Провадження № 2/638/1123/25
18 вересня 2025 року м. Харків
Шевченківський районний суд м. Харкова у складі:
Головуючого судді Шишкіна О.В.,
за участю секретаря Лозової А.О.,
позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, -
У червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , у якому просить стягнути з останнього 3089525,79 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального прпавопорушення.
24 травня 2012 року в невстановлений в ході досудового розслідування час, позивач, не здогадуючись, про обман з боку ОСОБА_2 , прийнявши рішення про купівлю зазначеної вище земельної ділянки, зустрівся в офісі ріелтерського агентства «Золотий ключ», розташованого в офісному центрі «Місто» за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, 190 з ОСОБА_2 , після чого останній, реалізуючи свій злочинний намір, отримав від ОСОБА_1 частину авансу у розмірі 1 тисячі доларів США, що в перерахунку на національну валюту складає - 7 990 гривень 00 копійок.
Наступного дня, 25 травня 2012 року, в невстановлений в ході досудового розслідування час, ОСОБА_2 зустрівся з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , та реалізуючи свій злочинний намір, отримав від останнього другу частину авансу у розмірі 9 тисяч доларів США, що в перерахунку на національну валюту складає - 71 910 гривень, після чого написав для достовірності своїх дій розписку про отримання грошових коштів в рахунок договору купівлі-продажу зазначеної земельної ділянки, який жодним чином оформлений не був.
В результаті злочинних дій з боку ОСОБА_2 потерпілому ОСОБА_1 позивачу по справі, був спричинений значний матеріальний збиток на суму 10 тисяч доларів США, що в перерахунку на національну валюту складає - 79 900 гривень 00 копійок.
Слідчим відділом Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області 18.05.2017 ОСОБА_2 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, а саме у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), що завдало значної шкоди потерпілому.
Потерпілим у кримінальному провадженні ОСОБА_1 у порядку статті 128 КПК України до початку судового розгляду пред`явив цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди.
За наслідками розгляду обвинувального акту Дзержинським районним судом міста Харкова ухвалою від 18.01.2022 у справі № 619/2277/17 кримінальне провадження відносно ОСОБА_2 за частиною другою статті 190 КК України за клопотанням обвинуваченого закрито у зв`язку із закінченням строків давності, тобто за нереабілітуючими обставинами, відповідача звільнено від кримінальної відповідальності на підставі пункту 3 частини першої статті 49 КК України.
У мотивувальній частині вказаної ухвали суд із посиланням на частину четверту статті 174 КПК України обґрунтував необхідність залишення цивільного позову без розгляду у зв`язку із закриттям кримінального провадження.
Злочині шахрайські дії відповідача ОСОБА_2 (звільненого судом від кримінальної відповідальності за нереабілітуючих підстав) завдали матеріальну шкоду позивачу.
У зв`язку з вище викладеним, позивач звернувся до суду.
Ухвалою суду від 28.10.2024 року було відкрито провадження по справі.
Ухвалою суду від 20.03.2025 року закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, ухвалити заочне рішення.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчать матеріали справи, причину неявки до суду не повідомив, відзиву на позовну заяву та заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, поважності неявки не убачається, у зв`язку з чим, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Згідно з ч. 2 ст. 43 ЦПК України відповідач зобов`язаний добросовісно здійснювати процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що відповідно до принципу юридичної визначеності, як складової частини конституційного принципу верховенства права, зобов`язує відповідача самостійно цікавитися перебігом розгляду судом пред`явленого до нього позову. Тривала відсутність такого інтересу з боку відповідача свідчить про його небажання захищати свої процесуальні права.
Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, дійшов наступних висновків.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Згідно із статтями 12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободщодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.
З наданих доказів суд вбачає наступне.
У мотивувальній частині вказаної ухвали суд із посиланням на частину четверту статті 174 КПК України обґрунтував необхідність залишення цивільного позову без розгляду у зв`язку із закриттям кримінального провадження.
24 травня 2012 року в невстановлений в ході досудового розслідування час, позивач, не здогадуючись, про обман з боку ОСОБА_2 , прийнявши рішення про купівлю зазначеної вище земельної ділянки, зустрівся в офісі ріелтерського агентства «Золотий ключ», розташованого в офісному центрі «Місто» за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, 190 з ОСОБА_2 , після чого останній, реалізуючи свій злочинний намір, отримав від ОСОБА_1 частину авансу у розмірі 1 тисячі доларів США, що в перерахунку на національну валюту складає - 7 990 гривень 00 копійок.
Наступного дня, 25 травня 2012 року, в невстановлений в ході досудового розслідування час, ОСОБА_2 зустрівся з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , та реалізуючи свій злочинний намір, отримав від останнього другу частину авансу у розмірі 9 тисяч доларів США, що в перерахунку на національну валюту складає - 71 910 гривень, після чого написав для достовірності своїх дій розписку про отримання грошових коштів в рахунок договору купівлі-продажу зазначеної земельної ділянки, який жодним чином оформлений не був.
