Справа № 344/9077/25
Провадження № 2/344/3518/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Бабій О.М.

секретаря Волощук Є.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась в суд із позовом до Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області про визнання за нею права власності на 8325/10000 домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати Позивачки - ОСОБА_4 . Після смерті матері, Позивачка у визначений законодавством строк, звернулась до приватного нотаріуса із заявою про відкриття спадкової справи. 15 жовтня 2024 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Гречанюк Ольгою Петрівною за заявою Позивачки було заведено спадкову справу № 22/2024. Позивачка є єдиним спадкоємцем померлої ОСОБА_4 за законом. 27 січня 2025р., після спливу 6-місячного строку на прийняття спадщини, Позивачем подано заяву на видачу свідоцтва про право на спадщину на частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , яка належала спадкодавцю ОСОБА_4 . Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріусом було відмовлено у зв`язку з відсутністю документів, що посвідчують право власності та інформації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , яка належала матері Позивачки - ОСОБА_4 , що підтверджується листом приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Гречанюк Ольгою Петрівною № 4/02-14 від 27.01.2025р. В результаті, Позивачка позбавлена можливості реалізувати право на спадкування належної ОСОБА_4 частки у праві власності на нерухоме майно, у зв`язку з чим і виникла необхідність у зверненні до суду.

Ухвалою суду від 24.06.2025 до участі у цивільній справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача залучено ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

25.07.2025 року від третьої особи ОСОБА_1 , надійшли письмові пояснення, згідно яких щодо задоволення позову не заперечує.

Відповідач відзиву на позовну заяву не подав. Інших заяв по суті справи до суду не надходило.

Ухвалою суду від 28.08.2025 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.

Позивачка та її представник в судове засідання не з`явились, представник подав до суду заяви про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги просить задовольнити.

Відповідач Івано-Франківська міська рада не забезпечила явку свого представника у судове засідання. Про причини неявки суд не повідомили.

Третя особа ОСОБА_1 , у судове засідання не прибув, у письмових поясненнях від 25.07.2025 року просив про розгляд справи за його відсутності.

Третя особа ОСОБА_2 , у судове засідання не прибула повідомлялась у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомила.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Згідно Договору дарування від 07.08.1999р, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Українець В. В. 07 серпня 1999 року ОСОБА_4 - мати позивачки, подарувала ОСОБА_1 1/2 частину незавершеного будівництвом житлового будинку АДРЕСА_1 міськради, ступінь готовності - 67%, та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,1235 га, на якій 1/2 частина будинку знаходиться.

27.11.2001 року виконавчим комітетом Крихівецької сільської ради прийнято рішення №107 про визнання за Позивачем права власності на новозбудований житловий будинок, об`єкт нерухомого майна домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , на підтвердження чого видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно б/н, серія НОМЕР_1 від 27.03.2006 року. Розмір частки вказано: 1/1.

27.03.2006 року проведено реєстрацію за Позивачем права приватної власності на вищевказаний об`єкт нерухомого майна, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно серія СВУ № 450820, виданим Івано-Франківським обласним бюро технічної інвентаризації. Розмір частки вказано: 1/1.

Таким чином, станом на 2006 рік одноосібним власником домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 згідно наявних рішень та документів була Позивачка ОСОБА_1 .

У 2009 році Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області здійснювався розгляд справи № 2-916/2009 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , Крихівецької сільської ради Івано-Франківської міської ради про визнання права власності на 1/4 частину будинковолодіння, скасування рішення сільської ради, свідоцтва про право власності.

В результаті, рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16.07.2009р. у справі № 2-916/2009, яке набрало законної сили 31.07.2009р., позов задоволено частково. Визнано недійсним:

1)Рішення виконавчого комітету Крихівецької сільської ради Івано-Франківської міської ради № 107 від 27.11.2001 року «Про визнання права власності на індивідуальні житлові будинки» в частині визнання права власності на новозбудований житловий будинок в АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 ;

2)Свідоцтво про право власності на нерухоме майно (серія НОМЕР_2 ) домоволодіння по АДРЕСА_1 , видане 27.03.2006 року Крихівецькою сільською радою на ім`я ОСОБА_1 .

Крім цього, визнано за ОСОБА_5 в порядку спадкування за законом право власності на 16,75% домоволодіння по АДРЕСА_1 .

Таким чином, фактично вищевказаним рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16.07.2009р. у справі № 2-916/2009 визнано недійсними всі рішення і документи, згідно яких позивач набула одноосібне право власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 , та визнано лише право власності на 16,75 % частки за братом Позивачки ОСОБА_5 .

