Справа № 602/693/25
Провадження № 2/602/367/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" жовтня 2025 р. м. Ланівці

Лановецький районний суд Тернопільської області у складі головуючого судді Наумчука В.А., за участю секретаря судового засідання Майхрук Н.М.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором,

в с т а н о в и в:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» (далі у тексті - ТОВ «ФК КРЕДИТ-КАПІТАЛ» або Товариство або позивач) через свого представника адвоката Усенко М.І. за допомогою підсистеми «Електронний суд» звернулося до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором.

В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що у 25.06.2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №3227170. ТОВ «Мілоан» умови кредитного договору виконало в повному обсязі, надавши відповідачці кредит на потрібну їй суму, а відповідачка зі своєї сторони не виконала умови кредитного договору. У подальшому 29.09.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК КРЕДИТ-КАПІТАЛ» укладено договір відступлення права вимоги, за яким право вимоги за кредитним договором було передано від первісного кредитора позивачу. Сума заборгованості відповідачки становить 84500 грн, з них: прострочена заборгованість за сумою кредиту 20000,00 грн, прострочена заборгованість за відсотками 62500,00 грн, прострочена заборгованість за комісією 2000 грн, які позивач просить стягнути з відповідачки. Разом з тим просить стягнути з відповідачки суму сплаченого судового збору та суму витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою суду від 06.08.2025 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 09 вересня 2025 року. Встановлено відповідачу та позивачу строки для подання відзиву, відповіді на відзив та заперечення.

11 серпня 2025 року від представника відповідачки, адвоката Зачепіло З.Я., надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві представник відповідачки, заперечуючи проти позову, зазначає, що: у копіях документів, наданих позивачем на підтвердження укладення кредитного договору (паспорт споживчого кредиту, графік платежів, правила надання споживчого кредиту) відсутній електронний одноразовий ідентифікатор, який би міг ідентифікувати особу, яка підписала ці документи; позивач не надав доказів перерахування кредитних коштів на рахунок відповідачки та належних пояснень щодо суми заборгованості; матеріали справи не містять повідомлення відповідачки про відступлення права вимоги за вказаним кредитним договором, наданий позивачем витяг з реєстру боржників не містить підпису сторін, а безпосередньо реєстр боржників до договору факторингу, з якого б вбачалося право вимоги за спірним кредитним договором позивач суду не надав. Вважає, що позивач у встановленому законом порядку не довів факту перерахування кредитних коштів за договором, а тому підстави для стягнення на користь позивача заборгованості за тілом кредиту та відсотками відсутні. Просить у задоволенні позову відмовити.

01 вересня 2025 року від представника позивача через підсистему «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення у справі, які суд розцінює як відповідь на відзив. Представник позивача зазначає, що: кредитний договір був підписаний відповідачкою шляхом направлення підписаної електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповіді про прийняття пропозиції укласти кредитний договір відповідно до вимог чинного законодавства; укладаючи кредитний договір, відповідачка була ознайомлена з умовами кредитування і погодилася з усіма умовами договору; позивач не має доступу до банківських виписок по картці, на яку перераховані кошти; звертає увагу суду на те, що відповідачка як власник карткового рахунку, на який було перераховано кошти, може власноруч отримати виписки по рахунку для підтвердження або спростування факту перерахування та отримання кредитних коштів, або ж надати контррозрахунок; на підтвердження факту перерахування коштів відповідачці позивач надав копію платіжного доручення в електронній формі, яке має усі обов`язкові реквізити; стосовно заперечень представника відповідачки про неповідомлення відповідачки про відступлення права вимоги за кредитним договором покликається на правову позицію, висловлену Верховним Судом України у постанові від 23.09.2015 у справі №6-979цс15, згідно з якою боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

04 вересня 2025 року на адресу суду від представника відповідачки адвоката Зачепіло З.Я. надійшли письмові додаткові пояснення, у яких остання виклала заперечення на відповідь на відзив позивачем, і в яких в цілому повторені заперечення проти позову, викладені у відзиві.

Ухвалою суду від 09.09.2025 задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів, витребувано в АТ «Ощадбанк» виписку з банківської карти ОСОБА_1 за період з 25.06.2021, розгляд цивільної справи відкладено на 07 жовтня 2025 року.

30 вересня 2025 року на адресу суду від АТ «Ощадбанк» надійшла витребувана ухвалою суду банківська виписка по картковому рахунку відповідачки ОСОБА_1 за період з 25.06.2021 по 05.07.2021.

