Справа № 335/3954/24
Провадження № 2/0182/791/2025
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

30.09.2025 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Кобеляцької - Шаховал І.О.

секретар Іванова Т.С.

за участю позивачки ОСОБА_1

відповідачки ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , заінтересована особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, про встановлення факту батьківства

В С Т А Н О В И В:

В провадження Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , заінтересована особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, про встановлення факту батьківства.

В обгрунтування заявлених вимог позивачка посилається на те, що з 29 грудня 2011 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі зі ОСОБА_3 . Від шлюбу мають сина ОСОБА_4 . Відомості до актового запису про народження дитини були внесені на підставі ч.1 ст.135 СК України. Однак, вони мали намір внести відомості про батька дитини в актовий запис пізніше, проте, не встигли, оскільки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. Батьком дитини є ОСОБА_3 , однак, у зв`язку зі смертю чоловіка, в позасудовому порядку вона зараз позбавлена можливості змінити актовий запис про народження дитини, вписавши ОСОБА_3 батьком сина, а тому змушена звернутись до суду та просить ухвалити рішення, яким встановити факт батьківства ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визнавши ОСОБА_3 батьком ОСОБА_4 .

В судовому засіданні позивачка викладені в заяві обставини підтримала та додаткового суду пояснила, що на момент виписки її разом з дитиною з пологового будинку, її чоловік перебував в лікарні і не міг зустріти її та пізніше зареєструвати сина, а тому вони спільно з ним прийняли рішення про реєстрацію дитини на підставі ч.1 ст.135 СК України. Через деякий час вони вирішили зареєструвати дитину правильно, вказавши батьком ОСОБА_3 , однак, чоловік знову потрапив до лікарні та тривалий час оперувався і лікувався. За час спільного проживання чоловік дуже часто потрапляв до лікарні, оскільки мав побутову травму, переніс кілька операцій. Коли його виписали з лікарні в м.Дніпро, вони разом поїхали в м.Запоріжжя, маючи намір вчинити дії для того, щоб внести в свідоцтво про народження сина відомості про справжнього батька, з яким проживали разом ще до народження дитини. Але через незначний час чоловікові знову стало дуже погано і він в черговий раз потрапив до лікарні, де йому провели операційне втрачання, після якого він впав в кому на 40 день після операції помер.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнала та проти задоволення позову не заперечувала. Додатково суду пояснила, що в 2007 році її син ОСОБА_3 отримав травму з переломом черепу в результаті чого в нього розвинулась епілепсія. Починаючи з 2013 року, її син фактично постійно перебував в лікарні, потребував лікування, йому було проведено шунтування. З тієї причини, що він тривалий час лікувався, вони з позивачкою, з якою її син кілька років жив однією сім`єю як чоловік та жінка, вирішили, що реєстрацію народження дитини, яка у них народилась від цих шлюбних відносин, буде проведено на підставі заяви матері - позивачки по справі. Однак, коли вони з позивачкою вирішили привести до ладу документи на сина її онука і звернутись до компетентних органі для того, щоб вписати її сина в свідоцтво про народження онука, її син знову потрапив в лікарню і після чергової операції впав в кому та помер. За час свого життя її син говорив їй, що має намір зареєструвати офіційно й шлюб з позивачкою, але не встиг. Їй дуже прикро та шкода, що її онук росте без батька, бо йому потрібно рости та навчатися, а позивачка по справі як мати дитина не в змозі все саме витягнути. Тому вона просить суд допомогти дитині отримати пенсію по втраті годувальника.

Представник заінтересованої особи Орган опіки та піклування виконавчого комітету районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не прибув, при цьому, на адресу суду надав заяву, в якій просив суд розгляд справи проводити за їх відсутності та прийняти рішення, яке буде відповідати інтересам дитини (а.с.51).

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного.

Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України», національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні.

Згідно вимог ст.121 Сімейного кодексу України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленого ст.ст. 122 та 125 цього Кодексу.

За змістом ст.125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Відповідно до ч.1 ст.126 СК України, походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно ст.128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.134 СК України, на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.

Як встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_4 народився ОСОБА_4 , про що свідчить актовий запис № 462, складений Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції (а.с.9). Як вбачається з матеріалів справи, відомості до вищевказаного актового запису були внесені на підставі ч.1 ст.135 СК України (за заявою матері). Позивачка, звернувшись до суду з даним позовом, вказує на те, що біологічним батьком дитини є ОСОБА_3 , який своє батьківство відносно дитини визнав, але за час свого життя реєстраційні дії стосовно сина вчинити не встиг, оскільки, у відповідності до актового запису № 1340 від 21 серпня 2023 року ОСОБА_3 помер (а.с.10).

