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Боднарчук О.І. із заявою про прийняття спадщини після смерті батька - ОСОБА_3 ..

Вважає, що в межах спадкової справи приватний нотаріус Тернопільського міського робила запити до ГУ ПФУ в Тернопільській області щодо отримання інформації про заборгованість з виплати пенсії ОСОБА_3 , що підтверджується матеріалами спадкової справи.

Окрім того, вказує, що 12 липня 2024 року приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Боднарчук О.І. було винесено постанову про відмову спадкоємцю ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину, що і стало в подальшому підставою для його звернення до суду із даним позовом.

В судове засідання представник ГУ ПФУ в Тернопільській області не з`явивися без поважних причин, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Улибіна В.О. заперечила проти задоволення апеляційної скарги, з підстав викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Рішення суду оскаржується лише в частині задоволених позовних вимог щодо визнання за ОСОБА_1 права власності (в порядку спадкування за заповітом) на доплати до пенсії у розмірі 149 543 грн. 25 коп., які нараховані ГУ ПФУ в Тернопільській області померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 на виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2021 року у справі № 500/4060/21 за період від 01 квітня 2019 року до 30 вересня 2021 року, тому в іншій частині апеляційним судом не переглядається.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасника судового процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів, вимог апеляційної скарги та поданого відзиву колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2021 року у справі № 500/4060/21 позов задоволено повністю.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_3 згідно оновленої довідки про грошове забезпечення станом на 05.03.2019.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_3 з 01.04.2019 згідно оновленої довідки про грошове забезпечення станом на 05.03.2019 з врахуванням розміру посадового окладу, окладу за військовим спеціальним званням, надбавки за вислугу років, а також щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, з урахуванням виплачених сум.

Згідно з листа Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №600-395/Б-02/8-1900/22 від 02.02.2022 року, адресованого ОСОБА_3 вбачається, що на виконання вищевказаного судового рішення Головним Управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_3 та нараховано доплату в сумі 149 543 грн. 25 коп. за період від 01.04.2019 по 30.09.2021 року.

15 травня 2023 року ОСОБА_3 вчинив розпорядження, яке посвідчено приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Боднарчук О.І., яким все належне йому майно, де б воно не знаходилося, і з чого б воно не складалося, а також все те майно, на яке він за законом матиме право, заповів сину ОСОБА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , яке видане 08.12.2023 року Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

15 січня 2024 року приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Боднарчук О.І. заведено спадкову справу за № 02/2024 на підставі заяви ОСОБА_1 про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3 .

Згідно з ухвали Тернопільського окружного адміністративного суду від 26 липня 2024 року вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником, у якій просив суд замінити стягувача у виконавчому листі в адміністративній справі № 500/4060/21 позовом ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії на його правонаступником ОСОБА_1 . Даною ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від від 26 липня 2025 року у задоволенні заяви відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2024 року у справі № 500/4060/21 апеляційну скаргу позивача залишено без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на все належне йому майно, зокрема на квартиру АДРЕСА_1 та доплату до пенсії у розмірі 149 543 грн. 25 коп., яка була нарахована за життя ОСОБА_3 , проте не виплачена Головним Управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області на виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 05.09.2021 року у справі №500/4060/21 за період від 01.04.2019 до 30.09.2021 року.

Згідно п.п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржуване рішення відповідає.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 суд виходив з того, що спадкові права позивача, як спадкоємця за заповітом майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , підлягають захисту в судовому порядку шляхом визнання за позивачем право власності (в порядку спадкування за заповітом) на доплати до пенсії у розмірі 149 543 грн. 25 коп., які нараховані Головним Управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області померлому ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 на виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 05.09.2021 року у справі №500/4060/21 за період від 01.04.2019 до 30.09.2021 року.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , і визнаючи за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на нараховані доплати до пенсії та відмовляючи у стягненні з ГУ ПФУ в Тернопільській області коштів недоотриманої доплати до пенсії померлого батька, суд першої інстанції виходив з того, що зі сторони позивача не було підтверджено, що він звертався упродовж шести місяців з дня відкриття спадщини до ГУ ПФУ в Тернопільській області із вимогою про виплату таких коштів після смерті батька, надавав управлінню пенсійного фонду відповідні документи, які б підтверджували його право на спадкування спірних сум, однак йому було безпідставно відмовлено у їх виплаті. Відповідно ця сума недоотриманої пенсії набрала іншу правову якість і перейшла у спадщину, отримати яку він має право.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частин першої, другої статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Статтею 1219 ЦК України передбачені права та обов`язки особи, які не входять до складу спадщини, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Відповідно до статті 52 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058- IV«Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Спеціальним законом, який визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували, зокрема на військовій службі, є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі за текстом - Закон № 2262-ХІІ).

Відповідно до частини першої статті 61 Закону № 2262-ХІІ, яка врегульовує питання виплати пенсії та допомоги в разі смерті пенсіонера, суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.

Частинами другою та третьою статті 61 Закону №2262-ХІІ визначено, що при зверненні кількох членів сім`ї належна їм сума пенсії ділиться між ними порівну. Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.

