Справа № 350/1450/15-ц
Номер провадження 4-с/350/5/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2025 року селище Рожнятів

Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області

в складі :

головуючого судді Бейка А.М.,

секретаря судового засідання Маєвської С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на рішення та бездіяльність головного державного виконавця Долинського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Король Наталії Василівни,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на рішення та бездіяльність головного державного виконавця Долинського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Король Н.В., у якій просить поновити строк подання вищевказаної скарги; визнати неправомірною та скасувати постанову від 16.06.2025 у виконавчому провадженні №64231101, відкритого 22.01.2021 про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №350/1450/15-ц, виданого 20.01.2021 Рожнятівським районним судом Івано-Франківської області; визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Долинського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Король Н.В. у вищевказаному виконавчому провадженні, щодо залучення до проведення та організації виконавчих дій суб`єктів господарювання, інших осіб, стягувача, у тому числі на платній основі за рахунок авансового внеску стягувача, та зобов`язати здійснити ці заходи примусового виконання рішення суду у справі №350/1450/15-ц у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і Законом України «Про виконавче провадження»; стягнути з Долинського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на його користь сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Скаргу ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що 22.01.2021 головним державним виконавцем Рожнятівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Котурбаш С.І. відкрито виконавче провадження №64231101 з виконання виконавчого листа №350/1450/15-ц, виданого 20.01.2021 року Рожнятівським районним судом Івано-Франківської області про: зобов`язати ОСОБА_2 за власний рахунок демонтувати вигрібну яму та туалет, розташовані на земельній ділянці, яка знаходиться у її користуванні за адресою: АДРЕСА_1 , а також огорожу земельної ділянки по поворотних точках №19,51,21,22, позначених на рисунках 30 та 31 висновку комплексної земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи №3/20-28/2214-2221/20-28 від 30.09.2020 року, звільнивши проїзд до будинковолодіння ОСОБА_1 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , до ширини по поворотних точках 19 та 51 не менше 5,13 метра, а по поворотних точках №21 та 22 до ширини не менше 3,5 метра.

16.06.2025 року головним державним виконавцем Долинського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Король Н.В. винесено постанову про закінчення даного виконавчого провадження, в мотивувальній частині якої головний державний виконавець зазначила, що 05.02.2021 року державним виконавцем складений акт про невиконання боржником ОСОБА_2 рішення суду від 20.01.2021 року у зв`язку з чим 08.02.2021 року на боржницю накладений штраф і наданий новий термін виконання, а 24.02.2021 року державним виконавцем повторно складений акт про невиконання ОСОБА_2 рішення суду і постановою від 25 лютого 2021 року на боржницю знову накладений штраф, тому «16.07.2021 року згідно аб.2 ч.3 ст.63 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження».

На підставі вищенаведеного та керуючись вимогами п. 11 частини першої статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», постановила закінчити дане виконавче провадження, припинити чинність арешту майна боржника та скасувати інші заходи примусового виконання рішення суду.

ОСОБА_1 вважає, що після накладення на боржницю ОСОБА_2 штрафу за невиконання рішення суду, державний виконавець зобов`язана була вжити примусових заходів щодо виконання судового рішення, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», в тому числі залучити до проведення та організації виконавчих дій суб`єктів господарювання чи інших осіб (у тому числі на платній основі за рахунок авансового внеску стягувача), тобто його, на його прохання, та його людей, працівників поліції для забезпечення безпеки виконання примусових заходів, однак державний виконавець цього не зробила, ігноруючи вимогами Закону України «Про виконавче провадження» та своїми посадовими обов`язками, які зобов`язують її вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом, проявила бездіяльність та небажання вчиняти такі дії і здійснювати такі заходи.

Вищезазначені обставини свідчать про неповному виконавчих дій у виконавчому провадженні №64231101 у справі № 350/1450/15-ц та про незаконність прийнятого рішення про закінчення даного виконавчого провадження з мотивів не можливості виконати рішення суду без участі боржника.

Вважає, що постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 16.06.2025 року є неправомірною, прийнятою в порушення вимог п. 11 ч. 1 ст. 39, ст. 40, абз. 3 ч. 3 ст. 63 ЗУ «Про виконавче провадження», а відтак підлягає скасуванню.

У своїх письмових поясненнях представник Долинського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі просить відмовити у задоволенні скарги.

