Справа № 214/5396/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

25 вересня 2025 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Сіденка С.І.,

за участю секретаря судового засідання Розстальної К. В.

представника позивача адвоката Мельник Г. В.,

представника відповідача адвоката Рябченко П. Ф.(ВКЗ)

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі у порядку загального позовного провадження в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и в:

позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача ОСОБА_2 та просить суд:

визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя:

квартиру двох кімнатну, загальною площею 53,2 кв. м. житловою площею 30,1 кв. м., розташована за адресою: АДРЕСА_1 ,

автомобіль HYUNDAI ELANTRA, 2012 року випуску, VIN НОМЕР_1 ;

в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

припинити право спільної сумісної власності на автомобіль HYUNDAI ELANTRA, 2012 року випуску, VIN НОМЕР_1 та виділити його у власність ОСОБА_2 ;

стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за частину ринкової вартості автомобіля HYUNDAI ELANTRA у розмірі 178250,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 14 вересня 2013 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , про що Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, складено актовий запис №428. Від даного шлюбу мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08.04.2024 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . У сторін є об`єкти права спільної сумісної власності подружжя: - двокімнатна квартира загальною площею 53,2 кв. м, житловою площею 30,1 кв. м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; автомобільHYUNDAI ELANTRA, 2012 року випуску державний номерний знак НОМЕР_2 . Вказане майно придбано за спільні кошти під час перебування у зареєстрованому шлюбі. Вартість майна визначена позивачем, виходячи з реальних витрат на його придбання. Вказаним автомобілем володіє та користується ОСОБА_2 .

Оскільки майно набуте подружжям під час шлюбу на підставі договору купівлі продажу, дане майно є спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно до звіту про незалежну оцінку ринкової вартості квартири на день подання позову складає 547 666 грн.

Відповідно до Звіту №1705-11/24 про оцінку вартості майна колісного транспортного засобу автомобіля мариHYUNDAI ELANTRA, 2012 року випуску, тип- загальний легковий- седан В, VIN -5 НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_2 , колір- сірий станом на 17 травня 2024 року вартість складає 356 500 грн.

Згідно протоколу автоматичного розподілу справ між суддями від 13.06.2024 року визначено головуючу суддю Сіденко С. І.

Ухвалою Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 липня 2024 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат П. Ф. Рябченко подав відзив на позов у якому сторона відповідача зазначила, позовні вимоги визнала частково. В частині поділу квартири збільшити її частку у квартирі, оскільки з нею проживає неповнолітня дитина. Відносно вимог позивача, щодо компенсації вартості автомобіля просить відмовити в повному обсязі, оскільки нею було виплаченою набагато більше ніж сама вартість самого автомобіля (підтвердженням цього є платіжна інструкція).

В обґрунтування зустрічного позову, ОСОБА_2 в інтересах якої діє адвокат Рябченко П. Ф. посилається на те, що сторони по справі перебували у шлюбі з 14 вересня 2013 року, шлюб було розірвано 08 квітня 2024 року. ОСОБА_2 була вимушена виїхати за кордон із неповнолітнім сином, так як почалася озброєна агресія Росії проти України. Після чого ОСОБА_1 за відсутності дружини, розірвав шлюб та уклавши шлюб з іншою дружиною став проживати в квартирі (яку було куплено в шлюбі з позивачем за вторинним позовом), з якою на даний час проживає в квартирі. ОСОБА_2 так і ОСОБА_1 є власниками по 1/2 частки квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , так як дана квартира була придбана в шлюбі. Неодноразово пропонувала відповідачеві подарувати квартиру сину та засвідчити це нотаріально, щоб у їхнього спільного сина ОСОБА_4 була своя квартира в подальшому житті та щоб не було проблем на, що спочатку ОСОБА_1 погоджувався, що так потрiбно зробити, але потiм змiнив свою думку. Вiн подав до суду позовну заяву про поділ спільного майна подружжя при цьому додавши до позову автомобіль, який знаходиться у ОСОБА_2 за кордоном і за який вона вже перечислила йому кошти за частку загалом 4500 євро. (дане стверджується квитанціями і показами самої ОСОБА_5 ), але ж в позовi ОСОБА_1 вказав, що хоче отримати за машину кошти (половину вартостi автомобiля) так розумію повторно... Тобто,з цього слідує,що вiн має намір повторно отримати кошти (певно не розраховував, що залишилися квитанції про сплату за частку авто).,і не дивлячись на дані обставини взагалі не рахує того що ОСОБА_2 цей автомобiль використовує, для зручностi спільної дитини (возити та забирати зi школи, спортивноi секцiї…і т.д.). ОСОБА_2 має встигати все це, тому що повертатися на роботу на громадському транспортi - швидко неможливо цього робити, тобто автомобіль потрібен більшості в інтересах дитини. Також вiдвозити на вихiдних та забирати його вiд бабусi з дiдусем, оскiльки, ОСОБА_2 працює на вихiдних також, щоб забезпечити щасливе життя спільного сина.

