Провадження 2/522/1159/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАІНИ

01 жовтня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси, у складі:

головуючого - судді Науменко А.В.,

за участю секретаря судового засідання Зелінська К.Ю.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю

В С Т А Н О В И В:

20 грудня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю.

В обґрунтування позову позивач вказує, що на підставі договорів дарування, посвідчених приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А., є власником житлового будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 .

Власником суміжного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_2 здійснено самочинне будівництво двоповерхового житлового будинку, яке проведено з порушеннями будівельних норм і правил.

Після звернення до повноважних органів Одеської міської ради у вересні 2019 року позивачу стало відомо, що проведені ОСОБА_2 роботи з будівництва є самочинними.

Вказаними діями відповідача порушено законні права та інтереси власника житлового будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку із чим у липні 2020 року ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 з звернулися до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: державного реєстратора Одеської філії ДП «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» Кравець О.В., про скасування запису про державну реєстрацію, припинення права власності, зобов`язання усунути перешкод у користуванні житловим будинком та земельною ділянкою.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 20 червня 2023 року у справі №522/11539/20 позов ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 задоволений. Скасовані записи про державну реєстрацію права власності, здійснені державним реєстратором Одеської філії ДП «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» Кравцем О.Л. 03.05.2017 року за індексним номером 35026976 про державну реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на квартиру загальною площею 50,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 , та індексним номером 35027315 про державну реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на квартиру загальною площею 66,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_4 .

Припинено право власності ОСОБА_2 на квартиру загальною площею 50,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 , та квартиру загальною площею 66,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_4 .

Зобов`язано ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у користуванні житловим будинком та земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом знесення самочинно здійсненої надбудови другого поверху - квартири АДРЕСА_5 .

Постановою Одеського апеляційного суду від 15.10.2024 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 червня 2023 року скасовано, у задоволенні позову відмовлено.

Судом апеляційної інстанції зазначено про неналежний спосіб захисту, роз`яснено позивачу право на звернення з позовом про приведення об`єкту у попередній стан.

Враховуючи роз`яснення та висновки Одеського апеляційного суду, ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 30 грудня 2024 року провадження по справі відкрито та призначено розгляд справи в загальному позовному провадженні.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 10 січня 2025 року задоволено клопотання представника позивача про забезпечення позову.

06.03.2025 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що у позивача не виникло права вимоги, а звернення до суду свідчить про намагання позивача скористатися повноваженнями органів державної влади.

У відзиві представник ОСОБА_2 зазначила, що порушення права позивача на користування своєю власністю відповідач заперечує, доказів порушення позивачем не надано, позивачем заявлені позовні вимоги відносно об`єкту нерухомого майна, який не має належного правового оформлення та правового статусу самостійного предмету цивільних правовідносин, а відтак якого фактично не існує, відомості щодо існування якого відсутні у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, у зв`язку із чим згаданий об`єкт нерухомості не може бути як предметом реєстраційних дій, так і об`єктом судового захисту.

Зазначено, що відповідачкою не було здійснено з нуля будівництво другого поверху житлового будинку, а було отримано у спадщину частку у житловому будинку із вже самочинно здійсненими реконструкціями у вигляді добудови першого та надбудови другого поверху житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 .

Посилаючись на висновок експерта №010/24 від 30.09.2024 року, представник відповідача зазначає, що право власності позивача на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 може бути скасовано, оскільки Одеським апеляційним судом здійснюється розгляд справи №522/13477/23-Е за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 25.06.2024 року, ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 11.06.2024 року у справі №522/13477/23-Е, в рамках якої ОСОБА_2 намагалась скасувати документи, що стали підставою для здійснення державної реєстрації права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник ОСОБА_2 зазначила про неефективний спосіб захисту та звернулася із заявою про застосування строку позовної давності.

Від представника ОСОБА_2 до суду надійшли клопотання про закриття провадження, про зупинення провадження та про залучення третьої особи, в задоволенні яких судом було відмовлено.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 09 квітня 2025 року підготовче засідання закрите, призначено справу до судового розгляду по суті.