В результаті злочинних дій з боку ОСОБА_2 потерпілому ОСОБА_1 позивачу по справі, був спричинений значний матеріальний збиток на суму 10 тисяч доларів США, що в перерахунку на національну валюту складає - 79 900 гривень 00 копійок.
В діях ОСОБА_2 вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), що завдало значної шкоди потерпілому.
У вказаному кримінальному провадженні позивача ОСОБА_1 було визнано потерпілим.
Суд звертає увагу на наступне.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Статтею 284 КПК передбачено вичерпний перелік підстав для закриття кримінального провадження.
Всі підстави закриття кримінального провадження поділяються на реабілітуючі та нереабілітуючі.
Реабілітуючими є ті підстави, що пов`язані з констатацією факту того, що підозрюваний/обвинувачений не вчинив злочин.
На противагу цьому нереабілітуючими є ті, що позитивно вирішують питання про вчинення особою злочину.
До реабілітуючих належать лише три підстави: встановлено відсутність події кримінального правопорушення; встановлено відсутність у діянні складу кримінального правопорушення; не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді та вичерпано можливості їх отримати.
Відповідно, всі інші підстави є нереабілітуючими і передбачають констатацію факту вчинення особою кримінального правопорушення.
Зокрема, до нереабілітуючих підстав закриття кримінального провадження належить звільнення особи від кримінальної відповідальності.
Підстави звільнення від кримінальної відповідальності закріплені в розділі ІХ Кримінального кодексу. Такими підставами є зокрема, закінчення строків давності.
Як випливає зі змісту мотивувальної частини ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 січня 2022 року у справі №619/2277/17:
«Обвинуваченим ОСОБА_2 заявлено клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності».
Отже, обвинувачений ОСОБА_2 був обізнаний щодо характеру прийняття відповідного процесуального рішення суду, зокрема, те, що підстави прийняття такого рішення суду мають нереабілітуючий характер, і висловив свою згоду на таке закриття кримінального провадження з нереабілітуючої підстави.
У разі, якщо вказана особа вважала себе невинуватою у вчиненні відповідного кримінального правопорушення, вона не була позбавлена права на доведення своєї невинуватості в суді шляхом прийняття судом виправдувального вироку.
Подання клопотання про закриття кримінального провадження за закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності є правом обвинуваченого, однак це не спростовує нереабілітуючий характер відповідної підстави звільнення особи від кримінальної відповідальності.
Як зазначено у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі №398/571/15ц, звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, в контексті розглядуваного правового інституту, не свідчить про виправдання особи, про визнання її невинуватою у вчиненні злочину. У такому випадку КК України виходить із встановлення факту вчинення особою кримінальнокараного діяння, а тому вказані підстави звільнення від кримінальної відповідальності є нереабілітуючими».
Також суд наголошує, що відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 82 ЦПК України).
Відповідно до ч. 7 ст. 128 КПК України, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Ст. 55 Конституції Українипередбачається, що кожному гарантується право на судовий захист.
У пункті 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.
Відповідно до ч. 1ст. 4 ЦПК Україникожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з ч.1ст. 15 ЦК Україникожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом.
У силу положень ст. 1192 ЦКУкраїни з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Згідно з пунктом 2постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27березня 1992року №6, судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Аналіз норм ЦК України щодо відшкодування шкоди з урахуванням визначених цивільно-процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства дає підстави для висновку, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди, діє презумпція вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Такий же правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 19 серпня 2014 року у справі № 3-51гс14, підстав відступити від якого Верховний Суд не встановив.
Разом з тим, потерпілий має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також факт того, що відповідач є заподіювачем шкоди.
Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість: період прострочення грошового зобов`язання 4405 днів, 406 908,00 грн. (сума боргу) + 1 256 740,94 грн. (інляційне збільшення) + 1 425 876,85 грн. (штрафні санкції) = 3 089 525,79 грн.
З огляду на вище викладене, суд зазначає, що стороною позивача доведено нанесення ОСОБА_5 відповідачем ОСОБА_2 матеріальної шкоди на загальну суму 3 089 525,79 грн.
Отже з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_6 підлягає стягненню 3 089 525,79 грн. в якості матеріальної шкоди.
Статтею 12 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків.
Обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторін (ст. 81 ЦПК України).
За таких обставин суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_5 .
Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності ст. 141 ЦПК України.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 судовий збір у сумі 46 342,89 грн.
Керуючись ст. ст. 4, 10, 11, 60, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, адреса: АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України, РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , матеріальну шкоду (реальні збитки) у сумі 3 089 525,79 (три мільона вісімдесят дев`ять тисяч п`ятсот двадцять п`ять) грн. 79 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, адреса: АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України, РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , судовий збір у розмірі 46 342 (сорок шість тисяч триста сорок дві) грн. 20 коп.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Роз`яснити сторонам у справі, що згідно з вимогами ч. 1 ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Тобто суб`єктом подання заяви про перегляд заочного рішення є виключно відповідач, а не інші особи, які беруть участь у справі. Повторне заочне рішення сторони можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивачем апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Головуючий суддя О.В. Шишкін