ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/625/25 Доповідач - Гірський Б.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого Гірського Б.О.

cуддів Хоми М.В., Костіва О.З.

за участю секретаря Панькевич Т.І.,

у відсутності сторін

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/25170/24 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Укр Кредит Фінанс від імені якого діє Мельник Вероніка Сергіївна на заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 лютого 2025 року (ухвалене суддею Дзюбичем В.Л.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Укр Кредит Фінанс до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю Укр Кредит Фінанс (далі - ТОВ Укр Кредит Фінанс) звернулося до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування заявлених вимог зазначали, що 07.07.2023 року між ТОВ Укр Кредит Фінанс та ОСОБА_1 був укладений електронний договір про відкриття кредитної лінії №1234-9409 за допомогою веб-сайту (https://creditkasa.com.ua).

Вказували на те, що Кредитний договір, у відповідності до норм частини першої статті 13 Закону України «Про споживче кредитування» був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно позичальнику було надано одноразовий ідентифікатор А7772, для підписання Кредитного договору №1234-9409 від 07.07.2023 року, підтвердження ознайомлення з Правилами та інших супутніх документів.

Згідно умов договору відповідач отримав кредит у розмірі 10 000 грн; строк кредитування 300 днів; базовий період 21 днів; знижена % ставка 2,50% в день; стандартна % ставка 3,00% в день.

Зазначали, що кредитодавець свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти, однак останній, всупереч чинному законодавству та умовам Договору, належним чином покладені на нього зобов`язання не виконав, чим порушив умови Договору і має прострочену заборгованість, яка станом на 16.10.2024 року складає 80 650, 00 грн, з яких: прострочена заборгованість за кредитом 10 000, 00 грн; прострочена заборгованість за нарахованими процентами 70 650, 00 грн.

При цьому позивач прийняв рішення про можливість застосування до позичальника Програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр Кредит Фінанс», а саме про часткове списання заборгованості позичальнику за нарахованими процентами у сумі 30 650, 00 грн за умови погашення останнім решти заборгованості за Договором в розмірі 50 000, 00 грн.

За таких обставин позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії № 1234-9409 від 07.07.2023 року у сумі 50 000 грн, з яких: прострочена заборгованість за кредитом 10 000 грн; прострочена заборгованість за нарахованими процентами 40 000 грн.

Заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 лютого 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за Кредитним договором №1234-9409 від 07.07.2023 в розмірі 15 250 грн, з яких: 10 000,00 грн. прострочена заборгованість за кредитом; 5 250,00 грн. прострочена заборгованість за нарахованими процентами, а також 738,80 грн. сплаченого судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ТОВ «Укр Кредит Фінанс» - Мельник В.С. просить рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором №1234-9409 від 07.07.2023 року у розмірі 15 250,00 грн. та судового збору в розмірі 738,80 грн. скасувати та прийняти нове рішення про стягнення з відповідача на користь позивача загальну суму заборгованості за Кредитним договором №1234- 9409 від 07.07.2023 року, в розмірі 50 000,00 грн., з яких: - прострочена заборгованість за кредитом 10 000,00 грн.; - прострочена заборгованість за нарахованими процентами 40 000,00 грн.

Вказує на те, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, що мають значення для прийняття законного та обґрунтованого рішення.

Вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про те, що строк договору (кредитування) є 21 днів, а не 300 календарних днів, як визначено в умовах договору.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

В судове засідання учасники справи не з`явилися без поважних причин, хоча повідомлявся належним чином про день час та місце судового розгляду, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 07.07.2023 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 укладений електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1234-9409.

Укладаючи Договір, Кредитодавець та Позичальник визнають усі документи (у тому числі Договір) підписані з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем), еквівалентним за значенням (з точки зору правових наслідків) документам у письмовій формі, підписаними власноручно, що повністю відповідає положенням ч. 12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію».

Також сторони підтверджують, що Договір, укладений в електронній формі, має таку саму юридичну силу для Сторін, як і документи, складені на паперових носіях та скріплені власноручними підписами Сторін, тобто вчинені в простій письмовій формі.