У судове засідання представник позивача з`явилася, просила позовні вимоги задовольнити. В обгрунтування порушення прав позивача послалася на висновок №22-1713 від 30.12.2022 року судової будівельно-технічної експертизи Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства Юстиції України, з якого вбачається, що існують порушення, які мають негативний вплив на можливість використання земельної ділянки та експлуатацію житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: відсутність протипожежної відстані від торцевої стіни житлового будинку, у якому розташовані квартири АДРЕСА_6 та АДРЕСА_7 , що не відповідає вимогам п.3.1. ДБН В.2.2-15-2005, п.1* та табл..1 ДБН 360-92**, п.6.1.41 ДБН В.2.2-15:2019; з урахуванням розташування будівлі з квартирами АДРЕСА_6 та АДРЕСА_7 буде порушено нормативний рівень інсоляції та природного освітлення.

Представник позивач зазначила, що дії відповідачки мають своїм наслідком порушення недоторканості житла позивача, оскільки в результаті самочинно проведених будівельних робіт та неправомірної реєстрації права власності, на незаконно здійсненій надбудові будинку на стіні другого поверху ОСОБА_2 встановлено відеокамери, обсяг дії яких направлений на територію належної позивачу земельної ділянки та житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , зйомка проводиться цілодобово, що є порушенням ст.307, ст.301 ЦК України. Через вікна самочинної надбудови другого поверху ОСОБА_2 та члени її родини, сторонні особи безперешкодно, без дозволу позивача потрапляють на його територію, у зв`язку із чим, керуючись ст. 30, ст.32 Конституції України, позивач потребує судового захисту.

Представник відповідача ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог просила відмовити у зв`язку із обранням позивачем неналежного способу захисту, оскільки належним способом захисту є вимога про приведення об`єкту у попередній стан, а також з огляду на невиконання позивачем приписів постанови Одеського апеляційного суду від 15.10.2024 року у справі №522/11539/20 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа: державного реєстратора Одеської філії ДП «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» Кравець О.В., про скасування запису про державну реєстрацію, припинення права власності, зобов`язання усунути перешкод у користуванні житловим будинком та земельною ділянкою.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши думки сторін, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що на підставі договорів дарування, укладених між позивачем та його батьками ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , посвідчених приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А. 11.12.2019 року, номери в реєстрі 6004, 6005, позивач є власником житлового будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі свідоцтва про право на спадщину від 29.09.2006 року ОСОБА_2 набула право власності на 7/50 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 29 кв.м.

У вказаній частці домоволодіння ОСОБА_2 здійснено самовільні будівельні роботи з добудови першого поверху та будівництва другого поверху житлового будинку та без отримання розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради здійснено виділ належної їй частки з присвоєнням адреси: АДРЕСА_2 . В результаті проведених будівельних робіт ОСОБА_2 збільшила площу будинку до 117 кв.м.

25.04.2017 року державним реєстратором Одеської філії ДП «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» Кравцем Олександром Володимировичем прийнято рішення за індексним номером 34932440 про реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на житловий будинок загальною площею 117 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 .

Підстава виникнення права власності: технічний паспорт б/н, виданий 31.01.2017, видавник: ФОП ОСОБА_5 , висновок 04-26 ФОП ОСОБА_5 від 31.01.2017 року.

В подальшому ОСОБА_2 здійснила поділ будинку на дві самостійні квартири: квартиру АДРЕСА_8 та квартиру АДРЕСА_5 .

На підставі рішення державного реєстратора Одеської філії ДП «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» Кравця О.В. за індексним номером 35026976 від 03 травня 2017 року за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на квартиру зальною площею 50,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 .

03 травня 2017 року державним реєстратором Одеської філії ДП «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» Кравцем О.В. прийнято рішення індексний номер 35027315 про державну реєстрацію за за ОСОБА_2 права власності на квартиру зальною площею 66,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_4 .

Підстава реєстрації: технічні паспорти, висновок ФОП ОСОБА_5 від 26.04.2017 року.

