Справа № 476/356/25 Головуюча у 1-й інстанції Чернякова Н. В.
Провадження № 22ц/812/1566/25 Доповідачка в апеляційній інстанції Ямкова О. О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

9 жовтня 2025 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючої-судді: Ямкової О. О.,

суддів: Крамаренко Т. В., Локтіонової О. В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 ,

поданою від його імені адвокаткою Марку Оленою Вікторівною,

на рішення Єланецького районного суду Миколаївської області від 26 червня 2025 року, ухваленого під головуванням судді Чернякової Н. В. у селищі Єланець Миколаївської області о 09 год 40 хв зі складанням повного судового рішення 7 липня 2025 року, у справі

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «Споживчий центр»

до ОСОБА_1

про стягнення кредитної заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2025 року ТОВ «Споживчий центр» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 34 100 грн кредитної заборгованості, яка складається з: 11 000 грн боргу за тілом кредиту, 15 400 грн боргу за процентами за користування кредитом, комісією у розмірі 2 200 грн та неустойки у розмірі 5 500 грн.

В обґрунтування своїх вимог зазначало, що 2 серпня 2024 року після ознайомлення з умовами отримання споживчого кредиту відповідачем за допомогою використання одноразового ідентифікатора укладено кредитний договір шляхом подання заявки та прийняття пропозиції ТОВ «Споживчий центр» про укладення кредитного договору (оферти) на суму кредиту в розмірі 11 000 грн зі строком користування коштами в 140 днів, по 19 грудня 2024 року, та строком дії договору в один рік.

За умовами заявки та прийнятої пропозиції товариство надало позичальнику 11 000 грн зі сплатою фіксованої незмінної процентної ставки у розмірі 1% за кожен день користування кредитом та із застосуванням денної процентної ставки 0,87% зі сплатою комісії у розмірі 20% від суми наданого кредиту, що становить 2 200 грн., із погашенням кредитної заборгованості у строки та у сумах узгоджених сторонами у графіку платежів.

Але внаслідок невиконання позичальником своїх зобов`язань виникла заборгованість, за стягненням якої кредитодавець змушений звернутись до суду.

25 червня 2025 року відповідач надав пояснення у справі, в яких зазначив про невизнання ним позову з тих підстав, що: вимоги про стягнення заборгованості за процентами не підтверджені належним та детальним розрахунком, що робить неможливим перевірку законності їх нарахування; саме нарахування разової комісії при видачі кредиту є нікчемним, оскільки суперечить частині 1 статті 11, частині 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»; а нарахування неустойки здійснено всупереч вимог пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Внаслідок цього відсутні підстави для стягнення з нього заборгованості, що пред`явлена позивачем.

Рішенням Єланецького районного суду Миколаївської області від 26 червня 2025 року позов ТОВ «Споживчий центр» задоволено частково, ухвалено про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 2 серпня 2024 року №02.08.1958 у загальному розмірі 26 400 грн. Розподілено судові витрати.

При ухваленні рішення суд першої інстанції виходив з наявності підстав для стягнення заборгованості за кредитом та процентами за користування кредитом, а також з відсутності підстав для нарахування комісії та пені.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , діючи через свою представницю Марку О. В., посилаючись на те, що рішення суду прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить його скасувати в частині задоволених вимог про стягнення тіла кредиту та процентів за користування кредитом та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні таких вимог.

На думку відповідача суд не врахував, що відповідачем не доведено обставини на які він посилається, належними та достатніми доказами, що суперечить принципу змагальності та позбавляє відповідача реальної можливості захистити свої права, що є порушенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Вважав, що відсутність детального розрахунку нарахованих процентів є істотним порушенням вимог процесуального законодавства, що унеможливлює перевірки правильності їх нарахування, а відтак не дає підстав для задоволення відповідної частини вимог.

Позивачем на апеляційну скаргу подано відзив, у якому він вважав доводи скарги необґрунтованими, а рішення суду таким, що відповідає обставинам справи та нормам матеріального права, зазначивши про зрозумілість проведеного ним розрахунку відповідно до умов договору, та виклавши в його тексті порядок арифметичних дій, внаслідок яких ним вирахувано заборгованість за процентами за користування кредитом.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення пені та комісії учасниками справи не оскаржено.

Ухвалами колегії суддів Миколаївського апеляційного суду з розгляду цивільних справ від 1 та 16 вересня 2025 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи у письмовому провадженні, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до положень статей 1046, 1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Споживчим кредитуванням, у відповідності до пункту 10 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», є правовідносини щодо надання, обслуговування та повернення споживчого кредиту, організаційно-правові засади якого, у випадку укладення електронного договору споживчого кредитування, визначаються в межах Закону України «Про електронну комерцію».

Отже, у статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронним договором, який в цьому розумінні, може бути електронним договором про споживче кредитування, є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

За приписами статті 11 зазначеного Закону електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми)про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним кодексом України та іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Відповідно до статті 12 вказаного Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

При вирішенні справи судом встановлено, що 2 серпня 2024 року, після заповнення заявки на сайті товариства і отримання інформації у паспорті споживчого кредиту про умови кредитування та загальну вартість кредиту, ОСОБА_1 акцептовано пропозицію про укладення кредитного договору (оферту) ТОВ «Споживчий центр» №02.08.2024-100001958 та отримання кредиту в розмірі 11 000 грн строком на 140 днів, тобто по 19 грудня 2024 року, та зі строком дії договору в один рік (а.с.13-20).