Підписуючи Договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, Позичальник підтверджує свою повну обізнаність та згоду з усіма (в тому числі істотними) умовами цього Договору та Правил.

Згідно з п. 2.2. Договору кредитодавець зобов`язується відкрити кредитну лінію для позичальника шляхом надання грошових коштів позичальнику на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом.

Відповідно до п.п. 4.1., 4.2. Договору розмір кредитного ліміту, тобто загальний розмір кредиту становить 10 000 грн. Дата надання/видачі кредиту 07.07.2023 року.

Базовий період користування кредитом складає 21 календарних днів з дня надання кредиту (п. 4.8. Договору).

Строк кредитування, тобто строк на який надається кредит позичальнику, 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику. Дата повернення (виплати) кредиту 01.05.2024 року. Строк договору є рівним строку кредитування. (п. 4.12 Договору).

Відповідно до п. 4.10. Договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на залишок неповернутої суми Кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дня видачі Кредиту до дати фактичного повернення всієї суми кредиту, за наступною ставкою: стандартна процентна ставка становить 3.00% за кожен день користування кредитом.

Згідно з п. 4.13. Договору реальна річна процентна ставка на дату укладення договору становить п`ятсот сімдесят дві тисячі чотириста шістдесят п`ять цілих, нуль сотих відсотки.

Орієнтовна вартість кредиту на дату укладення договору (за весь строк кредитування) складає 100 000, 00 грн та включає в себе: суму кредиту та проценти за користування кредитом (п. 4.14. Договору).

При цьому зі змісту Договору вбачається, що такий договір підписаний електронним підписом відповідача, якому було надано одноразовий ідентифікатор А7772.

07.07.2023 року ОСОБА_1 шляхом накладення електронного підпису, підписав паспорт споживчого кредиту «Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит».

Умовами пунктів 3, 4 Паспорту споживчого кредиту передбачено, що тип кредиту кредитна лінія; сума/розмір кредитного ліміту 10 000 грн.; строк кредитування 300 календарних днів; базовий період сплати відсотків (визначається Сторонами на підставі пропозиції Кредитодавця, сформованої із урахуванням побажань Позичальника) 21 календарних днів.

Стандартна ставка 1095% (3% в день); знижена ставка 912,5% (2,5% в день). Тип процентної ставки фіксована; реальна річна процентна ставка (реальна річна процентна ставка, відсотків річних розрахована за умови, що Базовий період сплати відсотків складає 21 днів, а відсоткова ставка за кредитом 3.00% в день (Стандартна ставка) становить 572 465, 00%.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у договорі про відкриття кредитної лінії №1234-9409 від 07.07.2023 року між ОСОБА_1 та ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" було фактично визначено не один строк кредитування. А відтак, оскільки у договорі було визначено два строки: перший, обумовлений, - в п.2.3. (21 календарних днів, з 07.07.2023 по 27.07.2023), другий - в п. 4.12. (300 календарних днів, з моменту перерахування кредиту позичальнику; дата повернення кредиту 01.05.2024), суд вважав, що слід застосувати положення contra proferentum.

Відповідно, суд також вважав, що починаючи з 28.07.2023 року у кредитодавця відсутнє право нараховувати проценти за кредитним договором, а тому прийшов до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі 10 000 грн. як прострочену заборгованість за кредитом, та 5 250 грн. як прострочену заборгованість за нарахованими процентами.

Колегія суддів не погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Щодо висновків суду першої інстанції про необхідність застосування тлумачення contra proferentum, колегія суддів зазначає наступне.

У постанові від 30 червня 2021 року у справі № 183/2390/18 (провадження № 61-5123св19) Верховний Суд зазначив, що «підставою для тлумачення судом правочину є наявність спору між сторонами щодо його змісту, невизначеність і незрозумілість буквального значення слів, понять і термінів у тексті всієї угоди або її частини, що не дає змогу з`ясувати дійсний зміст угоди або її частини, а волевиявлення сторони правочину не дозволяє однозначно встановити її намір.