Положення частини третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та статті 61 Закону № 2262-ХІІ також узгоджується зі змістом статті 1227 ЦК України, якою визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Крім того, зміст вказаних норм узгоджується із положеннями Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в частині першій статті 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Отже, положення частин другої, третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та статті 61 Закону № 2262-ХІІ, який визначає спеціальний правовий режим грошових коштів у вигляді пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Недоотримана пенсія померлого пенсіонера виплачується як пенсія членам його сім`ї за умови, якщо саме ці суб`єкти правовідносин звернулися за її виплатою упродовж шести місяців з дня відкриття спадщини, а якщо у цей проміжок часу не звернулися, сума недоотриманої пенсії набирає іншої правової якості - переходить у спадщину, яку члени сім`ї та/або інші особи, але вже як спадкоємці, можуть отримати як спадщину.

Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 23 вересня 2020 року у справі № 428/6685/19, від 30 січня 2024 року в справі № 420/8604/21, від 22 лютого 2024 року в справі № 461/5878/22.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 лютого 2022 року у справі № 243/13575/19 зазначив, що «тлумачення статті 1227 ЦК України доводить, що:

- цією правовою нормою встановлено сингулярне правонаступництво членів сім`ї спадкодавця на отримання належних йому та не отриманих ним за життя грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат. Указані суми включаються до складу спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця членів сім`ї чи їх відмови від права на отримання вказаних сум. Специфіка правонаступництва прав на отримання сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат обґрунтовується необхідністю: а) створення умов для охорони майнових інтересів членів сім`ї спадкодавця в разі, коли вони не є його спадкоємцями; б) забезпечення можливості реалізації права на одержання членами сім`ї спадкодавця належних йому грошових коштів без дотримання передбаченої ЦК України процедури оформлення спадщини;

- право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК України) та додаткового юридичного факту - смерті спадкодавця. Окрім цього, звичайно, необхідно, щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім`ї - спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно до статті 1227 ЦК України не поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (стаття 1224 ЦК України), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов`язкової частки (стаття 1241 ЦК України), задоволення вимог кредиторів (стаття 1281 ЦК України). Відповідно, при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом;

- право на перерахунок певних виплат, яке мав винятково спадкодавець, що був їх одержувачем, оскільки така можливість пов`язана з його суб`єктивним правом (зокрема право на страхові виплати). Саме тому у членів сім`ї спадкодавця або ж у спадкоємців не виникає права вимагати перерахунку відповідних сум. Теж саме стосується і випадку вимагати призначення тієї чи іншої виплати. Тому потрібно відмежовувати ситуації при застосуванні положень статті 1217 ЦК України, за яких члени сім`ї чи спадкоємці вимагають перерахунку чи призначення певних виплат, та випадки, за яких спадкодавцю неправомірно припиняють ті чи інші виплати».

Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом. Судові рішення не можуть бути переглянуті іншими органами чи особами поза межами судочинства, за винятком рішень про амністію та помилування (частини друга, четверта, сьома статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (частина перша статті 18 ЦПК України).

Тлумачення статті 1227 ЦК України, з урахуванням принципу розумності, свідчить, що невиконання рішення суду, яке ухвалено за життя спадкодавця та набрало законної сили, про зобов`язання пенсійного фонду здійснити перерахунок та виплату спадкодавцю пенсії, не позбавляє його спадкоємця (спадкоємців) можливості спадкувати право на отримання грошових сум пенсії. У розумінні положень статті 1227 ЦК України ці суми вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю. Правопорядок не може допускати ситуації коли нівелюється законна сила судового рішення. Очевидно, що такий підхід дозволяє отримати результати, яких розум і справедливість могли б очікувати.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з частинами першою, другою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З матеріалів справи вбачається і судом апеляційної інстанції встановлено, що рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2021 року у справі № 500/4060/21 позов задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_3 згідно з оновленою довідкою про грошове забезпечення станом на 05.03.2019 р. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_3 від 01 квітня 2019 року згідно з оновленою довідкою про грошове забезпечення станом на 05.03.2019 р. з врахуванням розміру посадового окладу, окладу за військовим спеціальним званням, надбавки за вислугу років, а також щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, з урахуванням виплачених сум.

Головним управлінням пенсійного фонду України в Тернопільській області надано ОСОБА_3 розрахунок заборгованості від 25 січня 2022 року на доплату (виплату, утримання) пенсії за пенсійною справою № ХЕ 5549, відповідно до якого сума до виплати пенсіонеру ОСОБА_3 становить 149 543, 25 грн., за період від 01 квітня 2019 року до 30 вересня 2021 року. (а.с. 132)

Проте, сума нарахованої пенсії, що належала за життя ОСОБА_3 залишилися невиплаченою, оскільки він помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а позивач, як спадкоємець за заповітом відповідно до статті 1227 ЦК України успадкував належні йому пенсійні виплати.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла до висновку, що суд першої інстанції прийшов до вмотивованого висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо отримання сум невиплаченої за життя батька пенсії і ухвалив судове рішення відповідно до встановлених ним обставин на підставі поданих сторонами доказів.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, з якими погоджується колегія суддів, та не дають підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За вимогами пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дав вірну оцінку вищенаведеним обставинам та ухвалив в оскаржуваній частині судове рішення з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Щодо судових витрат.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки за результатами апеляційного перегляду справи, результат вирішення справи залишився незмінним, тому відсутні підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду в Тернопільській області - залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 червня 2025 року в оскаржуваній частині - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови .

Повний текст постанови складено 07 жовтня 2025 року.

Головуючий: Гірський Б.О.

Судді: Хома М.В.

Храпак Н.М.