Матеріалами справи підтверджується, що органами місцевого самоврядування було проведено перевірки, в результаті яких встановлено факт проведення ОСОБА_2 самочинних будівельних робіт.

Відповідно до листів Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради №01-13/Г-275/0 від 27.09.2019 року, №01-13/291/0 від 07.10.2019 року дані щодо видачі містобудівних умов та обмежень на проектування або будівельного паспорту за адресою АДРЕСА_2 , а також за адресою АДРЕСА_2 не значаться.

У листі № 01-5/4-ОГ від 10.03.2020 року управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради зазначено, що за результатами позапланової перевірки управлінням встановлено, що ОСОБА_2 експлуатується раніше самочинно реконструйований об`єкт (частина домоволодіння) з добудовою додаткового поверху з подальшим поділом на дві самостійні квартири за адресою: АДРЕСА_2 , який не прийнятий в експлуатацію, чим порушено вимоги ч.8 ст.39 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності».

Відповідно до листа управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради №01-10/455-3Г від 22.10.19 року, за даними Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомості про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, інформація щодо реєстрації дозвільних документів за адресою: АДРЕСА_2 відсутня.

Відповідно до листа юридичного департаменту Одеської міської ради №441-Г/вих. від 22.10.2019 року, в Адресному реєстрі міста Одеси адреси: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_9 , квартира АДРЕСА_6 та квартира АДРЕСА_10 відсутні, відповідні довідки з Адресного реєстру м.Одеси не видавались.

Листом Приморської районної адміністрації ОМР №Г-3655 від 06.11.2019 року повідомляється, що з 01.01.2012 року до теперішнього часу районною адміністрацією не приймалися розпорядження «про присвоєння адрес квартир: квартира АДРЕСА_6 та квартира АДРЕСА_5 ».

Листом Приморської районної адміністрації Одеської міської ради №Д-251 від 04.02.2020 року, повідомлено, що з 01.01.2012 року до теперішнього часу районною адміністрацією не приймалися розпорядження «про присвоєння адреси житловому будинку: АДРЕСА_2 ».

Відповідно до листа Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради №01-13/95/0 від 31.03.2020 року, інформація щодо містобудівних умов та обмежень, будівельного паспорту, висновку по проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 в департаменті відсутня.

Листом Департамента комунальної власності Одеської міської ради №01-26/1527 від 07.08.2020 року повідомлено, що за наявною у Департаменті інформацією, Одеською міською радою не приймалось рішення щодо передачі у власність (користування) земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 .

Таким чином, земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_2 , на якій ОСОБА_2 здійснила будівництво, належить територіальній громаді м.Одеси, та у оренду або у власність громадянці ОСОБА_2 Одеською міською радою не відводилася.

Судом встановлено, що проектна документація на здійснення будівельних робіт відповідачкою не замовлялася, дозвільні документи не видавалися.

Розглядаючи вимогу про зобов`язання ОСОБА_2 усунути позивачеві перешкоди у користуванні житловим будинком та земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 шляхом приведення житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 у попередній стан та знесення самочинно здійсненої надбудови другого поверху - квартири АДРЕСА_5 суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Відповідно до п.2 ч.2, ст.24 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності, забудова земельної ділянки здійснюється в межах її цільового призначення, встановленого відповідно до законодавства.

Згідно ч.3 ст.125 Земельного Кодексу України приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі, одержання документа, що посвідчує право на неї та державної реєстрації забороняється.

Відповідно до ст.1, ст.2 Закону України Про державний контроль за використанням та охороною земель, самовільне зайняття земельної ділянки будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду).

Основними завданнями державного контролю за використанням та охороною земель є забезпечення додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами земельного законодавства України.

