Номер провадження: 22-ц/813/821/25
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л.М
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.07.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Лозко Ю.П.,

суддів: Коновалової В.А., Кострицького В.В.,

за участю секретаря судового засідання Пересипка Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження

апеляційні скарги Одеської обласної прокуратури та Головного управління національної поліції в Одеській області

на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2023 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_1 до Прокуратури Одеської області, Головного управління Національної поліції в Одеській області, Державної казначейської служби України про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної бездіяльністю посадових осіб відповідачів при проведенні досудового розслідування (неефективне розслідування),

встановив:

У червні 2020 року позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_1 , звернулись до суду з вказаним вище позовом, у якому просили стягнути з Держави Україна на їх користь 2 000 000 грн моральної шкоди кожному.

Позов обґрунтовано тим, що 15 вересня 2017 року в наслідок пожежі на території Комунального позашкільного навчального закладу «Одеський міський дитячий оздоровчо-спортивний комплекс «Вікторія», за адресою: м. Одеса, вул. Дача Ковалевського, 93 (надалі табір «Вікторія») загинула їх донька ОСОБА_3 , 2009 року народження.

За вказаним фактом уповноваженими органами держави Україна здійснено досудове розслідування, яке виявилося вкрай неефективним у зв`язку з самоусуненням слідчого та прокурора від належного виконання своїх посадових обов`язків, що призвело до заподіяння майнової та моральної шкоди потерпілим.

Так, дії (бездіяльність) слідчого та прокурора призвели до неналежного огляду місця події, невжиття заходів щодо відшукання решток загиблої доньки, неналежне призначення та проведення експертизи, що потягло за собою необхідність проведення ексгумації решток загиблої доньки, проведення додаткових генетичних експертиз щодо встановлення належності решток їх доньці, не проведення повного огляду місця події і, як наслідок, відшукання решток загиблої ОСОБА_4 через десять місяців після загибелі.

Виділення із матеріалів кримінального провадження інших кримінальних проваджень потягло за собою не лише відсутність повного, об`єктивного, ефективного та швидкого розслідування загибелі їх доньки, а й проведення ідентичних слідчих та процесуальних дій у окремих кримінальних провадженнях, зокрема призначення ідентичних за змістом експертиз, допит свідків, проведення слідчих експериментів.

Вказане вище сприяло не встановленню та не притягненню до відповідальності винних осіб.

Інші порушення (дії будівельних організацій, посадових осіб Одеської міської ради під час будівництва, ремонту та експлуатації табору «Вікторія»), виявлені під час розслідування трагедії, взагалі залишені правоохоронними органами поза увагою.

Крім того, неефективність розслідування слідчими та правоохоронними органами України виявилася у невжитті заходів щодо збереження доказів скоєння злочинів. Не зважаючи на суспільний інтерес до розслідування трагедії, висвітлення в засобах масової інформації, контроль вищого керівництва держави Україна до цієї трагедії, постійний інтерес та контроль з боку позивачів щодо стану досудового розслідування, досудове розслідування за ч. 2 статті 270 КК України не завершене, винні особи не понесли передбачене Законом покарання.

Окрім того, ОСОБА_1 за власний рахунок оплачено експертизу в рамках кримінального провадження у розмірі 668 000 грн, результати якої було долучено до матеріалів кримінальних проваджень. Проте, прокуратурою було призначено численні ідентичні експертизи, які так і не було проведено належним чином.

Частина обвинувачених була звільнена від кримінальної відповідальності в зв`язку з закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності.

Викладені обставини завдали позивачам значної моральної шкоди.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2023 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_1 . Стягнуто з Держави Україна на користь ОСОБА_1 моральну шкоду завдану бездіяльністю посадових осіб прокуратури Одеської області, Головного управління Національної поліції в Одеській області на досудовому розслідуванні в розмір 54 мінімальних заробітних плат, що складає 361 800 грн. Стягнуто з Держави Україна на користь ОСОБА_2 моральну шкоду завдану бездіяльністю посадових осіб прокуратури Одеської області, Головного управління Національної поліції в Одеській області на досудовому розслідуванні в розмірі 18 мінімальних заробітних плат, що складає 120 600 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Одеська обласна прокуратура, вказує про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, неповноту встановлених у справі обставин та неправильне дослідження і надання судом оцінки доказам, що вважає призвело до помилкового висновку про часткове задоволення позовних вимог з підстав наведених в оскаржуваному рішенні, тому просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2023 року у частині задоволених позовних вимог та ухвалити у цій частині нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог до Прокуратури Одеської області у повному обсязі.