Зазначає, що згідно акту державного виконавця від 05.02.2021 року ОСОБА_2 рішення суду не виконано. За невиконання рішення суду на боржницю накладено штраф згідно ч. 1 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» у розмірі 1700 гривень, постанова державного виконавця від 08.02.2021 та повторно зобов`язано виконати дане рішення до 10-ти днів та попереджено, що в разі невиконання на неї буде накладено штраф.

Згідно акту державного виконавця від 24.02.2021 після повторнної перевірки ОСОБА_2 рішення суду не виконано. На боржницю повторно накладено штраф згідно ч. 2 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» у подвійному розмірі 3400 гривень, постанова державного виконавця від 25.02.2021.

16.07.2021 року керуючись абз. 2 ч. 3 ст. 63, 75 ЗУ «Про виконавче провадження», ст. 382 КК України державним виконавцем надіслано повідомлення про вчинення кримінального правопорушення за умисне невиконання та перешкоджання виконанню рішення Рожнятівського районного суду №350/1450/15 від 20.01.2021 року.

28.03.2023 Рожнятівським районним судом Івано-Франківської області винесено вирок відносно відповідачки ОСОБА_2 , а саме визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України.

Зазначає, що при виконанні даного рішення державним виконавцем слід керуватися вимогою абз. 3 ч. 3 ст. 63 ЗУ «Про виконавче провадження», яка вказує на наступне «у разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконане без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження».

Також, зазначає, що навіть самим виконавчим документом передбачено, що боржник в даному випадку повинен особисто вчинити певні дії, а саме за власний рахунок виконати рішення суду, що знову ж таки свідчить про те, що рішення суду не може бути виконано без участі боржника.

Скаржник ОСОБА_1 у судове засідання не прибув, у скарзі просив розглядати справу у його відсутності.

Представник Долинського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Король Н.В. у судове засідання не прибула, направила суду заяву про розгляд справи без її участі, у якій також зазначила, що вимоги скарги не визнає.

За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази по справі, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 449 Цивільного процесуального кодексу України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

ОСОБА_1 зазначив, що пропустив встановлений ч. 1 ст. 449 ЦПК України десятиденний строк у зв`язку з тим, що постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження отримав 26.06.2025 і в строк визначений ст. 449 ЦПК України, подав до суду скаргу про визнання неправомірними рішення та бездіяльність головного державного виконавця Король Н.В. під час виконання судового рішення.

Однак ухвалою судді Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 10.07.2025 вищезазначену скаргу разом з усіма додатками повернуто йому як таку, що підписана особою, яка не має права її підписувати, тому він повторно звернувся з даною скаргою до суду.

Розглянувши клопотання про поновлення пропущеного строку, беручи до уваги зазначені заявником доводи, суд дійшов висновку про поважність причин пропуску подання скарги та вважає за можливе поновити строк для подання скарги до суду.

Фактичні обставини, встановлені судом:

22.01.2021 року головним державним виконавцем Рожнятівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івно-Франківськ) Котурбаш С.І. відкрито виконавче провадження №64231101 з виконання виконавчого листа №350/1450/15-ц, виданого 20.01.2021 року Рожнятівським районним судом Івано-Франківської області про: зобов`язати ОСОБА_2 за власний рахунок демонтувати вигрібну яму та туалет, розташовані на земельній ділянці, яка знаходиться у її користуванні за адресою: АДРЕСА_1 , а також огорожу земельної ділянки по поворотних точках №19,51,21,22, позначених на рисунках 30 та 31 висновку комплексної земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи №3/20-28/2214-2221/20-28 від 30.09.2020 року, звільнивши проїзд до будинковолодіння ОСОБА_1 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , до ширини по поворотних точках 19 та 51 не менше 5,13 метра, а по поворотних точках №21 та 22 до ширини не менше 3,5 метра (а.с. 9-10).

16.06.2025 року головним державним виконавцем Долинського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Король Н.В. керуючись п. 11 ч. 1 статті 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області №350/1450/15-ц виданого 20.01.2021 року мотивуючи своє рішення тим, що 05.02.2021 року державним виконавцем складений акт про невиконання боржником ОСОБА_2 рішення суду від 20.01.2021 року у зв`язку з чим 08.02.2021 року на боржницю накладений штраф і наданий новий термін виконання, а 24.02. 2021 року державним виконавцем повторно складений акт про невиконання ОСОБА_2 рішення суду і постановою від 25 лютого 2021 року на боржницю знову накладений штраф, тому «16.07.2021 року згідно абз.2 ч.3 ст.63 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження» (а.с. 11-12).