Відповідно до ч.1, ч.4 ст. 376 ЦК житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Згідно ч.3 ст.375 ЦК України, право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Згідно ч.7 ст.376 ЦК України, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Відповідно до п.г ч.1 ст.91 Земельного кодексу України, власники земельних ділянок зобов`язані: не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Згідно ч.1, ч.2 ст.103 Земельного кодексу України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Згідно п. 3.25* Розділу 3 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», затверджених наказом Держкоммістобудування від 17 квітня 1992 р. N 44 (зі змінами станом на 2009 рік), протипожежні розриви між будинками або окремо розташованими господарськими будівлями відповідно до ступеня їх вогнестійкості, а також віддаленість ємкостей горючої рідини на присадибній ділянці (при опаленні будинків рідким паливом) слід приймати відповідно до протипожежних вимог (додаток 3.1). Розташування і орієнтація житлових та громадських будинків повинні здійснюватись з урахуванням забезпечення нормативної тривалості інсоляції та норм освітленості відповідно до "Санитарных норм и правил обеспечения инсоляцией зданий и территорий жилой застройки" та СНІП II-4-79 "Естественное и искусственное освещение" як в будинках, що будуються, так і в сусідніх житлових і громадських будинках. Для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок.

Суд зазначає, що за наявності допущених ОСОБА_2 порушень будівельних, протипожежних норм, норм інсоляції порушено права позивача, як власника суміжної земельної ділянки.

Судом встановлено, що земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_2 відповідачці не відведена, на час проведення робіт з реконструкції у власності або оренді ОСОБА_2 не перебувала.

Таким чином, реконструкція житлового будинку проводилась відповідачкою на земельній ділянці, яка не була відведена для цієї мети, що є самочинним будівництвом в розумінні ст.376 ЦК України.

Суд зазначає, що правовий порядок знесення будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна залежить від підстав, за якими його віднесено до об`єкта самочинного будівництва.

Перед зверненням до суду з позовом про знесення самочинно збудованого об`єкта, органом державного архітектурно-будівельного контролю щонайменше має бути встановлено факт самочинного будівництва, винесено припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, встановлено факт невиконання припису протягом встановленого строку.

Згідно п. 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30.03.2012 "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України про правовий режим самочинного будівництва", відповідно до вимог статті 376 ЦК України право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування.

У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК).

Відповідно до положень статті 38 Закону № 3038-VI право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованих об`єктів містобудування належить відповідним інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю. Такий позов може бути пред`явлено до суду у разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил із визначенням строку для добровільного виконання припису, та/або якщо перебудова об`єкта є неможливою.

Розглядаючи зазначені позови відповідно до вимог вказаної норми та положень частини сьомої статті 376 ЦК, суди мають встановлювати, чи було видано особі, яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова об`єкту та чи відмовляється особа, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови.

Таким чином, у відповідності до положень ст.376 ЦК України, ст.38 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Поданню позовної заяви про знесення самочинного будівництва передує встановлення повноважними органами у сфері державного архітектурно-будівельного контролю факту проведення самочинних будівельних робіт та певна процедура, яка передбачена нормативно-правовими актами у сфері містобудування.

Судом встановлено, що на підставі належних доказів, а саме, - результатів перевірок, проведених органами місцевого самоврядування, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_11 віднесено до об`єктів самочинного будівництва, та відносно нього встановлено порушення земельного законодавства.

Доводи представника відповідача про проведення реконструкції житлового будинку до прийняття спадщини та реєстрації права власності ОСОБА_2 судом не приймаються, оскільки спростовується висновками рішення суду, що набрало законної сили.

Так, колегією суддів Одеського апеляційного суду під час прийняття постанови від 15.10.2024 року у справі №522/11539/20 встановила, що доводи апеляційної скарги про те, що реконструкція будинку проведена до реєстрації права власності ОСОБА_2 , колегія суддів вважає такими, що не підлягають задоволенню з підстав того, що спростовуються матеріалами справи, а саме зі свідоцтва про право власності, отриманого 29.09.2006 року, вбачається, що ОСОБА_2 отримала 7/50 частин домоволодіння загальною площею 207,9 кв.м., що складає 29,1 кв.м., а зареєструвала у 2017 році будинок житловою площею 88,5 кв.м.

Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Факт отримання ОСОБА_2 у спадщину частки у житловому будинку із вже самочинно здійсненими реконструкціями у вигляді добудови першого та надбудови другого поверху житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 спростовується матеріалами справи, оскільки на час прийняття спадщини ОСОБА_2 адреси нерухомого майна: АДРЕСА_2 не існувало. Реєстрація права власності за ОСОБА_2 на житловий будинок загальною площею 117 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 була проведена державним реєстратором Одеської філії ДП «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» Кравцем О.В. 25.04.2017 року.

Суд критично оцінює доводи відповідача щодо звернення позивача до суду з вимогою, що є неналежним способом захисту, оскільки належним способом захисту є вимога про приведення житлового будинку у попередній стан.

З позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що позивач звернувся до суду саме з вимогою про зобов`язання відповідача усунути йому перешкоди у користуванні належним йому майном шляхом приведення житлового будинку у попередній стан.

Не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи посилання представника відповідача на можливість скасування права власності позивача в результаті розгляду Одеським апеляційним судом справи №522/13477/23-Е за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 25.06.2024 року, ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 11.06.2024 року у справі у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про скасування декларації про готовність об`єкта до експлуатації, скасування рішення про державну реєстрацію права власності, про визнання договору дарування недійсним, усунення перешкод у користуванні квартирою.

З постанови Одеського апеляційного суду від 15.05.2025 року у справі № 522/13477/23 вбачається, що апеляційний суд відмовив у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Гніздовська Ганна Михайлівна, на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 25 червня 2024 року, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про скасування декларації про готовність об`єкта до експлуатації, скасування рішення про державну реєстрацію права власності, про визнання договору дарування недійсним, усунення перешкод у користуванні квартирою.

Висновок експерта №010/24 від 30.09.2024 року, наданого до матеріалів справи представником відповідача, судом не приймається, оскільки в даному висновку досліджувались питання щодо порушення прав ОСОБА_2 , що не відповідає предмету доказування у даній судовій справі, а тому вказаний доказ не відповідає вимогам ч.1 ст.77 ЦПК України.

Посилання представника відповідача на відсутність об`єкту нерухомості, що є предметом спору, було спростоване під час розгляду справи.

Згідно витягів з Державного реєстру речових прав індексний номер 344698562, індексний номер 344697562 від 30.08.2023 року право власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_12 припинено, однак у судовому засіданні стороною відповідача було визнано, що фактично вказане нерухоме майно існує.

Зокрема, вказаний факт був встановлений судом з пояснень представника відповідача та з фото квартири АДРЕСА_6 , квартири АДРЕСА_5 , наданих до матеріалів справи представником ОСОБА_2 .

Згідно ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи доводи представника ОСОБА_2 щодо неврахування ОСОБА_1 при поданні позову висновків Одеського апеляційного суду у постанові від 15.10.2024 року за результатами перегляду рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 червня 2023 року у справі №522/11539/20.

Приймаючи постанову від 15.10.2024 року у справі №522/11539/20, Одеський апеляційний суд послався на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 29.01.2020 у справі №822/2149/18.

За результатами розгляду справи №822/2149/18 Верховний Суд у постанові від 29.01.2020 дійшов таких правових висновків: відповідно до частин 1, 4, 7 статті 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Можливість перебудови і усунення наслідків самочинного будівництва перевіряється на стадії виконання припису про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів. Невиконання припису без поважних причин може свідчити про неможливість перебудови або небажання особи, яка здійснила самочинне будівництво, усувати його наслідки.

В інших випадках самочинного будівництва, зокрема, (1) якщо нерухоме майно збудоване або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або (2) без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи (3) належно затвердженого проекту, стаття 376 Цивільного кодексу України не ставить можливість знесення об`єкта самочинного будівництва в залежність від можливостей його перебудови.

Натомість правове значення має позиція власника (користувача) земельної ділянки, а також дотримання прав інших осіб. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина 4 статті 376 ЦК України).

В цьому випадку знесення самочинного будівництва можливе без попереднього рішення суду про зобов`язання особи, яка здійснила будівництво, провести відповідну перебудову. Це є логічним та виправданим, оскільки такі види самочинного будівництва, безперечно, не можуть бути приведені до легітимного стану шляхом перебудови.

