МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" вересня 2025 р. Справа № 370/1072/25

Провадження № 2/370/349/25

Макарівський районний суд Київської області у складі головуючого судді Білоцької Л.В., із секретарями судового засідання Хоменко О.В., Снитко А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у с-щі Макарів Київської області у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до Колективного сільськогосподарського підприємства «Карашин» про визнання права на земельну частку (пай),

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду із позовом до Колективного сільськогосподарського підприємства «Карашин» (далі - відповідач) про визнання права на земельну частку (пай).

В обґрунтування позову вказала, що вона була прийнята в члени колгоспу «Комунар» (далі назва «Колективне сільськогосподарське підприємство «Карашин»), що було розташоване в селі Великий Карашин Київської області та працювала поваром до 30 грудня 1991 року.

На усний запит про отримання земельної частки (пай), отримала відповідь, що вона не увійшла до списку власників земельних часток (паїв), яким передаються земельні ділянки в приватну власність, для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Великокарашинського старостинського округу Бучанського району Київської області. Земельна ділянка в схемі поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) відсутня.

Сертифікат на право на земельну частку (пай) на її ім`я не виготовлявся і не видавався.

На час отримання державного акта на землю та її розпаювання між членами КСП «Карашин» вона мала право на отримання земельного паю, проте помилково не була включена до списку, доданого до державного акта на право колективної власності на землю, так як вийшла на пенсію і раніше не мала належної інформації щодо її прав на земельну ділянку.

Вважає, що її законні права на земельну частку (пай) були порушені «Колективним сільськогосподарським підприємством «Карашин» і підлягають захисту, тому за захистом своїх прав звернулася до суду.

Враховуючи викладене, позивач просила суд: визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , як за колишнім членом КСП «Карашин», право на земельну частку (пай), за рахунок земель запасу в межах території Великокарашинського старостинського округу Бучанського району Київської області.

Ухвалою суду від 22.04.2025 р. позов ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд цивільної справи постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання, встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву відповідно до ст. 178 ЦПК України.

Ухвалою суду від 11.06.2025 р. визнано обов`язковою явку позивача ОСОБА_1 у підготовче засідання, яке відкладено до 15 год. 30 хв. 18.08.2025 р.

Ухвалою суду від 18.08.2025 р. підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 30.09.2025 р.

У судове засідання належним чином повідомлені сторони не з`явилися.

Згідно поданої заяви 18.08.2025 р. позивач просила розглянути справу у її відсутність.

Від старости Великокарашинського старостинського округу надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Додатково у заяві вказав, що підприємство КСП «Карашин» не є діючим та ліквідовано.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне.

Згідно копії трудової книжки позивача та архівної довідки встановлено, що ОСОБА_1 28.11.1986 р. прийнята в члени колгоспу «Комунар» с. Великий Карашин Макарівського району Київської області на посаду повара. 30.12.1991 р. звільнена з роботи в зв`язку з виходом на пенсію (а.с. 12-13, 14).

Згідно копії довідки № 16.4-33/197 від 07.06.2023 р. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не увійшла до списку власників земельних часток паїв, яким передаються земельні ділянки в приватну власність, для ведення особистого селянського господарства (для ведення товарного сільськогосподарського виробництва) в адміністративних межах Великокарашинського старостинського округу Бучанського району Київської області. Земельна ділянка в схемі поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) відсутня (а.с. 15).

Згідно заяви старости Великокарашинського старостинського округу громадянка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не увійшла до списку власників земельних часток паїв, яким передаються земельні ділянки в приватну власність, для ведення особистого селянського господарства відповідно до журналу. Та не внесено до схеми поділу земель колективної власності на земельну частки (паї) (а.с. 24).

Вирішуючи даний спір суд керується наступним.

У відповідності до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків, відшкодування моральної шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Частиною дев`ятою статті 5 ЗК України (в редакції від 22 червня 1993 року), кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.

Згідно з вимогами частини першої статті 22 ЗК України право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і документа, що посвідчує це право.