Скаржник зауважує, що суд першої інстанції у порушення вимог ст.ст. 1173,1174 ЦК України, не з`ясував наявності усіх трьох умов деліктної відповідальності держави за дії чи бездіяльність органів державної влади та посадових осіб. Водночас , позивачами не доведено, а судом відповідно не встановлено жодного факту протиправної бездіяльності Прокуратури Одеської області (чи її посадових осіб) у кримінальних провадженнях № 0003888, № 0000991, № 0000392, № 001249, № 0000173 та № 0000171. Сама по собі негода з певними процесуальними діями слідчого та прокурора під час проведення досудового розслідування не свідчить про протиправність таких дій (бездіяльності).

Поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що 28.02.2018 скеровано до суду обвинувальні акти у кримінальних провадженнях № 0003888 від 27.12.2017 (за фактом пожежі у Комунальному позашкільному навчальному закладі Одеський дитячий оздоровчо-спортивний комплекс «Вікторія»); 15.03.2018 - у кримінальних провадженнях № 0000173 від 26.02.2018 (стосовно начальника Київського РВ ГУ ДСНС Украйни в Одеській області Дяченко В.І.) та № 0000171 від 14.03.2018 (стосовно ОСОБА_5 , за ч. 2 ст. 367 КК України). При цьому судом помилково вказано, що досудове розслідування пожежі у таборі «Вікторія» триває, оскільки наразі триває судовий розгляд кримінального провадження за цим фактом.

Крім того, судом першої інстанції усупереч прецедентної практики ЄСПЛ не враховано ані складність справи, ані поведінку органів досудового розслідування та прокуратури, як наслідок помилково задоволено позовні вимоги до Прокуратури Одеської області. При цьому оскаржуване рішення у цій справі містить неконкретизовані данні щодо неефективності досудового розслідування, судом не зазначено, які конкретно слідчі (розшукові) дії не проведено, що могло вплинути на повноту встановлених обставин.

При цьому, єдиним допустимим способом Фіксації обставин кримінального провадження, передбаченим діючим законодавством, є огляд місця події, тож безпідставними та такими, що суперечать національному законодавству, є посилання суду на необхідність складання представниками ДСНС Акту розбору згарища.

В апеляційній скарзі ГУНП в Одеській області вказує про недоведеність позивачами умов визначених у ст.1167 ЦК України, просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2023 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Скаржник зауважив, що органи досудового розслідування обмежені засобами доказування які визначені КПК України і не можуть застосовувати засоби та методи доказування які не передбачені КПК України, так, з метою встановлення причини пожежі було призначено декілька судових експертиз, які в силу об`єктивних чинників не змогли достеменно встановити причину пожежі, як не встановлено такої і міжнародною експертизою, проведеною за ініціативи потерпілих.

Також матеріали справи не містять жодного рішення суду або іншого уповноваженого компетентного органу, якими встановлено факт штучного дроблення справ або відсутності взаємодії між слідчими.

При цьому ухвала Київського районного суду м. Одеси від 13.11.2019 року по справі №520/12336/19 не містить зобов`язань по відношенню до працівників ГУНП в Одеській області або Одеської обласної прокуратури, тож не може бути жодної бездіяльності.

Скаржник наголошує про відсутність неефективності розслідування, зважаючи на те, що матеріали чотирьох кримінальних проваджень порушених на підставі трагедії в таборі «Вікторія» знаходяться на розгляді в суді.

Доводи якими позивачі аргументують нанесення ним моральної шкоди, чітко підпадають під предмет доказування в рамках розгляду цивільного позову в рамках кримінального провадження, оскільки безпосередньо пов`язані із суттю вчиненого правопорушення.

У відзиві на апеляційну скаргу ГУНП в Одеській області підтримує доводи та вимоги апеляційної скарги Одеська обласна прокуратура, посилаючись на обставини, викладені в апеляційній скарзі.