Згідно Договору дарування від 29.12.2011р., посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Підхомною О. Д., зареєстровано в реєстрі за № 3688 - 29 грудня 2011 року ОСОБА_5 подарував ОСОБА_1 (Позивачці) належну йому згідно вищевказаного рішення суду частку у розмірі 1675/10000 домоволодіння за АДРЕСА_1 .

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно ОСОБА_1 (Позивачка) станом на даний час належить на праві приватної власності 1675/10000 у домоволодінні за АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна: 14266093), що підтверджується інформаційною довідкою № 395873454 від 20.09.2024р.

Тобто, станом на даний час Позивачці згідно інформації, яка міститься у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, належить на праві власності лише та частка на вищевказане домоволодіння, яка отримана останньою від ОСОБА_5 згідно договору дарування від 29.12.2011 року.

В той же час, у державному реєстрі не відображено інформацію про належність Позивачці 1/2 частини вищевказаного домоволодіння, яку вона отримала від ОСОБА_4 (мати Позивачки) 07.08.1999 року згідно договору дарування 1/2 частини незавершеного будівництвом об`єкта, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Українець В.В.

Відсутність зареєстрованого речового права Позивачки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не дає можливості реалізувати свої правомочності по розпорядженню вказаним майном.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати Позивачки - ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_3 від 23.07.2024р. Після смерті матері, Позивачка у визначений законодавством строк, звернулась до приватного нотаріуса із заявою про відкриття спадкової справи.

15 жовтня 2024 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Гречанюк Ольгою Петрівною за заявою Позивачки було заведено спадкову справу № 22/2024.

Позивач є єдиним спадкоємцем померлої ОСОБА_4 за законом.

Відповідно до положень Цивільного кодексу України, Позивачка прийняла спадщину після смерті своєї матері шляхом спільного проживання разом із спадкодавцем.

27 січня 2025р., після спливу 6-місячного строку на прийняття спадщини, Позивачем подано заяву на видачу свідоцтва про право на спадщину на частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , яка належала спадкодавцю ( ОСОБА_4 ).

Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріусом було відмовлено у зв`язку з відсутністю документів, що посвідчують право власності та інформації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , яка належала матері Позивачки - ОСОБА_4 , що підтверджується листом приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Гречанюк Ольгою Петрівною № 4/02-14 від 27.01.2025р.

В результаті, Позивачка позбавлена можливості реалізувати право на успадкування належної ОСОБА_4 частки у праві власності на нерухоме майно, у зв`язку з чим і виникла необхідність у зверненні до суду.

Окрім того 20.05.2025 року позивачка звернулась до ОСОБА_6 , приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу із заявою щодо можливості відчужити 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 шляхом укладення договору дарування, на яку було отримано Довідку щодо вчинення нотаріальних дій від 21.05.2025р. №26/01-16 якою фактично повідомлено про неможливість реалізації Позивачкою правомочності розпорядження ? (однією другою) частиною житлового будинку чи житловим будинком вцілому та рекомендовано звернутись до суду із позовом про визнання права власності на житловий будинок.

Згідно ч.1 ст.392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до вимог ст.ст.1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який поширюється з часу відкриття спадщини.

Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Смерть власника являється однією із підстав для припинення права власності, що випливає із норм статті 346 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право.

Відповідно до частини першої статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи.

Разом із тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина четверта статті 25 ЦК України).

З урахуванням зазначеного, визначення частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування.

Аналогічний правовий висновок неодноразово було викладено Верховним Судом у постановах від 20 червня 2018 року у справі № 640/13903/16-ц (провадження № 61-15147св18); від 20 червня 2018 року у справі № 266/5267/18 (провадження № 61-6647св19); від 20 березня 2019 року у справі № 550/1040/16-ц (провадження № 61-28423св18); від 22 квітня 2020 року у справі № 601/2592/18 (провадження № 61-17859св19); від 22 квітня 2020 року у справі № 127/23809/18 (провадження № 61-11210св19); від 27 травня 2020 року у справі № 361/7518/16-ц (провадження № 61-43734св18), від 16 вересня 2020 року у справі № 464/1663/18 (провадження № 61-9410св19).

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно із положеннями ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено між ними або законом.

В контексті розгляду даної позовної заяви суд бере до уваги рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16.07.2009р. у справі № 2-916/2009, яке має важливе значення для правильного вирішення даної справи.