В зустрічному позові просить суд:

- Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 квартиру, що розташована за адресою:

АДРЕСА_1 .

- Визнати в порядку поділа майна подружжя право власності на частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 , та право власності на частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1

- Припинити право власності ОСОБА_1 на частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 ,

- Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію частки квартири у розмірі 563195,00 грн. та судові витрати за подачу зустрічного позову до суду у розмірі 5631 грн. 95 коп.

02.10.2024 року через «Електронний суд» від представника ОСОБА_2 адвоката Рябченко П. Ф. надійшла зустрічна позовна заява.

Ухвалою Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.11.2024 року зустрічну позовну заяву - залишено без руху.

Від представника ОСОБА_2 адвоката Рябченко П. Ф. надійшла заява на виконання вимог ухвали суду від 27.11.2024 року.

Ухвалою від 28.01.2025 року прийнято зустрічний позов ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом.

04.02.2025 року через «Електронний суд» від представника ОСОБА_1 адвоката Мельник Г. В. надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, відповідач по зустрічному позову зустрічний позов не визнає, проти фактів викладених у зустрічному позові заперечує.

Ухвалою від 16 травня 2025 року підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом адвокат Мельник Г.В. позовні вимоги первісного позову підтримала з підстав викладених у позові та просила їх задовольнити. Позовні вимоги за зустрічною позовною заявою позивача заперечує.

Представник відповідача та відповідач за первісним позовом позовні вимоги визнали частково. В решті позовних вимог посить відмовити. Зустрічну позовну заяву підтримали та просили її задовольнити.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд зокрема вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно зі ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Одним із способів захисту порушених суб`єктивних прав є звернення до суду.

За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Обов`язковою умовою надання судом правового захисту є наявність відповідного порушення відповідачем прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Таким чином, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджуване порушення було обґрунтованим та підтвердженим.

Зі змісту ст.ст.15,16 Цивільного кодексу України вбачається можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача суб`єктивного права чи інтересу, порушення такого права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність наявному порушенню і відповідність законодавству) обраного способу судового захисту. Відсутність або недоведеність будь-якого з означених елементів доказування для позивача зумовлює відмову у задоволені позову.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити докази, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 77-80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі прийшов до наступного.

14 вересня 2013 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , про що Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, складено актовий запис №428.

Від шлюбу сторони мають спільну дитину дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08.04.2024 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Після розірвання шлюбу дитина проживає з матір`ю.

За час шлюбу сторони придбали нерухоме майно:

- двокімнатну квартиру загальною площею 53,2 кв. м, житловою площею 30,1 кв. м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Договором купівлі-продажу квартири від 22 червня 2015 року та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- автомобіль HYUNDAI ELANTRA, 2012 року випуску державний номерний знак НОМЕР_2 .

Позивач проживає за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідачка разом з неповнолітнім сином, в зв`язку з збройною агресією з боку рф проти України була вимушена виїхати за кордон.

Сторони не заперечують проти позовних вимог у частині визнання спільною власністю подружжя квартири, автомобіля та визнання за кожним по у їх частках.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступним.

У відповідності до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Як зазначає Пленум Верховного Суду України у пункті 23 Постанови від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст.60,69 СК України, ч.3 с. 368 ЦК України), відповідно до ч.ч.2,3ст. 235 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані.

Згідно зі статтею 57 Сімейного кодексу України (далі - СК України) особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

У статті 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу (крім майна, зазначеного в статті 57 СК України). Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку.

Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 17 червня 2020 року у справі №490/10838/16-ц.

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України (стаття 68 СК України).

Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Верховний суд погоджується з висновками судів про, те що нерухоме майно набуто сторонами за час шлюбу, воно є спільним сумісним майном подружжя, ці речі є не подільними, тому підлягають поділу шляхом виділення у власність кожного окремі обєкти рухомого та нерухомого майна.

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

У відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно із ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом

Судом встановлено, що за час подружжя сторонами було набуто спірну квартиру та автомобіль Hyundai.

Сторони не заперечують проти позовних вимог щодо визнання об`єктами спільної сумісної власності на квартиру та автомобіль Hyundai, а відтак, враховуючи приписи законодавства та позицію сторін, суд задовольняє первісні позовні вимоги частково.

Згідно з частиною першою статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 370 ЦК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У цій справі суд встановив, що сторони набули у спільну сумісну власність подружжя майно, яке підлягає поділу:

-Житлова двокімнатна квартира загальною площею 53,2 кв. м, житловою площею 30,1 кв. м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 22 червня 2015 року посвідченим приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Лігутою О. С. та зареєстрованим в реєстрі за №232 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та обтяжень від 22.06.2015 року .