У судове засідання учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, не з`явилась, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає апеляційні скарги такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржуване рішення суду відповідає.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виснував про неефективність розслідування пожежі, тобто вину Одеської обласної прокуратури та ГУНП в Одеській області, яка виникла у таборі «Вікторія», виявилася у непроведені належних слідчих та процесуальних дій, а також виходив зі ступеню моральних страждань батька та матері загиблої дитини, який підтверджується і відповідними висновками експерта, відмовляючи ж у стягненні компенсації понесених моральних страждань на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд зазначив, що, як на період початку розслідування, так і на момент вирішення спору, малолітня дитина не може зазнавати моральних страждань завданих саме неефективним розслідуванням кримінального провадження відносно загибелі сестри ОСОБА_3 , також останнього не було залучено до кримінального провадження у якості потерпілого.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду, позивачі обґрунтовували свої вимоги неефективністю кримінального провадження, оскільки з моменту події злочину - 15 вересня 2017 року і на момент звернення до суду першої інстанції був відсутній вирок суду, який набрав законної сили, відносно будь-якої особи, щодо якої були висунуті звинувачення за вказаним фактом.

Судом встановлені та підтверджуються матеріалами справи такі обставини у справі.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є дітьми ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

15 вересня 2017 року внаслідок пожежі, яка виникла в кімнаті №4 корпусу №5, який знаходився на території Комунального позашкільного навчального закладу «Одеський міський дитячий оздоровчо-спортивний комплекс «Вікторія», за адресою: м. Одеса, вул. Дача Ковалевського, 93, загинула донька позивачів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За фактом пожежі, яка сталась 15 вересня 2017 року в таборі « Вікторія », слідчим відділом Київського відділу поліції в м. Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області 16 вересня 2017 року розпочато кримінальне провадження № 0003888 за частиною другою статті 270 КК України, підслідність в якому 19 вересня 2017 року прокуратурою області визначено за слідчим управлінням ГУ Національної поліції в Одеській області.

Постановою про визнання потерпілими слідчим відділом ГУ Національної поліції в Одеській області від 02 лютого 2018 року в кримінальному провадженні № 0000991 від 27 грудня 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залучено до кримінального провадження як потерпілих.

Відомості щодо визнання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 потерпілим відсутні.

За результатами досудового розслідування, до Київського районного суду м. Одеси 28.02.2018 року скеровано обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0003888 за обвинуваченням директора Комунального позашкільного навчального закладу «Одеський міський дитячий оздоровчо - спортивний комплекс «Вікторія» Саркісяна П.А. у порушенні встановлених законодавством вимог пожежної безпеки, що призвело до виникнення 15.09.2017 року пожежі, в наслідок якої 3 дитини (2005, 2007 і 2009 року народження) загинули, 3 дитини отримали тілесні ушкодження різного ступеню тяжкості, заподіяно майнову шкоду в особливо великому розмірі в сумі 7 593 706 грн., за ч. 2 ст. 270 КК України.

Під час досудового розслідування було призначено комплексну пожежно-технічну, будівельно-технічну та електротехнічну експертизу, проведення якої доручено експертам Харківського науково-дослідницького інституту судових експертиз.

29 липня 2021 року з урахуванням зібраних матеріалів, кримінальне провадження спрямовано до Харківського науково-дослідницького інституту судових експертиз для проведення комплексної пожежно-технічної, будівельно-технічної та електротехнічної експертизи, судовий розгляд зупинено.

Судове провадження відновлено 10 листопада 2021 року у зв`язку із розглядом клопотання експерта про надання додаткових матеріалів.

Для виконання клопотання експерта, прокурором заявлено клопотання про проведення виїмки документів, яке судом задоволено 10 листопада 2021 року.

Крім того, прокурором заявлено клопотання про доручення органу досудового розслідування проведення слідчої (розшукової) дії, а саме: огляд табору « ІНФОРМАЦІЯ_4 », розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , із залученням експертів з можливістю відібрання: зразків, у вигляді зпилів або щіпок, з дерев`яних конструкцій стін, стелі та оздоблення кімнат дерев`яних корпусів табору « ІНФОРМАЦІЯ_4 »; зразку захисного засобу, що використовувався для просочення вказаних дерев`яних конструкцій. Зазначене клопотання судом задоволено 10 листопада 2021 року.

Надалі, Київським районним судом м. Одеси 09 грудня 2021 року винесено ухвалу про доручення органу досудового розслідування проведення слідчої (розшукової) дії, а саме: огляду табору «Вікторія» зі зміненою (новою) назвою експертної установи.