Від розуміння сторонами умов кредитного договору щодо строку кредитування, згідно з яким позичальник здійснює погашення заборгованості за кредитним договором, залежить з`ясування обставин, у якому розмірі існує у позичальника заборгованість за кредитним договором. Тож у предмет доказування входить з`ясування цих обставин.

Від встановлення обставин, чи відповідає строк кредитування такому що зазначає Кредитодавець, чи такому, на який посилається суд першої інстанції, залежить, чи існують підстави для стягнення заборгованості за відповідний строк кредитування, у зв`язку з невиконанням позичальником умов кредитного договору.

За таких обставин підлягають тлумаченню відповідні умови договору щодо застосовуваного сторонами певного строку кредитування під час погашення заборгованості за кредитним договором.

У той же час, тлумачення не може створювати нові умови договору, а виключно роз`яснює існуючі умови угоди. Тобто суд може постановити рішення про тлумачення змісту договору без зміни його умов. При цьому, зважаючи на те, що метою тлумачення правочину є з`ясування змісту його окремих частин, який складає права та обов`язки сторін, тлумачення потрібно розуміти як спосіб можливості виконання сторонами умов правочину.

З огляду на викладене тлумаченню підлягає зміст угоди або її частина у способи, встановлені статтею 213 ЦК України, тобто тлумаченням правочину є встановлення (з`ясування) його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення незрозумілостей та суперечностей у трактуванні його положень.

У постанові від 03 березня 2021 року у справі № 522/799/16 (провадження № 61-2887св20) Верховний Суд зазначив, що метою тлумачення правочину є з`ясування того, що в ньому дійсно виражено, а не того, що малося на увазі. Потреба у тлумаченні правочину виникає у зв`язку з неповнотою або недостатньою ясністю окремих його умов. Саме тому при тлумаченні правочину суди першої та апеляційної інстанцій насамперед повинні брати до уваги однакове для усього змісту правочину буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів, вжитих у правочині.

Верховний Суд у своїй постанові від 11 жовтня 2023 року у справі № 753/13820/16-ц (провадження № 61-4858св23) висловив наступні висновки:

«Щодо визначення правил тлумачення правочину, то відповідно до частини першої статті 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 ЦК України. У частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення.

Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів.

Другим рівнем тлумачення (у разі, якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину, а також з чого вони виходили при його виконанні.

Третім рівнем тлумачення (у випадку безрезультативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніш в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення».

Наведене відповідає правовим висновкам Верховного Суду, зробленим у постанові від 09 березня 2023 року у справі № 695/2077/21 (провадження № 61-10040св22).

Отже, тлумаченню підлягає зміст правочину або його частина саме за правилами, передбаченими статтею 213 ЦК України.

Потрібно враховувати, що передусім тлумаченню підлягає зміст правочину або його частина за правилами, що містяться у статті 213 ЦК України. Виключно у разі неможливості визначити справжній зміст відповідної умови договору за допомогою зазначених рівнів тлумачення, може використовуватися спосіб тлумачення за принципом contra proferentem. Тобто тільки у разі неможливості тлумачення правочину на перших рівнях потрібно керуватися вищезазначеним правовим висновком, який викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17).

Відповідно до зазначеного правового висновку у разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України, необхідно застосовувати тлумачення contra proferentem (Contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав)). Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови.

Як вже зазначалось, на першому рівні тлумачення спочатку аналізується текст умови: якщо слова мають чіткий зміст або усталений технічний смисл, саме він береться до уваги.

Згідно ст. 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга зазначеної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Відтак закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання зобов`язання.

Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Велика Палата Верховного суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 (Провадження № 12-16гс22) підкреслила, що установлений кредитним договором строк кредитування лише визначає часові межі, в яких проценти за «користування кредитом» можуть нараховуватись, не скасовуючи при цьому обов`язок боржника щодо їх сплати.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що одночасне визначення умовами договору щодо Базового періоду на який надається кредит (21 календарних днів) та строку кредитування (300 календарних днів), як таких, що суперечать одна одній, свідчить про помилкове тлумачення судом першої інстанції таких умов договору.

Договірні умови щодо кредитування, які включають в себе: кредитний договір, загальні умови кредитування, рекомендований графік погашення кредиту, реальну річну процентну ставку на дату укладення договору, орієнтовну загальну вартість Кредиту, містять в тому ж числі конкретне визначення поняття «строк кредитування» у 4.12 кредитного договору, що відповідає загальноприйнятому значенню терміну «строк кредитування».

Тлумачення слова «Базовий» міститься у Словнику української мови: це прикметник до слова «база»: 1. Нижня розширена частина колони або стовпа. 2. Основа, грунт, на яких виникає те чи інше явище. 3. Місце скупчення матеріалів, сировини.

Варто зазначити, що поняття «Базовий період» також є поширеним у сфері споживчого кредитування, тим не менш з нього можливо лише припустити приблизний зміст правочину та значення, без пояснення Кредитодавцем цього поняття. У свою чергу, у пункті 1.1, зокрема, чітко зазначено: «Базовий період сплати відсотків (далі - Базовий період) - проміжки часу впродовж строку дії Договору, в останні дні яких у Позичальника настає обов`язок сплати відсотків за користування Кредитом. Кількість днів у Базовому періоді вказана у розділі 4 цього Договору і визначена Сторонами на підставі пропозиції Кредитодавця, сформованої із урахуванням побажань Позичальника, наданих в процесі звернення щодо отримання Кредиту через веб-сайт Кредитодавця». Згідно з пунктом 4.8. кредитного договору: «Базовий період складає 21 календарних днів. Перебіг першого Базового періоду починається з дати надання/видачі Кредиту та закінчується в дату останнього календарного дня першого Базового періоду».

Згідно з пунктом 4.12. кредитного договору: «Строк кредитування, тобто, строк на який надається Кредит Позичальнику: 300 календарних днів з моменту перерахування Кредиту Позичальнику (далі - Строк кредитування). Дата повернення (виплати) кредиту 01.05.2025 року. Строк Договору є рівним Строку кредитування.

Таким чином, Кредитодавець чітко розділив значення термінів «Базовий період» та «Строк кредитування». Вже на першому рівні тлумачення, де враховується буквальне значення слів і термінів у договорі, а також загальновживане значення термінів у відповідній сфері, можна зробити висновки, що за змістом укладеного договору строк дії самого договору, як і строк кредитування в цілому, описано та зазначено згідно загальновживаних у сфері кредитування термінів, зрозумілих для Позичальника, оскільки поняття «строк кредитування» є однозначним, загальноприйнятим, має чіткий зміст та усталене технічне розуміння, та саме він має братись до уваги. Поняття «Базовий період» та «Строк кредитування» мають різне призначення та регулюють різні аспекти договору: одне - умови періодів застосування зниженої ставки, інше - загальний термін кредиту. Таким чином, на першому рівні не виникає автоматично двозначності чи неоднозначності, оскільки кожен з термінів має власне визначення.

На другому рівні тлумачення, який застосовується коли звичайне значення не дозволяє зрозуміти окрему частину договору, також можна встановити, що строк кредитування становить саме 300 днів, оскільки внаслідок системного тлумачення та порівняння пунктів 1.1, 4.12. з іншими положеннями договору, можна дійти висновку про однозначність намірів Кредитора, та відсутність будь-яких спроб приховати природу договору від Позичальника. Неясне положення читається в контексті всього договору і тих цілей, які сторони переслідували, укладаючи його, а отже, двозначність відсутня й на другому рівні, оскільки ці терміни, хоча й формально стосуються часу, але регулюють різні аспекти (період «пільгової» ставки проти загального строку).