31.10.2022 старшим державним виконавцем Рожнятівського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Фравнківськ) Вагилевичем В.М. керуючись ст.ст. 18, 20 ЗУ «Про виконавче провадження» винесено постанову про залучення фізичних осіб ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа №350/1450/15-ц виданого 20.01.2021 Рожнятівським районним судом Івано-Франківської області (а.с. 13-14).

Норми права, застосовані судом:

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Згідно із ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

За приписами частини другої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Частинами першою та другою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (рішення Конституційного Суду України №18-рп/2012 від 13.12.2012).

Відповідно до рішення Конституційного Суду України №11-рп/2012 від 25.04.2012 невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» унормовано, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело як джерело права.

За умовами пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні по справі «Деркач та Палек проти України» Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи трибуналі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, даний пункт передбачає "право на суд", одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Однак це право було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду однієї зі сторін. Важко уявити, щоб пункт 1 статті 6 Конвенції детально описував процедурні гарантії, які надано сторонам, - справедливість, відкритість і оперативність проваджень, - і не передбачав би гарантій виконання судових рішень. Тлумачення статті 6 Конвенції як положення, що лише гарантує право на звернення до суду та проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуації, несумісної з принципом верховенства права, який Високі Договірні Сторони зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, виконання судового рішення має розглядатися як невід`ємна частина "судового процесу" для цілей статті 6.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини право доступу до суду включає право на виконання судового рішення без надмірних затримок. За певних обставин така затримка може бути виправданою, але вона не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Іммобільяре Саффі проти Італії»).

У рішенні по справі «Чіжов проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатись, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Глоба проти України» пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності.

Статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців (стаття 2 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За умовами частини першої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно частини першої статті 13 Закону України «Про виконавче провадження», під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Належним доказом вжиття усіх передбачених законом заходів з примусового виконання рішення суду, що свідчить про повноту виконавчих дій, є повне виконання рішення суду.

Аналогічна правова позиція Верховного Суду відображена в постанові від 29.10.2021 у справі №916/1714/20.

Враховуючи вищевикладене, за змістом положень статей 1,5,6,11,18 Закону України "Про виконавче провадження" метою виконавчого провадження є захист інтересів стягувачів шляхом здійснення сукупності передбачених законом заходів, спрямованих на дієве та ефективне виконання рішень суду та інших органів і посадових осіб, а виконавці при здійсненні виконавчого провадження наділені широким колом повноважень та зобов`язані неухильно дотримуватись прав і законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Невиконання рішення суду, що набрало законної сили, свідчить про неповноту виконавчих дій, що є недопустимим з огляду на положення статті 129-1 Конституції України.

Отже, виконавець зобов`язаний вживати передбачених Законом України "Про виконавче провадження" заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а також зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Пункт 11 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема, надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.

Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини. У випадках, передбачених пунктами 1-3, 5-7, 9-12, 14-19 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав (частини друга, третя статті 39 Закону України «Про виконавче провадження»).

Статтею 63 Закону України "Про виконавче провадження" регламентовано порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

Відповідно до частин першої, другої статті 63 Закону України "Про виконавче провадження" за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Згідно з частиною третьою статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Отже, відповідно до змісту наведеної норми повторне невиконання боржником рішення суду, яке може бути виконано без його участі, має наслідком надіслання державним виконавцем органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, а також вжиття заходів примусового виконання рішення суду. Водночас, у разі невиконання рішення суду, яке не може бути виконане без участі боржника, державний виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

В обох випадках, про які йдеться в абзацах другому та третьому частини третьої статті 63 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець має звернутись до органу досудового розслідування з повідомленням про вчинення боржником кримінального правопорушення. Однак, ухвалити постанову про закінчення виконавчого провадження після такого звернення виконавець може лише у разі невиконання боржником рішення суду, яке не може бути виконане без його участі. Якщо ж судове рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець після відповідного звернення до правоохоронних органів не закінчує виконавче провадження, а продовжує вживати передбачені Законом України «Про виконавче провадження» заходи, спрямовані на примусове виконання такого рішення.

При цьому накладення штрафів і направлення подання (повідомлення) правоохоронним органам про притягнення боржника до кримінальної відповідальності самі собою не є достатніми заходами з виконання судового рішення. Звернення з таким повідомленням до правоохоронних органів не означає, що виконавець вжив усіх можливих заходів для виконання рішення суду, а свідчить лише про вжиття ним передбачених законом заходів щодо повідомлення уповноважених органів про невиконання обов`язкового рішення суду.

Саме такий правовий висновок Великої Палати Верховного Суду викладено в постанові від 16.11.2022 у справі №910/7310/20.