Також у матеріалах кримінального провадження містяться висновки експертиз, проведених під час розслідування кримінального провадження № 0003888, щодо визначення причин виникнення пожежі.

Відповідно до висновку Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області від 27 жовтня 2017 року № 17/67/15.09.2017 осередок пожежі, що сталася 15 вересня 2017 року на території табору «Вікторія», знаходився в житловому приміщенні кімнати № 4, яке розміщувалося на першому поверсі корпусу № 5, в районі північно-західного кутка, біля західної стіни навпроти входу, в місці знаходження тумбочки.

Найбільш ймовірною причиною виникнення цієї пожежі є аварійний режим роботи побутового заглибного електричного кип`ятильника, залишеного без нагляду, який був підключений до електромережі.

Згідно з висновком експерта Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2017 року № 19/14-2/8-СЕ/17 у межах проведення судової пожежно-технічної експертизи установлено, що осередок пожежі знаходився в правій частині спальної кімнати № 4 корпусу № 5.

Встановлено чотири ймовірні причини виникнення пожежі, які за обставин, наведених у дослідницькій частині (в зв`язку з повним знищенням в наслідок пожежі зовнішніх стін, міжповерхового перекриття), експертним шляхом не вдається ані спростувати, ані підтвердити:

- виникнення пожежі від джерела відкритого вогню (полум`я сірника, полум`я свічок, тління тютюнового виробу);

- виникнення пожежі від теплових проявів електричної енергії (коротке замикання);

- виникнення пожежі внаслідок занесення стороннього джерела запалювання;

- виникнення пожежі від тепла, отриманого від більш розігрітого або розжареного предмета (електрокип`ятильник).

Відповідно до проведеного огляду об`єкта (корпусу № 5) в період з 21 до 25 вересня 2017 року виявити порушення вимог Правил пожежної безпеки в Україні, перевірити наявність системи автоматичної пожежної сигналізації та її справність виявилось неможливо у зв`язку з майже повним знищенням об`єкта дослідження та зміною обстановки в місці огляду у зв`язку з діями пожежних підрозділів по ліквідації пожежі та пошуком тіл загиблих.

У зв`язку з неможливістю категорично визначити причину виникнення пожежі та встановити, на момент проведення дослідження, порушення вимог Правил пожежної безпеки в Україні, відповісти на питання «Чи знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку між собою, виникнення пожежі з недотриманням Правил пожежної безпеки?» не є можливим.

Відповідно до висновку будівельно-технічної експертизи Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України від 27 грудня 2017 року № 19/13-3/278-СЕ/17 розроблена проектно-кошторисна документація закладу, а саме корпусів № 1, 2, 3 та 4, не відповідає вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва (ДБН, СНІП, тощо), оскільки відсутній експертний висновок проектно-кошторисної документації об`єкта дослідження стадії «робочий проект».

Виконані будівельні роботи з будівництва (реконструкції) корпусів № 1, 2, 3 та 4 закладу не відповідають проектній документації та вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва. Улаштування стрічкового утеплення з джутового полотна не відповідає проектному рішенню, лакофарбне покриття стін та перегородок окремими місцями має пропуски та патьоки, висота житлових кімнат нижче, зазначеної у проектній документації, настінні бра, розподільчі щити без підкладки негорючого матеріалу, розетки не відповідають проектній документації тощо. За умовами проектної документації, щоб досягти ступеню вогнестійкості ІІІ б, на об`єкті дослідження потрібно виконати певні заходи з протипожежної обробки будівельних конструкцій.

Враховуючи, що при натуральному обстеженні об`єкта дослідження неможливо оцінити якість та взагалі наявність опорядження внутрішніх та зовнішніх будівельних конструкцій стін, перегородок, стелі, підлоги шляхом їх оброблення протипожежним захистом, тому встановити ступінь вогнестійкості житлових корпусів № 1, 2, 3 та 4 за фактичними показниками, судовими експертами не можливо.

Проектно-кошторисною документацією передбачено лакофарбове покриття стін корпусів № 1, 2, 3 та 4, які розташовані на території закладу, що відповідає вимогам нормативних документів.

Протипожежні відстані між збудованими корпусами № 1, 2, 3 та 4, які розташовані на території закладу, відповідають вимогам нормативних документів.