У судове засідання представник позивача ТОВ «ФК КРЕДИТ-КАПІТАЛ» не з`явився, однак в поданих до суду заявах просить розгляд справи проводити за його відсутності.

Відповідачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, хоча про день, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, не повідомила суд про причини неявки в судове засідання.

Представник відповідачки адвокат Зачепіло З.Я. у судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про день, час і місце розгляду справи, поданій до суду заяві просить проводити судове засідання без участі відповідачки та її представника.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України.

Суд дослідив та оцінив матеріали справи, докази, які у них містяться, пояснення, надані представниками сторін у заявах по суті справи, встановив фактичні обставини, відповідні спірні правовідносини, та дійшов наступних висновків.

Обгрунтовуючи позовні вимоги представник позивача у позовній заяві та відповіді на відзив стверджує, що між ТОВ «Мілоан» як кредитодавцем та відповідачкою ОСОБА_1 як позичальником було укладено кредитний договір №3227170 від 25.06.2021, на виконання якого кредитодавець надав відповідачці кредит у сумі 20000 грн строком на 10 днів на умовах повернення суми кредиту в кінці строку кредитування, сплати комісії і процентів за користування кредитом згідно з укладеним кредитним договором.

Кредитні правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства.

Частиною першою та другою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно зі статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Нормою частини другої статті 638 ЦК України встановлено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до частини другої статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Статтею 13 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством).

Відповідно до частин третьої, шостої та сьомої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

На підтвердження обставини укладення кредитного договору між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 позивач додав до позовної заяви копії наступних документів: договір про споживчий кредит №3227170, датований 25.06.2021 (а.с. 6-9), Додаток №1 до договору - «Графік платежів за договором про споживчий кредит 3227170 від 25.06.2021» (а.с. 10), Додаток №2 до договору «Паспорт споживчого кредиту №3227170» (а.с. 10 зворот - 11); Анкету-заяву на кредит №3227170 з датою створення 25.06.2021, підписану власноруч підписом Генерального директора ТОВ «Мілоан» Вінніченко О.В. (а.с. 12).

Суд констатує, що згадані вище документи не містять особистого підпису ОСОБА_1 чи проставленої в установленому порядку відмітки про накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

До позовної заяви долучено також довідку за вих. № б/н від 12.06.2025, підписану Генеральним директором ТОВ «Мілоан» Вінніченко О.В. (а.с. 11 зворот), у якій зазначено, що акцепт (договір) підписаний позичальником ОСОБА_1 із застосуванням електронного підпису, одноразовим ідентифікатором, відомості про який наведені у таблиці, зі змісту якої вбачається, що одноразовий ідентифікатор «F94028» був відправлений позичальнику на відповідний номер телефону 25.06.2021 о 17:13.

Разом з тим, суд зауважує, що у графі «Процес оформлення та розгляду заяви 3227170» Анкети-заяви на кредит №3227170 вказано, що підписання договору відбулося 25.06.2021 у проміжку часу з 07:13:27 до 07:14:13. При цьому, на першій сторінці Договорі про споживчий кредит №3227170 (індивідуальна частина) міститься відмітка про те, що його «підписано ОСОБА_2 ТОВ Мілоан. Час: 25.06.2021 20:13».

Таким чином, відсутність на кредитному договорі відмітки про його підписання зі сторони позичальника відповідачкою електронним підписом одноразовим ідентифікатором, а також суперечності у інформації щодо часу підписання кредитного договору, які містяться у згаданих вище документах не дозволяють суду дійти висновку про те, що такий договір дійсно був підписаний відповідачкою.

Довідку ТОВ «Мілоан» за вих. № б/н від 12.06.2025, суд оцінює критично, оскільки: у ній не вказано на підставі яких даних через чотири роки після стверджуваної позивачем дати підписання кредитного договору директор ТОВ «Мілоан» підтверджує наведену у ній інформацію; інформація, наведена у довідці, суперечить змісту анкеті-заяві, згідно з якою договір було підписано позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором за 10 годин до того, як цей одноразовий ідентифікатор було відправлено на мобільний телефон позичальника; у довідці стверджується про укладення ОСОБА_1 договору про споживчий кредит із зазначенням його номера та дати, однак не вказано його істотних умов (суми кредиту, строку, процентної ставки); до того ж, на думку суду, ТОВ «Мілоан» має певну зацікавленість у тому, щоб підтвердити дійсність вимоги, яку воно передало позивачу за договором про відступлення права вимоги.

Також суд зауважує те, що текстах наданих позивачем документів ніде не зазначено номера банківської картки (маски картки) позичальника, на який мають бути зараховані кредитні кошти, а лише вказано загальні фрази про те, що кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок (п. 2.1 Договору про споживчий кредит) та про спосіб надання кредиту: переказу на Картковий рахунок (п.2 Паспорта споживчого кредиту).

Окрім того, на підтвердження обставини переказу відповідачці ОСОБА_1 кредитних коштів згідно з кредитним договором позивачем надано документ під назвою «Платіжне доручення 49675919», датоване ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Дослідивши наданий документ, суд дійшов висновку, що він не є допустимим та достовірним доказом факту надання кредитних коштів відповідачці з наступних міркувань.

У постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 Верховний Суд зазначив, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Зі змісту частини другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» слідує, що первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати, серед іншого, такі обов`язкові реквізити: посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, створені автоматично в електронній формі програмним забезпеченням інформаційно-комунікаційної системи, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови наявності накладеного електронного підпису чи печатки з дотриманням вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Зазначених вище обов`язкових реквізитів, передбачених Законом платіжне доручення 49675919 не містить.

У період з 09.04.2004 до 01.08.2022 була чинною Постанова Правління Національного банку України від 21.01.2004 №22, якою затверджено Інструкцію про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті (далі у тексті Інструкція №22).

Інструкція встановлює загальні правила, види і стандарти розрахунків клієнтів банків та банків у грошовій одиниці України на території України, що здійснюються за участю банків. Вимоги цієї Інструкції поширюються на всіх учасників безготівкових розрахунків, а також на стягувачів та обов`язкові для виконання ними (п. 1.2, 1.3 Інструкції №22).

Відповідно до п. 2.1 Інструкції №22 розрахункові документи складаються на бланках, форми яких наведені в додатках до цієї Інструкції. Реквізити розрахункових документів, їх реєстрів та відомості заповнюються згідно з вимогами, зазначеними в указівках щодо заповнення реквізитів розрахункових документів, їх реєстрів та відомості (додаток 9) та відповідних главах цієї Інструкції.

Зі змісту положень п. 2.4, 2.5 Інструкції №22 слідує, що банк перевіряє відповідність заповнення реквізитів розрахункових документів клієнтів, крім інкасових доручень (розпоряджень), вимогам додатка 9 до цієї Інструкції. Якщо розрахункові документи, у яких перевірено реквізити, заповнено з порушенням вимог цієї глави, глав 5, 6 і 12 та додатка 9 до цієї Інструкції, то банк, що здійснив перевірку, повертає їх без виконання згідно з пунктами 2.15 і 2.18 цієї глави та пунктом 11.11 глави 11 цієї Інструкції.

Пунктом 3.1 Інструкції №22 встановлено, що платіжне доручення оформляється платником за формою, наведеною в додатку 3 до цієї Інструкції, згідно з вимогами щодо заповнення реквізитів розрахункових документів, що викладені в додатку 9 до цієї Інструкції, та подається до банку, що обслуговує його, у кількості примірників, потрібних для всіх учасників безготівкових розрахунків. Банк у договорі з платником - фізичною особою має право передбачати можливість подання цим платником платіжного доручення в довільній формі, яке має містити такі обов`язкові реквізити: назву документа; дату складання і номер; прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), код платника та номер його рахунку; найменування банку платника; найменування/прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), код отримувача та номер його рахунку; найменування банку отримувача; суму цифрами та словами; призначення платежу; підпис платника.

За результатами дослідження наданого позивачем документа «Платіжне доручення 49675919» суд установив, що такий документ не містить усіх обов`язкових реквізитів згідно з вимогами щодо їх заповнення, які були передбачені Інструкцією №22 (у редакції, що діяла станом на дату його складання 25.06.2021), а саме: дата складання розрахункового документа (реєстру): число, місяць та рік цифрами у форматі ДД/ММ/РРРР (за винятком розрахункових чеків) або число - цифрами ДД, місяць - словом, рік - цифрами РРРР (п.4 Додатку 9 до Інструкції №22); сума словами (п.6 Додатку 9 до Інструкції №22); найменування банку (філії) отримувача (п.12 Додатку 9 до Інструкції №22) при цьому у наданому позивачем документі у графі «Банк отримувача» проставлено цифри «479070», що не відповідає коду обслуговуючого банку ОСОБА_1 , Філії Тернопільського обласного управління АТ «Ощадбанк» «338545»; рахунок отримувача (п.15 Додатку 9 до Інструкції №22) при цьому у наданому позивачем документі зазначено не номер банківського рахунку отримувача, а маска банківської платіжної картки, за допомогою якої обслуговується відповідний рахунок; підпис платника, тобто відповідальної особи, яка уповноважена розпоряджатися рахунком (п. 20 Додатку 9 до Інструкції №22).

У згаданій вище постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18 вказано також, що «відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75. Таким чином, виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту.».

З метою всебічного, повного і об`єктивного встановлення всіх обставин справи суд задовольнив клопотання представника позивача та витребував у АТ «Ощадбанк» виписку з банківської карти відповідачки за відповідний період.

Зі змісту наданої на виконання ухвали суду банківської виписки убачається, що 25.06.2021 операції по зарахуванню коштів у сумі 20000 грн на картковий рахунок відповідачки не було. За період з 25.06.2021 по 05.07.2021 на картковий рахунок ОСОБА_1 були дві операції по зарахуванню коштів у сумі 20000 грн. Однак зазначені транзакції відбулися 27 та 29 червня 2021 року. Інформації про зарахування відповідної суми на картковий рахунок відповідачки 25.06.2021 або на підставі документа, датованого цієї датою, досліджувана банківська виписка не містить. Так само вона не містить інформації, яка б дала змогу ідентифікувати зараховані суми як такі, що перераховані на підставі яка зазначена у «Платіжному дорученні 49675919», тобто які б містили реквізити, зазначені у наданому стороною позивача платіжному документі (зокрема рахунок платника, його найменування, код, призначення платежу тощо).

Оцінюючи надані позивачем докази у цій справі суд виходить з наступного.

Згідно статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 13 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України).

За змістом ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Цивільним процесуальним законом встановлені вимоги до доказів та правила доказування.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст. 77 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 5-7 ст. 81 ЦПК України).

Передбачений процесуальним законом принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. За загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача.

Подібні висновки викладені, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13, постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 21.09.2022 по справі № 645/5557/16-ц.

З наведених вище міркувань суд не погоджується з аргументами представника позивача, викладеними у відповіді на відзив, про те, що відповідачка як власник карткового рахунку, на який було перераховано кошти, може власноруч отримати виписки по рахунку для підтвердження або спростування факту перерахування та отримання кредитних коштів.

Разом з тим, з огляду на викладене вище, суд погоджується з аргументами сторони відповідача стосовно того, що позивачем не доведено фактів укладення (підписання) кредитного договору №3227170 від 25.06.2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 та, а також надання останній кредитних коштів за цим договором.

У зв`язку з цим, суд не досліджує обставини переходу права вимоги за кредитним договором від ТОВ «Мілоан» до позивача на підставі договору відступлення права вимоги №76-МЛ від 29.09.2021, укладеним між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК КРЕДИТ-КАПІТАЛ», копію якого додано до позовної заяви.

При цьому, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам (див. постанову Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 31/160 (29/170(6/77-5/100).

Інші доводи сторони позивача і заперечення сторони відповідача, на думку суду, не є важливими і доречними з огляду на предмет доказування та встановлені обставини у цій справі.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» (№ 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року) п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Отже, за таких обставин, у задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю.

У зв`язку з тим, що у позові відмовлено повністю, то відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, понесені по справі судові витрати покладаються на позивача.

На підставі наведеного вище, статей 207, 638, 639, 1055 ЦК України, статей 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», статті13 Закону України «Про споживче кредитування», статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та керуючись статтями 12, 13, 77-81, 89, 141, 211, 247, 258, 259, 263-265, 272, 273, 279, 354, 355 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

1. У позові Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 відмовити повністю.

2. Понесені по справі судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ПОЗИВАЧ: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ», місцезнаходження вул. Смаль-Стоцького, буд. 1, 28 корпус, м. Львів, 79000, .

Представник позивача: Адвокат Усенко Михайло Ігорович, вул. Смаль-Стоцького, буд. 1, корпус 28, м. Львів, 79029.

ВІДПОВІДАЧ: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання - АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складено 07 жовтня 2025 року.

Суддя: В. А. Наумчук