У справі, яка розглядається, встановлено, що ОСОБА_1 здійснив будівництво без документів, що дають право на це, а саме: без повідомлення про початок виконання будівельних робіт, без відповідного документа на право власності чи користування земельною ділянкою, без належно затвердженого проекту.

Це означає, що у спірних правовідносинах має місце той вид самочинного будівництва, для якого Цивільний кодекс України не встановлює правила, що знесенню передує рішення суду про зобов`язання особи, яка здійснила будівництво, провести відповідну перебудову. Тобто, частина 7 статті 376 Цивільного кодексу України спірні правовідносини не регулює.

Натомість, для висновку про задоволення позову у цьому випадку визначальним та достатнім є той факт, що відповідач здійснив будівництво без документів, що дають право на це, і без належно затвердженого проекту та не виконав вимоги зобов`язального припису, яким вимагалось усунути виявлені порушення.

Суд зазначає, що правовідносини у справі, що розглядається, є релевантними з правовідносинами, щодо яких прийнята правова позиція Верховним Судом.

ОСОБА_2 здійснила будівництво без повідомлення про початок виконання будівельних робіт, без відповідного документа на право власності чи користування земельною ділянкою, без належно затвердженого проекту.

Факт проведення ОСОБА_2 самовільних будівельних робіт встановлено за результатами перевірок органів місцевого самоврядування та органами контролю за будівництвом.

Порушення інтересів ОСОБА_1 встановлено висновком №22-1713 від 30.12.2022 року судової будівельно-технічної експертизи Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства Юстиції України, з якого вбачається: існують порушення, які мають негативний вплив на можливість використання земельної ділянки та експлуатацію житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

Відсутність протипожежної відстані від торцевої стіни житлового будинку, у якому розташовані квартири АДРЕСА_6 та АДРЕСА_7 , що не відповідає вимогам п.3.1. ДБН В.2.2-15-2005, п.1* та табл..1 ДБН 360-92**, п.6.1.41 ДБН В.2.2-15:2019.

З урахуванням розташування будівлі з квартирами АДРЕСА_6 та АДРЕСА_7 порушено нормативний рівень інсоляції та природного освітлення.

Суд зазначає, що позивач довів факт порушення його прав та обґрунтованості їх захисту у обраний спосіб, обставини позову підтверджені належними та допустимими доказами.

Матеріали справи містять підтвердження, що будівельні роботи, проведені відповідачкою, призвели до негативних наслідків у користуванні ОСОБА_1 нерухомим майном.

З урахуванням зазначеного суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Щодо застосування позовної давності суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до положень ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Такий висновок, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16.

Згідно п.17, п.26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» зазначено, що позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред`явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК, статтею 103 ЗК.

Позов може бути пред`явлено до особи, яка здійснила будівництво, як про зобов`язання знесення забудови, так і про знесення забудови за рішенням суду самим власником (користувачем) земельної ділянки за рахунок особи, яка здійснила самочинне будівництво, з одночасним відшкодуванням підтверджених витрат на його знесення.

Враховуючи, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього, строк позовної давності на вимоги про проведення перебудови самочинно збудованого чи такого, що будується, житлового будинку, прибудови до нього, будівлі, споруди чи іншого нерухомого майна, а також про знесення таких об`єктів не вважається пропущеним незалежно від тривалості часу, який минув після закінчення чи початку будівництва.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 за результатами розгляду справи №653/1096/16 дійщла висновків, що до позовів про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном позовна давність не застосовується, оскільки негаторний позов може бути пред`явлений позивачем доти, поки існує відповідне правопорушення.

За вищевикладених підстав строк позовної давності до позову ОСОБА_1 суд не застосовує.

Керуючись ст. ст.12,13,76,77,141,259,263,264,265,268,272,273 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні житловим будинком та земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 шляхом приведення житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 у попередній стан та знесення самочинно здійсненої надбудови другого поверху квартири АДРЕСА_5 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Суддя А.В. Науменко

Повний текст рішення буде виготовлений 13.10.2025 року.

Суддя А.В. Науменко