-автомобіль HYUNDAI ELANTRA, 2012 року випуску державний номерний знак НОМЕР_2 .

Щодо вартості майна, що підлягає поділу, то згідно з постановою Верховного Суду від 16 січня 2023 року у справі № 754/3132/16-ц вартість майна, що підлягає поділу слід визначати, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна, майнових прав (далі - оцінка майна) - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону (далі - нормативно-правові акти з оцінки майна), і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.

Згідно з абз. 4 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оціночна діяльність може здійснюватися у таких формах, зокрема: рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна), яке полягає в їх критичному розгляді та наданні висновків щодо їх повноти, правильності виконання та відповідності застосованих процедур оцінки майна вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, в порядку, визначеному цим Законом та нормативно-правовими актами з оцінки майна.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів.

У зустрічному позові представник позивача адвокат Бабій Д.Ю. Рябченко П.Ф. просив також суд визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 квартиру, що розташована за адресою:

АДРЕСА_1 .

- Визнати в порядку поділа майна подружжя право власності на частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 , та право власності на частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1

- Припинити право власності ОСОБА_1 на частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 ,

- Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію частки квартири у розмірі 563195,00 грн. та судові витрати за подачу зустрічного позову до суду у розмірі 5631 грн. 95 коп.

Однак, враховуючи, що позовні вимоги первісного позивача - відповідача ідентичні з вимогами відповідача позивача, тому суд дійшов висновку про здійснення поділу спільного майна, а саме: квартири і автомобіля в ідеальних частках, тобто по 1/2 частці кожному із сторін.

Щодо компенсації частки вартості кавртири з ОСОБА_1 в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають так як сторонами по справі не доведено, що двокімнатна квартира є неподільною річчю і хтось із співвсників повинен в обов`язковому порядку компенсувати вартість іншому співласнику в грошовму еквіваленті від вартості майна. Клопотань щодо призначення Судово-будівельної експертизу щодо реального розподілу квартири та встановалення порядку користування між співласниками в судовому засіданні не заявлялось.

Щодо компенсації на транспортний засіб марки HYUNDAI ELANTRA, 2012 року випуску державний номерний знак НОМЕР_2 .

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_2 , надала належні докази підтвердження переказу коштів ОСОБА_1 за автомобіль в розмірі 4500 тисяч евро тобто строни врегулювали це питання добровільно на договірних засадах. А тому суд відмовляє, позивачу за первісним позовом у повторному отриманні грошових коштів від відповідача за автомобіль. Доводи позивача, що він незнає за що саме йому від імені позивача переведено кошти 4500 тисяч евро є голослівними та недоведеними.

Тому за ОСОБА_2 необхідно визнати право власності на весь автомобіль HYUNDAI ELANTRA так як частка його вартості сплачена іншому співласнику ОСОБА_1 в повному обємі в досудовому прорядку на договірних засадах.

Відповідно до ст. 141 ЦПК судові витрати, пов`язані з розглядом справи, зокрема, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що задоволені вимоги обох сторін в рівних частинах поділене їх спільне майно, суд вважає, що витрати понесені сторонами при зверненні до суду з розглядом справи, слід покласти на сторони.

Керуючись ст. ст. 69,70,71 СК України, ст. ст.2,4,5,7,12,76-89,141,258,259,263,264,265,268,273,352,354,355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя - задовольнити частково.

Визнати спільною сумісною власністю майна подружжя двокімнатну квартиру, загальною площею 53,2 кв.м., житловою площею 30,1 кв. м., яка розташована за адресою АДРЕСА_1 .

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності на 1/2 частину квартири двокімнатної, загальною площею 53,2 кв.м., житловою площею 30,1 кв. м., яка розташована за адресою АДРЕСА_1 .

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 право власності на на 1/2 частину квартири двокімнатної, загальною площею 53,2 кв.м., житловою площею 30,1 кв. м., яка розташована за адресою АДРЕСА_1 .

В порядку поділу спільного майна подружжя припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_1 на 1/2 частину автомобіля HYUNDAI ELANTRA, 2012 року випуску державний номерний знак НОМЕР_2 без визначення компенсації.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати право власності на автомобіль HYUNDAI ELANTRA, 2012 року випуску державний номерний знак НОМЕР_2 за ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 без визначення компенсації.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати понесені на правову допомогу в сумі 6000 гривень та сплачений судовий збір пропорційно задоволеним вимогам в сумі,- 7259,55 гривень).

В решті вимог, - відмовити.

Зустрічному позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права власності та стягнення грошової компенсації частки житла,-відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Сіденко С. І.