Мотивована оцінка аргументів сторін:

Та обставина, що саме ОСОБА_2 за судовим рішенням зобов`язана вчинити певні дії, не свідчить про те, що у разі невиконання цього рішення саме боржником, воно не може бути виконано без його участі відповідно до абзацу 2 частини третьої статті 63 Закону, оскільки судове рішення хоч і зобов`язує саме боржника вчинити ці дії, однак, не є нерозривно пов`язаним з особою боржника та не унеможливлює виконання цього рішення без його участі шляхом вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання, враховуючи встановлені судом обставини невиконання його у добровільному порядку та свідоме ухилення ОСОБА_2 від його виконання.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеної у постановах у справі №916/4106/14 від 30.08.2018 та у справі №924/315/17 від 25.09.2020.

Також, суд враховує правові висновки, викладені Верховним Судом у постановах від 13.02.2018 у справі № 923/182/13-г та від 30.08.2018 у справі № 916/4106/14, відповідно до змісту яких та обставина, що саме боржник відповідно до судового рішення зобов`язаний вчинити певні дії, не свідчить про те, що у разі невиконання цього рішення саме боржником, воно не може бути виконано без його участі відповідно до абзацу 2 частини третьої статті 63 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки хоч і зобов`язує саме боржника вчинити ці дії, однак не є нерозривно пов`язаним з особою боржника та не унеможливлює виконання цього рішення без його участі шляхом вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання, враховуючи встановлені судами обставини невиконання його у добровільному порядку та вчинення перешкод у його виконанні.

Таким чином, враховуючи встановлені під час розгляду скарги обставини, суд вбачає наявність правових підстав для визнання неправомірною та скасування постанови головного державного виконавця Долинського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Король Н.В. про закінчення виконавчого провадження № 64231101 від 16.01.2021 року на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із направленням подання про кримінальне правопорушення за фактом умисного невиконання боржником ОСОБА_2 рішення суду.

Крім того, на глибоке переконання суду, державний виконавець не вжив всіх необхідних дій, спрямованих на примусове виконання виконавчого листа №350/1450/15-ц, виданого 20.01.2021 року Рожнятівським районним судом Івано-Франківської області, а саме:

- передбачених ст. 18 ЗУ "Про виконавче провадження", зокрема, п. 3, 6, 7, 8, 15, 20 ч. 3.

- у порушення ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" державним виконавцем не надано суду доказів направлення ОСОБА_2 постанови про відкриття виконавчого провадження з рекомендованим поштовим відправленням.

Відповідно до ч. 2 ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

З урахуванням викладеного вище, суд вважає, що скарга є обґрунтованою, підтвердженою встановленими доказами, а відтак підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 14 постанови Пленуму ВСС «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 року № 6, враховуючи, що виконання судових рішень є завершальною і невід`ємною частиною (стадією) судового провадження у конкретній справі, в якій провадження за скаргою не відкривається, а за подання позовної заяви сплачено відповідний судовий збір, ні ЦПК, ні законом «Про судовий збір» не передбачено необхідності сплати судового збору за подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Такий висновок також викладено Верховним судом в постанові № 589/6044/2013 від 14.02.2018 року.

У зв`язку з вищенаведеним вимога скаржника про стягнення з Долинського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на його користь сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн. задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 259-261, 352-355, 447- 451 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Поновити ОСОБА_1 строк для подання скарги на рішення та бездіяльність головного державного виконавця Долинського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Король Наталії Василівни.

Скаргу ОСОБА_1 на рішення та бездіяльність головного державного виконавця Долинського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Король Наталії Василівни - задоволити.

Визнати неправомірною та скасувати постанову головного державного виконавця Долинського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Король Наталії Василівни від 16.06.2025 у виконавчому провадженні №64231101, відкритого 22.01.2021 про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №350/1450/15-ц, виданого 20.01.2021 Рожнятівським районним судом Івано-Франківської області.

Визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Долинського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Король Король Наталії Василівни у виконавчому провадженні №64231101, відкритого 22.01.2021 з виконання виконавчого листа №350/1450/15-ц, виданого 20.01.2021 Рожнятівським районним судом Івано-Франківської області, щодо залучення до проведення та організації виконавчих дій суб`єктів господарювання, інших осіб, стягувача, у тому числі на платній основі за рахунок авансового внеску стягувача, та зобов`язати здійснити ці заходи примусового виконання рішення суду у справі №350/1450/15-ц у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і Законом України «Про виконавче провадження».

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя А.М. Бейко