Судом у справі № 2-916/2009 встановлено, що станом на 1999 рік ОСОБА_4 перебувала у шлюбі із ОСОБА_7 батьком ОСОБА_5 , позивача у справі № 2-916/2009.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 , перебуваючи у шлюбі із ОСОБА_4 - помер.

Оскільки домоволодіння за АДРЕСА_1 споруджувалось у період перебування ОСОБА_7 та ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі, то, відповідно, належало останнім на праві спільної сумісної власності (тобто по ? частки). Беручи до уваги, що станом на 1999 рік вищевказаний об`єкт не був прийнятий у експлуатацію та характеризувався як незавершений будівництвом об`єкт станом готовності 67 %, то подружжю належало відповідно по 33,5 % (67%/2=33,5%) у цьому незавершеному будівництві.

Після смерті ОСОБА_7 заяви про прийняття спадщини після його смерті було подано спадкоємцями першої черги: його дружиною ОСОБА_4 та сином ОСОБА_5 , які, відповідно, мали право на спадкування та успадкували належну померлому ОСОБА_7 частку порівну по 16,75 % (33,5%/2=16,75 %).

Як зазначено у рішенні, «Іншою 1/2 частиною спірного недобудованого житлового будинку ОСОБА_4 правомірно розпорядилась і подарувала своїй дочці ОСОБА_1 згідно договору дарування від 07 серпня 1999 року, оскільки ця частка їй належала як частка у спільному придбаному майні подружжя».

В результаті, суд дійшов висновку, що виконавчий комітет Крихівецької сільської ради без будь-яких правових підстав прийняв рішення про оформлення за ОСОБА_1 (Позивачка) права власності на все будинковолодіння, в той час як 1/2 його частина уже перебувала в її власності на підставі нотаріально посвідченого правочину договору дарування від 07.08.1999, а забудовником іншої частини по всіх документах рахувалась ОСОБА_4 мати Позивачки.

Як зазначено у самому рішенні суду, Позивачка правомірно отримала у власність 1/2 частини домоволодіння згідно нотаріально посвідченого договору дарування від 07.08.1999 року.

Однак, у зв`язку із скасуванням рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16.07.2009р. у справі № 2-916/2009 правовстановлюючих документів ОСОБА_1 на домоволодіння, станом на даний час за Позивачкою зареєстровано лише право власності на 1675/10000 частки у домоволодіння, яка отримана останньої від ОСОБА_5 згідно договору дарування від 29.12.2011р.

Водночас, у державному реєстрі не відображено інформацію про належність Позивачці 1/2 частини вищевказаного домоволодіння, яку вона отримала від ОСОБА_4 (мати Позивачки) 07.08.1999 року згідно договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Українець В. В.

Таким чином, фактично рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16.07.2009р. у справі № 2-916/2009 зафіксовано наступний розподіл часток співвласників у домоволодінні після смерті ОСОБА_7 :

1) ОСОБА_5 16,75% завершеного (1675/10000) в порядку спадкування після батька;

2) ОСОБА_4 16,75% завершеного (1675/10000) в порядку спадкування після чоловіка;

3) ОСОБА_4 50,00% 1/2 (завершеного) частка як одного з подружжя.

Разом фактично за ОСОБА_4 3/4 частки домоволодіння (1/2 +1/4).

Беручи до уваги, що ОСОБА_4 07 серпня 1999 року згідно нотаріально посвідченого договору дарування подарувала ОСОБА_1 1/2 частини домоволодіння, фактично на дату смерті ОСОБА_4 належала 1/4 частки у домоволодінні АДРЕСА_1 , успадкована ОСОБА_4 після смерті у 1999 році її чоловіка ОСОБА_7 .

У відповідності зі ст.317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року, і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56; Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року №7/5і зареєстрованим у Міністерства юстиції України від 18 лютого 2002 року за №157/6445 (з подальшими змінами).

Вищезазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте, виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року.

Таким чином, за змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи те, що оформити спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на належне їй домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна 14266093), в нотаріальному порядку не має змоги, так як правовстановлюючі документи на вищевказаний об`єкт нерухомого майна, видані на ім`я спадкодавця відсутні, а Позивач є спадкоємцем за законом померлої, спадщину прийняла, її право на спадкове майно ніким не оспорюється, суд приходить до переконання, що існують підстави для задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, відповідно до ст. 392, 1216, 1223, 1261, 1267 ЦК України, керуючись ст.ст. 2, 89, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 право власності на 8325/10000 домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 14266093.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Бабій О.М.

Повний текст рішення складено та підписано 10 жовтня 2025 року.