Пунктом 1 Указу Президента України від 08.08.1995 № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 08.08.1995 № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Згідно із абзацом 3 пункту 5 Методичних рекомендацій щодо паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям, затверджених наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 20.02.1996 №11 кількість осіб, які мають право на земельну частку (пай), приймається за списком, що є додатком до державного акта на право колективної власності на землю, який у разі потреби, уточнюється і підписується головами відповідної ради і підприємства.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» підприємство діє на основі статуту. У статуті підприємства крім його найменування та місцезнаходження, також вказуються предмет і цілі діяльності, порядок вступу до підприємства і припинення членства в ньому, принципи формування спільної власності та права членів щодо неї та інші положення передбачені чинними законодавством.

Отже, список громадян як додаток до державного акта формується самими підприємством відповідно до статуту, розглядався і затверджувався загальними зборами членів КСП та підписувався головою КСП та головою відповідної сільської ради.

Згідно із ст. 2 Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» розподіл земельних ділянок у межах одного сільськогосподарського підприємства між власниками земельних часток (паїв), які подали заяви про виділення належних їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), проводиться відповідною сільською, селищною, міською радою за місцем розташування земельних ділянок на зборах власників земельних часток (паїв) згідно з проектом землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства проводиться за згодою не менш як двох третин власників земельних часток (паїв), а за її відсутності - шляхом жеребкування.

Результат розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства оформляється відповідним протоколом, що підписується власниками земельних часток (паїв), які взяли участь у їх розподілі. До протоколу про розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) додаються проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв), список осіб, які взяли участь у їх розподілі.

Протокол про розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою і є підставою для прийняття рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та державної реєстрації права власності на земельну ділянку власникам земельних часток (паїв).

Як вже зазначалося судом, право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, у тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

З огляду на зазначене, особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов:

перебування в числі членів колективного сільськогосподарського підприємства на час паювання;

включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю;

одержання колективним сільськогосподарським підприємством цього акта.

Тобто, за умов відсутності трьох складових одночасно особа не має права на земельну частку (пай).

Громадянин, якого помилково (безпідставно) не внесено до списку чи виключено з нього - додатку до державного акта на право колективної власності на землю, має до проведення розпаювання і видачі сертифікатів звернутися до загальних зборів членів колективного сільськогосподарського підприємства з питанням щодо внесення його до списку. Якщо землі вже розпайовані, то за згодою всіх власників сертифікатів має бути проведено перепаювання; у разі ж недосягнення згоди спір розглядається в судовому порядку.

У такому випадку особа має звернутися до суду з позовом про визнання її права на земельну частку (пай) в колективному сільськогосподарському підприємстві.

Аналогічна правова позиція висвітлена Верховним Судом у Постанові від 17.03.2020 по справі № 396/1683/18-ц (провадження № 61-9879св19).

В матеріалах справи відсутні докази того, що Колективному сільськогосподарському підприємству «Карашин» видано Державний акт на право колективної власності на землю, а також додаток до нього з списком громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства, які мають право на частку (пай).

Як встановлено судом, позивач не включена до списку громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства «Карашин», яким передаються земельні ділянки в приватну власність, для ведення особистого селянського господарства (для ведення товарного сільськогосподарського виробництва) в адміністративних межах Великокарашинського старостинського округу Бучанського району Київської області. Земельна ділянка в схемі поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) відсутня. Сертифікат на право на земельну частку (пай) на її ім`я не виготовлявся і не видавався.

Таким чином, оскільки позивачка не включена до списку громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства «Карашин», також на її ім`я сертифікат на право на земельну частку (пай) не видавався, тому підстави для визнання за нею права на земельну частку (пай) відсутні.

Водночас, дії підприємства щодо невключення її до списку громадян-членів КСП «Карашин», які мають право на земельний пай, позивачка не оскаржувала, як і не надано доказів вирішення питання про виділення їй земельної частки (паю) і видачу правовстановлюючих документів, які б підтверджували наявність у неї права власності на земельну частку (пай).

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 5, 76-81, 83, 95, 141, 247, 265, 354-355 ЦПК України суд, -

у х в а л и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Колективного сільськогосподарського підприємства «Карашин» про визнання права на земельну частку (пай) - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо воно не проголошувалося з дати складання повного його тексту.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 273 ЦПК України.

Повний текст рішення складено 30.09.2025 року.

Реквізити сторін:

ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Колективне сільськогосподарське підприємство «Карашин»: 08050, Київська обл., Бучанський р-н, с. Великий Карашин, вул. Перемоги, 1.

Суддя Л.В. Білоцька