Справа № 373/2339/25
Номер провадження 2/373/1228/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2025 року Переяславський міськрайонний суд Київської області в складі головуючої судді Керекези Я.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу № 373/2339/25 за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

встановив:

Представник позивача звернувся до суду з позовом та просить стягнути з відповідача на користь Головного управління Пенсійного фонду України заподіяну шкоду (переплачену пенсію) в розмірі 41745 грн 35 коп.

Посилається на те, що відповідач перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України та отримує пенсію в разі втрати годувальника. Виплата пенсії здійснюється шляхом перерахування виплат на рахунок відповідача, відкритий в АТ «Ощадбанк». За заявою відповідача пенсія їй була призначена відповідно до ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із 27 березня 2023 року. В зв`язку із призначенням пенсії з таких підстав, потрібно було встановити обмеження індексації відповідно до абз.2 п.10 постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 24 лютого 2023 року «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році». Однак розмір пенсії відповідачу був призначений без врахування відповідної постанови, внаслідок чого утворилася переплата в розмірі 41745 грн 35 коп. 29 квітня 2025 року на адресу відповідача була направлена вимога про необхідність повернення вищезазначеної суми переплати. 29 травня 2025 року відповідач звернулася до позивача із заявою про відмову в поверненні надміру сплачених коштів. Станом на день звернення до суду із даним позовом відповідач кошти не повернула.

Ухвалою від 13 серпня 2025 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення її недоліків протягом десяти днів з дня отримання позивачем копії даної ухвали (а.с.23).

Ухвалою від 26 серпня 2025 року було відкрито провадження по даній справі і справу ухвалено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами (а.с.43).

Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та роз`яснено, що розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін проводиться за його клопотанням, яке він може подати в строк для подання відзиву на позов.

16 вересня 2025 року до суду від відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до якого вона просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Посилається на те, що позивачем не було надано жодних належних, допустимих та достовірних доказів щодо наявності переплати пенсії. Відсутні документальне підтвердження щодо розміру попередньої та призначеної пенсії, первинні документи щодо місячних нарахувань та перерахувань пенсії відповідачу. Зазначає, що відповідно до ст.1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набута, зокрема, пенсія , якщо її виплата проведена добровільно фізичною чи юридичною особою, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Механізм повернення надмірно сплачених сум пенсій передбачає обов`язкову наявність вини пенсіонера у формі його зловживання. Позивачем не надано було жодного доказу на підтвердження факту зловживання чи недобросовісності з боку відповідача, помилок при нарахуванні пенсійних виплат ОСОБА_1 .

Зважаючи на відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні та незначну складність спору, суд не вбачає підстав для проведення судового засідання, а тому справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України.

Судом встановлено наступне.

На підтвердження позовних вимог представником позивача подано копію пенсійної справи ОСОБА_1 (а.с.4-16), з якої вбачається, що відповідач 27 березня 2023 року звернулася до Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії (а.с.5).

До заяви нею був доданий передбачений законодавством перелік документів (а.с.6).

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану відповідач перебувала із ОСОБА_2 у шлюбі, зареєстрованому 13 вересня 1975 року, актовий запис про реєстрацію якого був складений Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Переяслав-Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Київській області (а.с.10-11).

Відповідно до копії посвідчення (а.с.12 (звор.стор.арк.) ОСОБА_2 був постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та інвалідом 1 групи.

Згідно копії атестату № 208 (а.с.13) ОСОБА_1 було припинено виплату пенсії в зв`язку із переходом на інший вид пенсії.

З копії службової записки (а.с.14 (звор.стор.арк.) вбачається, що при опрацюванні пенсійної справи ОСОБА_1 було виявлено переплату пенсії за період із 27 березня 2023 року по 30 квітня 2025 року на суму 41745 грн 35 коп., причина перерахунок «Макетна обробка».

29 квітня 2025 року на адресу відповідача була направлена вимога про необхідність сплати нею коштів за переплату пенсії в розмірі 41745 грн 35 коп. (а.с.15).

28 травня 2025 року відповідач ОСОБА_1 (а.с.15 (звор.стор.арк.) подала до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області заяву, в якій повідомила про відмову у поверненні коштів..

12 червня 2025 року на адресу відповідача повторно було направлено вимогу про необхідність сплати переплаченої їй пенсії із посиланням про незастосування при перерахунку пенсії п.10 постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 24 лютого 2023 року.

Інших доказів чи клопотань про їх витребування представником позивача подано не було.