Не погоджуючись з висновками зазначених експертиз, потерпілий ОСОБА_3 направив до Приморського районного суду м. Одеси клопотання про призначення комплексної судової пожежно-технічної, будівельно-технічної, електротехнічної експертизи.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 05 червня 2018 року у справі призначено комплексну судову пожежно-технічну, будівельно-технічну, електротехнічну експертизу, проведення якої доручено Незалежному інституту судових експертиз із залученням іноземних експертів Міжнародного інституту експертиз.

На виконання вказаної ухвали слідчим СУ ГУНП в Одеській області 23.07.2018 року проведено огляд з цими експертами території Закладу та вилучено рештки кісток у кількості 39 об`єктів та експертні зразки з конструктивних елементів двоповерхових дерев`яних котеджів.

З метою ідентифікації вказаних решток кісток слідчим призначено комплексну судово-медичну, медико-криміналістичну та молекулярно-генетичну експертизу, проведення якої 15.08.2018 року доручено ДУ «Головне бюро судово-медичної експертизи Міністерства охорони здоров`я України».

Згідно висновку експертів від 25.09.2018 року № 42-мк у наданому експертам пакеті № 1 знаходяться обвуглені конгломерати зі структурою деревини чи невідомої гомогенної речовини, які не мають ознак будови кісткової тканини. У пакеті № 2 знаходяться спалені кісткові фрагменти. Три з них належали кісткам тварини (тварин) або птахів. Один обвуглений фрагмент нижньої щелепи у пакеті № 2 за анатомо-морфологічними ознаками є відламком лівої половини тіла нижньої щелепи людини. Два зуби, які зберіглися на об`єкті, за своєю формою, будовою і розмірами належали скелету дитини. Через значну ступінь обвуглювання і зруйнування фрагмента щелепи визначити стать, зріст, будь-які інші ознаки загиблої дитини немає можливості. Проведеним порівняльним дослідженням ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ймовірно виключаються. Виключити можливість належності нижньої щелепи до кісток потерпілої ОСОБА_3 в даному випадку не є можливим.

Відповідно до висновку міжнародних експертів від 29 січня 2019 року № 9243 основною причиною пожежі може бути аварійний режим роботи побутового заглибного електричного кип`ятильника, залишеного без нагляду, який був підключений до електромережі.

Версії виникнення пожежі від занесення стороннього джерела запалювання, самозаймання речовин та матеріалів, аварійних режимів роботи мобільного телефону та його акумулятора, аварійного режиму роботи лампи розжарення в настінному світильнику (бра), теплових проявів електричного струму при виникненні аварійних режимів роботи електропроводок, за результатами комплексних досліджень, не знайшли свого підтвердження.

В результаті проведення натурального огляду, аналізу наданої проектної документації будівництва встановлено:

- завдання на проектування було видано без врахування Містобудівних умов та обмежень, назва об`єкта проектування у завданні на проектування не відповідає Містобудівним умовам та обмеженням;

- розрахунок категорії складності цього об`єкта будівництва, який було виконано лише на спальні місця чотирьох корпусів, без врахування місткості триповерхового спального корпусу для вихователів та обслуговуючого персоналу, не відповідає завданню на проектування та ДСТУ-Н Б В.1.2-16:2013, ДБН В.1.2-14-2009 та постанові Кабінету Міністрів України від 11 травня 2011 року № 560;

- будівництво дерев`яних спальних корпусів, передбачене проектом ступеню вогнестійкості - ІІІ б двоповерховими, не відповідає п. 9.3.1. ДБН В.2.2-9-2009, який є базовим нормативним документом на громадські будинки і споруди.

У зв`язку з тим, що у кримінальному провадженні проведено декілька експертиз, якими надано висновки, у тому числі, що суперечать один одному, 24 вересня 2019 року призначено комплексну судову будівельно-технічну, пожежно-технічну, електротехнічну та хімічну експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз щодо встановлення причинно-наслідкового зв`язку між допущеними під час будівництва порушеннями та виникненням пожежі, швидкістю розповсюдження вогню та настанням смерті.

На момент розгляду справи, висновок щодо встановлення причинно-наслідкового зв`язку між допущеними під час будівництва порушеннями та виникненням пожежі, швидкістю розповсюдження вогню та настанням смерті відсутній.