Відповідно до ч.3 ст.12 та ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до вимог ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 6 ст.81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2024 року по даній справі було призначено судово-генетичну експертизу, на вирішення якої поставлено питання, чи є ОСОБА_2 бабусею ОСОБА_4 , імовірним батьком якого є ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.48-49). Однак, 17 січня 2025 року на адресу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» Дніпропетровської обласної ради надійшов лист, згідно якого ухвалу суду від 03 жовтня 2024 року повернуто без виконання у зв`язку з неможливістю проведення судово-генетичної експертизи між онуком та бабусею. Крім цього, містилось посилання на те, що вищевказана експертиза може бути проведена по біологічним зразкам померлого, відібраними при розтині тіла (а.с.53).

Тому, враховуючи вищевикладене, а також неможливість проведення судово-генетичної експертизи, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до висновків, викладених у Постанові Верховного Суду від 17 лютого 2021 року у справі № 373/2257/18 (провадження № 61-15136св20), доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано, як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини (Постанова Верховного Суду від 11.12.2019 року у справі № 201/3963/16-ц).

Згідно статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з фотосвілин сімейних свят ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та їхнього сина, вони спільно проживали та були пов`язані побутом як чоловік та дружина, які мали спільного сина. При цьому, суд враховує той факт, що відповідачка по справі, яка доводиться ОСОБА_3 матір`ю, в судовому засіданні також підтвердила той факт, що її син є батьком ОСОБА_4 і завжди знала, що ОСОБА_4 їй доводиться онуком.

В судовому засіданні, на підтвердження або спростування заявлених вимог, були також допитані й свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Так свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що померлому ОСОБА_3 вона доводиться двоюрідною сестрою. Відповідачка по справі ОСОБА_2 , яка присутня в залі, - жінка її рідного дядька. Тому, сім`ю свого покійного брата ОСОБА_8 і його цивільну дружину ОСОБА_9 вона добре знає. Знає й те, що позивачка по справі та її нині покійний двоюрідний брат ОСОБА_10 мають спільного сина ОСОБА_11 . Про це відомо всім. Під час спільного проживання, її брат та його цивільна дружина ОСОБА_9 постійно проживали в м.Запоріжжя. Їй не було відомо, що ОСОБА_3 не вказаний батьком ОСОБА_11 в актовому записі про народження дитини. Про це вона дізналась нещодавно.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні суду пояснила, що її чоловік доводиться рідним братом чоловіку відповідачки ОСОБА_12 , тобто, вони є невістками. Позивачка по справі спільно проживала із ОСОБА_3 , з яким вони мали сина ОСОБА_11 . Всі разом вони жили в Запоріжжі. За час свого життя ОСОБА_10 разом з дружиною та сином постійно приїздили на свята до батьків - відповідачки по справі та її чоловіка. Вони теж збирались у них на свята як родичі. Їй ніколи не було відомо про той факт, що ОСОБА_10 та ОСОБА_13 не перебували в зареєстрованому шлюбі, як і те, що ОСОБА_10 не записаний батьком в свідоцтві про народження своєї дитини.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що з батьком ОСОБА_3 товаришують з дитинства. В 2011 році він мав можливість познайомитись з позивачкою по справі, яку йому представили як дівчину ОСОБА_14 . В 2011 році ОСОБА_3 переїхав жити в м.Запоріжжя до своєї дівчини ОСОБА_15 . Він думав, що вони офіційно одружились, бо ОСОБА_1 та ОСОБА_3 спільно проживали як чоловік та дружина і мали сина ОСОБА_11 .

Таким чином, враховуючи вищевикладене, надаючи оцінку доводам позивача, доказам, які містяться в матеріалах справи, а також показання свідків, у суду не викликає сумніву той факт, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 спільно проживали та мають сина.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в абз.1, 2 п.9 Постанови № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватись на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі, судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Відповідно до ч.1 ст.135 СК України, у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду.

Відповідно до ч.5 ст.263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, повинні відповідати дійсності і підтверджуватися достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Оцінивши в сукупності письмові докази, які містяться в матеріалах справи, а також показання сторін та свідків, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених вимог та наявність правових підстав для встановлення факту батьківства.

Керуючись ст.126, 128 СК України, з урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», ст.12, 81, 200, 206, 211, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , заінтересована особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, про встановлення факту батьківства - задовольнити.

Встановити факт батьківства ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , по відношенню до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визнавши ОСОБА_3 батьком ОСОБА_4 .

На рішення суду може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня проголошення або отримання рішення через Нікопольський міськрайонний суд.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал