Провадження № 6/947/418/25
УХВАЛА

13.10.2025

Київський районний суд м. Одеси у складі головуючого - судді Луняченка В.О. ,

За участю представника стягувача ОСОБА_1 адвоката Войнаровської Д.М.

розглянувши подання державного виконавця Приморського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Білаш Євгена Геннадійовича про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржнику ОСОБА_2 до виконання зобов`язань, покладених на нього виконавчим листом №522/15326/19 , виданим 25.06.2021 Київським районним судом м. Одеси -

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду м. Одеси 29.10.2025 року звернувся державного виконавця Приморського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Білаш Є.Г. із поданням про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржнику ОСОБА_2 до виконання зобов`язань, покладених рішенням Київського районного суду м. Одеси від 21.04.2021 року у справі №522/15326/19 про стягнення, у звязку із несвоєчасним виконанням грошового зобов`язання, на користь ОСОБА_1 грошових коштів у загальному розмірі 207 301,73 грн. з яких інфляційні збитки у розмірі 170 710,35 грн та 3% річних у розмірі 36 591,38 грн.

Як вбачається у поданні, яке було підтримано у судовому засіданні представником стягувача, згідно виконавчого провадження №77716763 відкритого постановою від 04.04.2025 року на підставі виконавчого листа №522/15326/19 виданого 25.06.2021 Київським районним судом м. Одеси , відбувається примусове стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів у загальному розмірі 207 301,73 грн. з яких інфляційні збитки у розмірі 170 710,35 грн та 3% річних у розмірі 36 591,38 грн., яке не виконано у повному обсязі.

Підставами для встановлення відповідного обмеження боржнику визначено як сам факт наявної заборгованості , небажання боржника здійснювати виконання рішення суду , незважаючи на наявність у нього доходів, яки підтверджені інформацією з Пенсійного фонду щодо відрахувань ТОВ «УКІВО» , так і небажання боржником надавати виконавцю, на вимогу, декларацію про доходи і майно.

Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК України ) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК України ).

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК України ).

На підставі ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

За змістом постанови Верховного Суду від 19 серпня 2020 року по справі №910/8130/17, при розгляді питання про розгляд судами подання виконавця щодо тимчасового обмеження боржника у виїзді за межі України, зазначено наступне:

«відповідно до пункту 19 частини третьої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Згідно із статтею 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в країну громадян України" право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань.

На виконання статті 2 Указу Президента України "Про додаткові заходи щодо підвищення ефективності виконання рішень судів" від 24.03.2008 № 261/2008 стосовно врегулювання порядку виїзду за кордон осіб, які мають невиконані зобов`язання, було видано спільного листа Міністерства юстиції України та Адміністрації Державної прикордонної служби України від 27.05.2008 № 25-32/463 та № 25-5347, в якому зазначено, що наявність в особи невиконаних зобов`язань, покладених на неї судовим рішенням, у тому числі аліментних, є підставою для обмеження її у праві виїзду за межі України, до того ж питання такого обмеження вирішується судом.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012).

Відповідно до висновків, викладених Верховним Судом України при проведенні аналізу судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання покладається на державного виконавця, який ініціює встановлення тимчасового обмеження у виїзді особи за межі України.

У листі Верховного Суду України від 01.02.2013 "Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України" зазначено, що законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного встановлення усіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Отже, Законом України "Про виконавче провадження" закріплено право державного виконавця, у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатись до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України.

Поряд з цим, згідно з правилами статті 337 ГПК України, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи може мати місце виключно у випадку: - коли ця особа є боржником; - невиконання нею судового рішення, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Такий захід забезпечення виконання судового рішення є виключним.

Статтею 6 Закону України "Про порядок виїзду з України та в`їзд в Україну громадян України" передбачено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у випадках, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов`язання до виконання зобов`язань або розв`язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках.

Таким чином, наявність в особи невиконаних зобов`язань, покладених на неї, є підставою для обмеження її у праві виїзду за межі України.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку про те, що законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування усіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин заявник повинен надати достатньо підтверджені відомості про те, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника судовим рішенням, може полягати як в активних діях (нез`явлення на виклики державного виконавця, приховування майна, доходів тощо), так і в пасивних діях (невжиття будь-яких заходів для виконання обов`язку сплатити кошти).

При цьому Касаційний господарський суд звертає увагу на те, що Закон України "Про виконавче провадження" є спеціальною нормою права, якою врегульовано умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які відповідно до закону підлягають примусовому виконанню. Тобто вказаним Законом врегульовано права та обов`язки осіб, на правовідносини яких розповсюджується дія такої норми права.

Відтак якщо спеціальною нормою права (пунктом 19 частини третьої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження") передбачено, що у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів, то обмеження виконавця у такому праві означатиме порушення прав виконавця, які визначені спеціальною нормою права, а саме Законом України "Про виконавче провадження"».

У даному випадку суд приймає до уваги що у судовому засіданні було доведено наявність у провадженні державного виконавця Приморського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Білаш Є.Г. виконавчого провадження №77716763 відкритого постановою від 04.04.2025 року на підставі виконавчого листа №522/15326/19 виданого 25.06.2021 Київським районним судом м. Одеси , відбувається примусове стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів у загальному розмірі 207 301,73 грн. з яких інфляційні збитки у розмірі 170 710,35 грн та 3% річних у розмірі 36 591,38 грн., яке не виконано у повному обсязі, небажання боржника надавати за вимогою виконавця декларацію про свої доходи.

Також з наданих до подання матеріалів виконавчого провадження вбачається неможливість встановити фактичне місцезнаходження ТОВ « УКІВО» за для звернення стягнення до заробітну плату яка отримується шляхом видачі готівки з відрахуванням до Пенсійного фонду України, неможливість встановити місцезнаходження самого боржника, який не знаходиться по місцю зареєстрованого проживання та місце знаходження транспортного засобу, який зареєстровано на ім`я боржника.

У сукупності встановлені обставини надають суду можливість прийти до висновку про навмисне ухилення боржника від своїх обов`язків по виконанню зобов`язань по виконавчому листу, що є підставою для задоволення подання щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржнику ОСОБА_3 до виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 258-261,271,353,354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Задовольнити подання державного виконавця Приморського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Білаш Євгена Геннадійовича про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржнику ОСОБА_2 до виконання зобов`язань, покладених на нього виконавчим листом №522/15326/19 , виданим 25.06.2021 Київським районним судом м. Одеси.

Тимчасово обмежити громадянина України ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) у праві виїзду за межі України, до виконання зобов`язань до виконання зобов`язань, покладених на нього виконавчим листом №522/15326/19 , виданим 25.06.2021 Київським районним судом м. Одеси.

Повний текст ухвали складено 13.10.2025.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя В. О. Луняченко