У кримінальних провадженнях представником батьків загиблих дітей - адвокатом Сягровець Т. М. заявлено клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, у тому числі ексгумації тіл загиблих, зокрема ОСОБА_3 , з підстав правильної ідентифікації трупів, проведення комплексної судово-медичної, медико-криміналістичної та молекулярно-генетичної експертизи, допиту експертів та одночасних допитів батьків із працівниками табору.

Відповідно до заявленого клопотання, на підставі постанов процесуального керівника 12 лютого 2018 року слідчим проведено ексгумацію тіл загиблих дітей зокрема ОСОБА_3 .

Ексгумовані решти тіл за клопотанням потерпілих скеровано для дослідження до Комунального закладу охорони здоров`я «Харківське обласне бюро судово-медичних експертиз» та Комунального закладу «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичних експертиз» на підставі постанови про призначення комплексної судово-медичної, медико-криміналістичної та молекулярно-генетичної експертизи.

Крім того, під час розслідування за клопотаннями потерпілих проведено одночасний допит свідка - старшого вихователя, відповідального за корпус № 5 ОСОБА_8 із потерпілими (батьками загиблих дітей), допитано в якості свідка художнього керівника дитячого ансамблю «Адель» ОСОБА_9 , судові експерти ООБСМЕ Варсан Є.Б. та ОСОБА_10 , проведено слідчий експеримент за участю свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та батьків загиблих дітей на території Закладу з метою детального відтворення дій працівників табору з евакуації дітей, проведено слідчий експеримент, за результатом якого встановлено відсутність герметичності пожежних водойм, розташованих на території Закладу.

Прокуратурою Одеської області 15.03.2018 до Київського районного суду м. Одеси скеровано обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000171 від 26.02.2018, стосовно ОСОБА_5 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, за фактом неналежного виконання своїх службових обов`язків провідного інспектора Київського РВ ГУ ДСНС України в Одеській області, внаслідок чого, приблизно о 23.07 год 15.09.2017 виникла пожежа у двоповерховому спальному корпусі № 5 Одеського міського дитячого оздоровчо-спортивного комплексу « ІНФОРМАЦІЯ_4 », за адресою: АДРЕСА_1 . У результаті вказаної пожежі загинуло троє дітей, які проживали в кімнаті № НОМЕР_1 , яка знаходилась на 2 поверсі зазначеного корпусу, а саме: ОСОБА_7 , 2005 р.н., ОСОБА_6 , 2007 р.н. та ОСОБА_3 , 2009 р.н.

За аналогічними обставинами, 15.03.2018 до Київського районного суду м. Одеси також скеровано обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000173 від 26.02.2018 за ч. 2 ст. 367 КК України стосовно начальника Київського РВ ГУ ДСНС України в Одеській області Дяченко В.І. Розгляд зазначених кримінальних проваджень здійснюється суддею Київського районного суду Прохоровим П.А. (справа № 520/3194/18).

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 05.06.2018 кримінальні провадження № 0000171 та № 0000173 об`єднано в одне провадження за № 0000171.

Також, Київським відділом поліції в місті Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000392 від 30.01.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, розпочатому за заявою ОСОБА_12 про те, що 09.12.2018 невстановлені особи, знаходячись за адресою: м. Одеса, вул. Дача Ковалевського, 93, дитячий табір «Вікторія», всупереч установленому порядку, завідомо знаючи про ухвалу суду про накладення арешту на майно дитячого табору, винесли з дерев`яного корпусу меблі.

Нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва здійснювався прокурорами Одеської місцевої прокуратура № 1 Одеської області.

За результатами досудового розслідування слідчим 10 вересня 2019 року та 30 грудня 2019 року прийняті рішення про закриття кримінального провадження на підставі пункту 2 частини першої статті 284 КПК України у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Процесуальним керівником двічі скасовувалися прийняті рішення слідчого від 10 вересня 2019 року та 30 грудня 2019 року про закриття вказаного кримінального провадження.

Постановою слідчого від 15 вересня 2023 року закрито кримінальне провадження № 0000392 від 30 січня 2019 року на підставі пункту 2 частини першої статті 284 КПК України.

