КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Істоміною Вікторією Леонідівною, на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 11 березня 2024 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, згідно з яким просила:

- стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 5000 грн. 00 коп., щомісяця, починаючи з дати подання цього позову і до досягнення дитиною повноліття;

- судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування заявлених позовних вимог посилалася на те, що 21.02.2004 між позивачем та відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбу мають спільних дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 28.11.2018 шлюб між подружжям було розірвано.

Після розірвання шлюбу за спільною домовленістю діти залишилися проживати з позивачем. Вказувала, що їй важко самотужки утримувати дітей, а відповідач фактично проживає окремо та зовсім не бере участі у витратах на утримання спільних дітей. Вважала, що необхідними для забезпечення гармонійного розвитку дитини є аліменти у розмірі 5000 грн. щомісячно, оскільки саме такий розмір аліментів буде мінімальним доповненням до внеску матері на утримання дитини та мінімально зможе забезпечити її нормальний фізичний, моральний та духовний розвиток.

Вказувала, що відповідач працездатний, отримує дохід, його стан здоров`я дозволяє працювати та він має можливість сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 5000 грн щомісячно.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 11.03.2024 позов задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень щомісячно, з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з 07.03.2023 і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави 1073 грн. 60 коп. судового збору.

Рішення в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Не погоджуючись із рішенням суду, відповідач, звернувся із апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм процесуального та матеріального права, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги залишити без задоволення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що звертаючись до суду першої інстанції, позивачка не надала доказів, що донька ОСОБА_5 проживає разом з матір`ю, а суд першої інстанції не надав належну оцінку відсутності таких доказів.

При цьому вказує, що з 06.07.2010 місце реєстрації дитини визначено за місцем реєстрації батька - АДРЕСА_1 , а з травня 2023 року ОСОБА_3 постійно проживає разом з батьком за спільною адресою місця реєстрації, з 15.08.2023 навчається у ліцеї поряд із будинком, перебуває повністю на утриманні батька.

Вважає, що позивачка умисно не повідомила суд, що дитина не проживає з нею та перебуває на утриманні батька, що, в свою чергу, позбавило суд першої інстанції прийняти законне та обґрунтоване рішення в інтересах дитини, з`ясувати в повній мірі обставини справи, оскільки підстави задоволення позовних вимог на момент розгляду справи та ухвалення рішення були відсутні.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 08.09.2025 відкрито апеляційне провадження у справі, надано учасникам справи строк для подання відзиву та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Копії ухвал суду ОСОБА_2 було отримано 21.09.2025, про що свідчить рекомендоване поштове повідомлення про вручення поштового направлення.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановив суд першої інстанції, з 2004 року позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі.

Від шлюбу сторони мають двох дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві 30.09.2004, та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим повторно Солом`янським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві 21.06.2017.

28.11.2018 рішенням Святошинського районного суду м. Києва у справі №759/805/18 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

Діти залишилися проживати з матір`ю.

Прийнявши до уваги доводи позивача, які полягали у тому, що спільні діти на момент звернення до суду проживали разом з нею та перебували на повному її утриманні, потребували постійного догляду та витрат, а добровільної згоди щодо матеріального утримання та виховання дітей між батьками не було досягнуто, взявши до уваги надані позивачем: довідку № 24 від 17.01.2023 виданою директором Крюківщинського ліцею «Лідер» Вишневої міської ради Бучанського району Київської області Миколаєнко І.В., ОСОБА_3 дійсно навчалася у ліцеї в 6-Д класі; довідку АК 13806/20, відповідно до якої ОСОБА_2 перебувала на лікуванні в хірургічному відділенні; довідку № 0097 від 16.01.2023 видану ректором Київського університету культури Пилипівом В.І. про те, що ОСОБА_1 є студентом 1 курсу, спеціальності 022 «Дизайн», денної форми навчання на контрактній основі; договір про підготовку фахівця з вищою освітою №39257 від 10.09.2022, який укладено між ректором Київського університету культури та ОСОБА_2 , відповідно до якого здобувачем вищої освіти є ОСОБА_1 ; довідку від 20.02.2023 видану лікарем стоматологом-ортодонтом Спіженко С.С. про те, що ОСОБА_1 знаходиться на ортодонтичному лікуванні; довідку від 23.02.2023 видану приватним вчителем з академічного малюнка та живопису ОСОБА_7 , про те, що ОСОБА_1 навчається олійному живопису; квитанції про оплату житлово-комунальних послуг, продуктів харчування та одягу, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для стягнення аліментів з батька, відповідача, на користь позивача, матері, на утримання спільної доньки, ОСОБА_5 .

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідач, не погоджуючись із ухваленим судом першої інстанції рішенням, в апеляційній скарзі посилається на те, що місце проживання доньки було змінено та остання перебуває повністю на утриманні батька, а тому суд першої інстанції не мав правових підстав для задоволення позовних вимог та стягнення аліментів з відповідача.

Аналізуючи такі доводи апелянта, колегія суддів доходить наступного.

Охорона дитинства в Україні визначається як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У частині третій статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

З матеріалів справи вбачається, що на момент звернення до суду із позовною заявою про стягнення аліментів, позивачкою було надано належні, достатні та допустимі докази, які у своїй сукупності, надавали підстави для задоволення позовних вимог, зокрема щодо проживання та утримання спільної доньки сторін позивачкою ОСОБА_2 .

Відповідно до положень статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй «Про права дитини», в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

Таким чином, надавши оцінку наявним в матеріалах справи доказам, беручи до уваги фактичні обставини справи, ураховуючи найкращі інтереси дитини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Разом з цим, в розрізі доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне вказати наступне.

Відповідно до частини 2 статті 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

У частині 4 статті 273 ЦПК України йдеться про те, що якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Наведені правові норми вказують на те, що платник аліментів, у разі зміни обставин, в даному випадку - зміна місця проживання дитини, може звернутися до суду, шляхом пред`явлення нового позову, у якому просити суд звільнити від сплати аліментів, покликаючись на зміну істотних обставин справи, які були підставою для стягнення аліментів.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення аліментів, оскільки не встановив підстав для відмови у задоволенні позову, а зважаючи на обов`язок батька, який проживав окремо, утримувати дитину до досягнення нею повноліття та беручи до уваги найкращі інтереси дитини, постановив законне та правильне по суті рішення.

З вищенаведеного вбачається, що доводи апелянта щодо незаконності оскаржуваного рішення не ґрунтуються на вимогах закону, а отже не спростовують та не впливають на законність і обґрунтованість ухваленого судом рішення.

Таким чином, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам позивача належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, та правильне по суті рішення.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Також слід зауважити, що дана справа віднесена процесуальним законом до категорії малозначних справ, а тому, в силу положень ч. 6 ст. 19 та ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Істоміною Вікторією Леонідівною - залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 11 березня 2024 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

О.В. Кафідова