За умовами заявки та прийнятої пропозиції товариство надало позичальнику ОСОБА_1 11 000 грн зі сплатою фіксованої незмінної процентної ставки у розмірі 1% за кожен день користування кредитом та із застосуванням денної процентної ставки 0,87% із погашенням кредитної заборгованості у строки та у сумах узгоджених сторонами у графіку платежів у сумі 2 445 грн 02 коп. кожні 14 днів у період з 15 серпня по 19 грудня 2024 року. При цьому розмір останнього платежу повинен складати 2 444 грн 88 коп.

Заявку, пропозицію про акцепт оферти та відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) підписано позичальником електронним підписом із використанням одноразового ідентифікатора Е426, а паспорт споживчого кредиту підписано одноразовим ідентифікатором А426 (а.с.13-20).

За змістом повідомлення Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальні платіжні рішення» № 26-1505 від 15 травня 2025 року, кредитні кошти на суму 11 000 грн у відповідності до договору на переказ коштів ФК-П-2024/01-2 від 1 квітня 2024 року успішно перераховані 2 серпня 2024 року о 16 год 58 хв 24 сек на платіжну картку НОМЕР_1 (а.с.10).

Таким чином між сторонами укладено електронний договір споживчого кредитування, обставини та факти укладення якого, зокрема, і видача кредиту підтверджено за допомогою письмових доказів, що містяться у матеріалах справи, і відповідачем у змісті поданої апеляційної скарги не заперечуються.

В той же час, зазначив про свою незгоду із сумою нарахованого боргу за кредитом, відповідач вказав на відсутність деталізованого розрахунку цього виду заборгованості, що є на його думку підставою для відмови у її стягненні.

Між тим, за положеннями підписаного позичальником договору, сторонами договору узгоджено види процентної ставки та періоди її застосування, у випадках належного чи неналежного виконанням ним обов`язків. Зокрема, визначено фіксовану незмінну процентну ставку в розмірі 1% за кожен день користування кредитом та порядок застосування денної процентної ставки 0,87% із погашенням кредитної заборгованості у строки та у сумах відповідно до узгодженого сторонами графіку платежів (а.с.13-20).

Тобто умовами договору сторонами визначено право кредитора на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, у відповідності до статті 1048 ЦК України.

Розмір процентів та порядок їх сплати визначено за умовами договору, та розмір таких процентів, у випадку належного виконання позичальником договору не перевищує максимальний розмір процентної ставки, визначений частиною 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування»

Так, згідно до пункту 12 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» денною процентною ставкою визначаються загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту.

За частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до таких витрат включаються: доходи кредитодавця у виді процентів, комісії кредитодавця та супутні витрати тощо. Внаслідок чого обчислення реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки базується на припущенні, що договір про споживчий кредит залишається дійсним протягом погодженого строку та що кредитодавець і споживач виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі (частина 3 статті 8 цього Закону). Тому його частиною 5 статті 8 встановлено максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини 4 цієї же статті, яка не може перевищувати 1 %.

Відповідно до пункту 5 заявки кредитного договору, процентна ставка за користування спірним кредитом становить 1% на день та є фіксованою і незмінюваною. При цьому денна процентна ставка, - як загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом протягом усього строку на який надається кредит розраховується за наведеною у пункті 6 формулою (а.с. 16зв).

Саме з урахуванням визначеної умовами договору процентної ставки в 1% на день кредитором нараховано заборгованість за процентами за користування кредитом, що здійснено шляхом простих арифметичний дій з діленням суми виданого кредиту на 100% та множення отриманої після цього суми на 1%, внаслідок чого утворюється сума нарахованих процентів за один день користування кредитом, яка внаслідок множення її на кількість днів користування кредитом (140) дорівнюватиме 15 400 грн (т.1 а.с.23).

За наведеного та встановлених судами обставин, слід виснувати, що ненадання позивачем детального розрахунку не порушило принцип змагальності сторін та право відповідача на захист, оскільки усі вихідні дані, необхідні для перевірки нарахованої позивачем заборгованості наявні в умовах укладеного договору та не потребують здійснення складних математичних розрахунків, а твердження про відсутність підстав для стягнення заборгованості за відсутністю належних доказів існування, розміру та підстав для такої заборгованості є неприйнятними.

До того ж, зауважень із посиланням на неправильність проведеного позивачем розрахунку із наданням відповідних доказів відповідачем не зазначено.

Сама довідка-розрахунок заборгованості, яку додано до позову, виходячи із зазначених в ній сум свідчить про дотримання кредитором, як періоду нарахування процентів, так і використання розміру процентної ставки за визначеними умовами договору.

За такого доводи відповідача та його представниці за обставинами справи щодо неправильності наданого позивачем розрахунку боргу є надуманими та ґрунтуються виключно на припущеннях, так як не спростовують ґрунтовні висновки суду першої інстанції, яким ретельно досліджена уся сукупність доказів у справі та ним надана відповідна оцінка.

Таким чином рішення суду в частині задоволення позовних вимог є законним і обґрунтованим та таким, що постановлено у відповідності до вимог чинного законодавства. Таке рішення у відповідності до статті 375 ЦПК України не підлягає зміні чи скасуванню в цій частині.

Рішення суду в частині вирішення позовних вимог про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення пені та комісії учасниками справи не оскаржено, а тому не є предметом апеляційного перегляду.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до помилкового тлумачення відповідачем норм чинного законодавства та зводяться до переоцінки доказів та обставин справи.

Підстави для розподілу судових витрату відповідності до положень статті 141 ЦПК України відсутні.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені представницею ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а рішення Єланецького районного суду Миколаївської області від 26 червня 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена з цього дня в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуюча О. О. Ямкова

Судді Т. В. Крамаренко

О. В. Локтіонова