За обвинуваченням виховательки ОСОБА_13 вироком затверджено угоду про визнання винуватості за ч. 2 статті 137 КК України неналежне виконання обов`язків по догляду за дітьми, справа № 520/1413/18.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2019 року надано дозвіл на проведення огляду території та приміщень табору «Вікторія» з метою ретельного просіювання у повному обсязі залишків згорілої будівлі. Зобов`язано Головне управління Державної служби з надзвичайних ситуацій в Одеській області скласти акт розбору згарища.

Однак у матеріалах справи відсутній акт розбору згарища як обов`язковий документ за наслідками пожежі, а отже суд дійшов висновку, що слідча дія не завершена та ухвала слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2019 року не виконана.

У матеріалах справи відсутні докази проведення розбору згарища працівниками Державної служби з надзвичайних ситуацій, оскільки зазначений акт матеріали справи не містять, а залишки зі згарища зсипано в мішки та розчищено територію, але пересіювання та інших необхідних дій проведено не було, що підтверджується наявними в матеріалах справи фотокартками та про що зазначено в експертному дослідженні від 29 січня 2019 року № 9243.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування майнової та моральної (немайнової) шкоди (пункти 8, 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Кожен, чиї права та свободи було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (стаття 13 Конвенції).

Особа має право на компенсацію від держави за невиконання державою свого позитивного зобов`язання щодо проведення ефективного та незалежного розслідування злочину.

Розслідування не буде ефективним доти, доки всі докази не будуть детально вивчені, а висновки не будуть обґрунтовані. Критеріями оцінки ефективності розслідування є адекватність дій, проведених органом досудового розслідування, своєчасність розслідування та незалежність слідства.

Загальні підстави покладення обов`язку відшкодувати завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, згідно з положеннями яких шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Положеннями статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) зазначила, що надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; підривом репутації тощо.

Висновки про відшкодування моральної шкоди, завданої особі надмірною тривалістю досудового розслідування у кримінальному провадженні, викладені також у постановах Верховного Суду від 06 березня 2024 року у справі № 398/3747/22 (провадження № 61-16552св23), від 11 квітня 2024 року у справі № 335/12338/19 (провадження № 61-7930св23), від 22 травня 2024 року у справі № 757/30529/22 (провадження № 61-14820св23), від 31 липня 2024 року у справі № 183/960/23 (провадження № 61-2810св24), від 30 вересня 2024 року у справі № 201/227/23 (провадження № 61-698св24), від 02 жовтня 2024 року у справі № 554/2588/23 (провадження № 61-3629св24), від 31 жовтня 2024 року у справі № 463/1700/21 (провадження № 61-250св24).

У цій справі, судом першої інстанцій встановлено та не спростовано матеріалами справи та сторонами те, що 15 вересня 2017 року внаслідок пожежі, яка виникла в кімнаті № 4 корпусу № 5, який знаходився на території табору « ІНФОРМАЦІЯ_4 », за адресою: АДРЕСА_1 , загинула донька позивачів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Досудове розслідування трагедії у таборі «Вікторія» розпочато з 16 вересня 2017 року і не було закінчено на день звернення до суду, тобто триває більше 6 років, незважаючи на резонансність та підвищений інтерес суспільства.

Позивачі, звертаючись до суду з позовом, обґрунтовували свої вимоги не окремими фактами бездіяльності слідчих органів у межах кримінального провадження, а його неефективністю, оскільки з моменту події злочину - 15 вересня 2017 року і на час звернення до суду з позовом відсутній вирок суду, який набрав законної сили, відносно будь-якої особи, щодо якої були висунуті звинувачення за вказаним фактом.

Апеляційний суд зауважує, що ситуація не змінилась і на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції, тобто минуло понад 8 років з моменту події злочину.

У практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей, зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (рішення від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України» («Rysovskyy v. Ukraine»), заява № 29979/04; рішення від 22 листопада 2005 року у справі «Антоненков та інші проти України» («Antonenkov and others v. Ukraine»), заява № 14183/02).

Отже, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчити про завдання моральної шкоди.

Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

При вирішенні таких спорів слід виходити з того, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (статті 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

Отже, суд, оцінивши обставини справи, повинен встановити, чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

При цьому у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, ЄСПЛ виходить із презумпції спричинення моральної шкоди позивачу відповідачем та обов`язку саме відповідача спростувати таку презумпцію. У контексті визнання ЄСПЛ існування спростовної презумпції завдання моральної шкоди прикладом може слугувати, зокрема, рішення від 15 жовтня 2009 року у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» («Yuriy Nikolayevich Svanov v. Ukraine»), заява № 40450/04, де ЄСПЛ послався на своє рішення від 15 січня 2009 року у справі «Бурдов проти Росії» (№ 2) («Burdov v. Russia» (no. 2), заява № 33509/04, у якому зазначив таке: «Існує обґрунтована й водночас спростовна презумпція, що надмірно тривале провадження даватиме підстави для відшкодування моральної шкоди».

Аналогічна позиція викладена у рішенні від 27 липня 2004 року у справі «Ромашов проти України» («Romashov v. Ukraine»), заява № 67534/01, де ЄСПЛ указав, що моральна шкода завдана самим фактом порушення з боку державного органу.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про надмірну тривалість досудового розслідування у кримінальному провадженні, яке триває більше 8 років, не закінчене на цей час, і яке не є для позивачів ефективним з точку зору відновлення їхніх порушених прав.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційних скарг про те, що не встановлено систематичної бездіяльності прокуратури у кримінальних провадженнях, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог до прокуратури Одеської області про відшкодування моральної шкоди, завданої нібито органами прокуратури, з огляду на таке.

Відповідно до статті 2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому виступає відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави.

Держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 ЦК України). Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України). У цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України).

Враховуючи положення наведених вище норм матеріального права, колегія суддів вважає, що відшкодування шкоди, завданої неефективним розслідуванням злочину, може бути здійснено за рахунок держави Україна, яку у цій справі представляли органи, які мають для цього достатню компетенцію.

Згідно з правовим висновком, викладеним у пункті 71 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах, зокрема представляти державу в суді (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11 (провадження № 12-161гс18), пункт 6.22; від 26 лютого 2019 року у справі № 915/478/18 (провадження № 12-245гс18), пункт 4.20; від 27 лютого 2019 року у справі № 761/3884/18 (провадження № 14-36цс19), пункт 33; від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (провадження № 14-104цс19), пункт 26; від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц (провадження № 14-447цс19), пункт 22; від 18 березня 2020 року у справі № 553/2759/18 (провадження № 14-643цс19), пункт 35).

У справах про відшкодування шкоди державою остання бере участь як відповідач через той орган, діяннями якого заподіяно шкоду. Хоча наявність такого органу для того, щоби заявити відповідний позов до держави України, не є обов`язковою (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (провадження № 14-515цс19), пункт 30).

Під час розгляду справи в суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган (постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (провадження № 14-104цс19), пункт 27; від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21), пункт 81; від 05 жовтня 2022 року у справі № 923/199/21 (провадження № 12-1гс22), пункт 8.18; від 05 жовтня 2022 року у справі № 922/1830/19 (провадження № 12-91гс20), пункт 7.3).

Крім того, відповідно до положень статті 1 Закону України «Про прокуратуру» у редакції, чинної на час здійснення досудового розслідування, прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави.

Висновки судів першої інстанції, з урахуванням встановлених у цій справі обставин, не суперечать висновкам Верховного Суду, на які містяться посилання в апеляційних скаргах.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до суб`єктивного тлумачення скаржниками норм права, та незгоди з висновками суду стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки суду, також фактично зводяться до переоцінки доказів наданої судом першої інстанції без посилання на обставини, які не були враховані під час вирішення цієї справи.

Колегія суддів, ураховуючи усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бюрг та інші проти Франції" (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гору проти Греції" №2) [ВП], § 41" (Gorou v. Greece no.2), погоджується із наведеними висновками суду про задоволення вимог заявника, з вказаних вище підстав.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів вважає вірним та обґрунтованим висновок суду про задоволення позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_1 , з вказаних вище підстав.

Доказів які б спростували правильні висновки суду скаржниками не надано.

Порушень судом норм процесуального права колегією суддів не встановлено.

Отже доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення заяви.

За таких обставин колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення суду, з мотивів наведених у апеляційних скаргах.

У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що апеляційні скарги потрібно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін, оскільки доводи апеляційних скарг правильних висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України

постановив:

Апеляційні скарги Одеської обласної прокуратури та Головного управління національної поліції в Одеській області залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: В.А. Коновалова

В.В. Кострицький