Суд приймає до уваги подані представником позивача докази.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (станом на день виникнення спірних правовідносин) пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Статтею 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено право громадян, за їх бажанням, отримувати пенсію у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Пунктом 10 постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 24 лютого 2023 року встановлено, що у разі, коли розмір збільшення в результаті перерахунку пенсії, передбаченого пунктами 1-7 цієї постанови, не досягає 100 гривень, встановлюється щомісячна доплата до пенсії в сумі, що не вистачає до зазначеного розміру, яка враховується під час подальших перерахунків пенсії; розмір збільшення в результаті перерахунку пенсії, передбаченого пунктами 1-7 цієї постанови, не може перевищувати 1500 гривень.

Згідно з ч. 1 ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне і пенсійне страхування», суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Відповідно до ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення», суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 березня 2019 року у справі № 727/5743/15-ц зробила правовий висновок про те, що «сума надмірно перерахованої (виплаченої) субсидії є майном, збереженим без достатньої правової підстави. А тому на правовідносини з повернення цієї суми поширюються приписи глави 83 ЦК України. Суди першої й апеляційної інстанцій дійшли необґрунтованого висновку про те, що надмірно перерахована (виплачена) субсидія є шкодою. Застосування до спірних правовідносин приписів статей 1166 і 1231ЦК України є помилковим. … Не підлягають поверненню безпідставно набуті, зокрема, пенсії, допомоги, інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача (пункт 1 частини першої статті 1215 ЦК України). Отже, не може бути повернута сума надмірно перерахованої (виплаченої) субсидії зокрема тоді, якщо позивач не доведе, що виплату здійснив добровільно, але внаслідок рахункової помилки з його боку чи недобросовісності з боку набувача субсидії. Така недобросовісність може проявлятися у несумлінному ставленні до виконання власних обов`язків, зловживанні правом у власних інтересах або в інтересах третіх осіб тощо».

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно зі ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.

Отже, законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14 та у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі №545/163/17, від 11 березня 2020 року у справі №328/1056/19.

При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Наведене узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №753/15556/15-ц (у ст. 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум).

У постанові Верховного Суду від 21 лютого 2020 року у справі №173/424/17 зазначено, що обов`язковою умовою стягнення надміру виплачених пенсій є допущення зловживань з боку пенсіонера та в жодному випадку вказані суми не можуть бути стягнуті у випадку призначення її на підставі недостовірних даних, формування яких не залежить від пенсіонера. В такому разі суми зайво виплаченої пенсії стягуються зі страхувальника. При цьому, порядок утримання (стягнення) надміру виплачених сум пенсій визначений статтею 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та статтею 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення», за правилами яких суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів ПФУ чи в судовому порядку (не більше як 20 % пенсії). Зловживанням з боку пенсіонера в розумінні частини першої статті 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є, зокрема, подання ним документів з явно неправильними відомостями, про які було відомо пенсіонеру. Таким чином, відповідальність за достовірність даних, що враховуються при виплаті пенсії, а також обов`язок відшкодовувати надміру виплачені суми соціальних виплат, несуть пенсіонери - у разі не повідомлення органу пенсійного фонду про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати, а також страхувальники внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів. Отже, для правильного вирішення питання про утримання надміру сплачених сум пенсії орган, що уповноважений призначати пенсії, має достеменно встановити факт переплати пенсії у зв`язку із поданням недостовірних відомостей, що враховуються при її обчисленні, та з чиєї вини нараховано суми соціальних виплат у розмірі, що суперечить вимогам Закону.

Таким чином, зважаючи на вищезазначене, повернення пенсії можливо у випадках, коли особа навмисно подала недостовірні відомості або не подала необхідні, тобто в діях зазначеної особи має бути наявний прямий умисел, а саме намір ввести в оману орган державної влади.

Матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження обставин зловживання чи недобросовісності з боку відповідача ОСОБА_1 .

Крім того, суд зважає на наступне. Пунктом 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року встановлено, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Аналогічний висновок також міститься у справах «Пінкова проти Чеської Республіки», «Гаші проти Хорватії», «Трґо проти Хорватії».

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є зокрема змагальність сторін та диспозитивність.

Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Докази мають бути належними, допустимими та достовірними.

Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Жодний доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи, що виплата пенсії була проведена позивачем добровільно, доказів допущення рахункової помилки або вчиненням відповідачем умисних недобросовісних дій з метою отримання даної пенсії представником позивача подано не було, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

В силу ч.1 ст.141 ЦПК України судові витрати слід залишити за позивачем.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 2, 10, 12, 13, 19, 76, 77, 80, 81, 89, 141, 263-265, 268, 273, 274, 277, 279, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області до ОСОБА_1 про стягнення коштів залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

- позивач Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області; адреса місцезнаходження: Київська область, м.Фастів, вул.Саєнка Андрія, 10; ;

- відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зареєстрована по АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя Я. І. Керекеза