Щодо третього рівня тлумачення, суд наголошує, що наявність окремого періоду, під час якого застосовується знижена процентна ставка у кредитних договорах не заборонена чинним законодавством, та є поширеною практикою у кредитних правовідносинах, яка спрямована на заохочення добросовісного та вчасного виконання позичальником своїх зобов`язань. Така практика є часто застосовуваною у кредитуванні: короткий період зі зниженою ставкою і наступний довгий період - зі звичайною ставкою. Це свідчить про загальноприйняту поведінку Відповідача у кредитних правовідносинах. Мета договору є однозначною - надати кредитні кошти під певні відсотки із визначенням різних умов на різні періоди, а тому навіть на третьому рівні тлумачення не виникає двозначності умов договору.

Аналіз змісту пунктів 1.1., 4.12.,4.8. разом із усіма іншими пунктами цього договору дає підстави для висновку, що тлумачення цих умов договору можливо здійснити на всіх з перших трьох рівнів тлумачення умов договору, натомість застосування принципу contra proferentem відповідає четвертому рівню тлумачення та застосовується у разі, якщо неможливо здійснити тлумачення на попередніх рівнях.

Апеляційний суд наголошує, що лише коли всі описані рівні не дають змоги визначити однозначний зміст умови, постає потреба вдатися до зовнішніх правил на кшталт contra proferentem. Верховний Суд підкреслив, що принцип contra proferentem є допоміжним, субсидіарним засобом тлумачення і застосовується тільки після того, як вичерпано звичайні інструменти, передбачені ст. 213 ЦК. Фактично це «останній аргумент» на випадок, коли двозначність усунути не вдалося. Натомість двозначність вказаних умов договору відсутня на кожному з рівнів тлумачення.

Також апеляційний суд зазначає, що Відповідач не доводив, по-перше, що відповідне формулювання було нав`язане йому всупереч його вільній волі, а по-друге, що він до укладення чи під час виконання договору звертався до суду з вимогою про офіційне тлумачення цієї умови. Відповідач добровільно підписав договір, не заявляв, що вказані умови включено до договору під тиском, а безпідставне застосування принципу contra proferentem виступає засобом для уникнення відповідальності від невиконання ним умов Кредитного договору.

Таким чином, висновки суду першої інстанції про необхідність тлумачення contra proferentem, зокрема стосовно пунктів 2.3. та 4.12. Договору, є помилковими, з огляду на те, що ці пункти не є двозначними за змістом і покладають на позичальника обов`язок сплати процентів за користування кредитними коштами лише протягом строку дії договору, що дорівнює строку кредитуванню, та який чітко описано у пункті 4.12. Кредитного договору - 300 календарних днів до конкретно зазначеної дати - 01.05.2025 року.

Більше того, у пункті 2.3. Кредитного договору міститься лише рекомендація позичальнику здійснити повне погашення Кредиту за 21 день (та міститься відповідний розрахунок) з метою мінімізації загальних витрат.

На вказане суд першої інстанції уваги не звернув та прийшов до помилкового висновку про часткове задоволення позову.

Колегія суддів вважає правильним розрахунок заборгованості поданий позивачем, оскільки такий узгоджується із умовами кредитного договору.

Більше того, контррозрахунку матеріали справи не містять.

З урахуванням того, що позивачем було застосовано програму лояльності для споживача фінансових послуг, а також того, що ОСОБА_1 належним чином не виконував своїх зобов`язань з повернення кредитних коштів за кредитним договором, з нього слід стягнути на користь «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії № 1234-9409 від 07.07.2023 року у сумі 50 000 грн, з яких: прострочена заборгованість за кредитом 10 000 грн; прострочена заборгованість за нарахованими процентами 40 000 грн.

Відтак апеляційну скаргу слід задовольнити, заочне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається із матеріалів справи, за подання до суду позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн., за подання апеляційної скарги 3 633,60 грн.

Оскільки позовні вимоги задоволено у повному обсязі, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути вищезазначені суми сплаченого судового збору.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Укр кредит фінанс задовольнити.

Заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 лютого 2025 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю Укр кредит фінанс до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Укр кредит фінанс (бульвар Лесі Українки, 26 офіс 407, м. Київ, ) заборгованість за заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії № 1234-9409 від 07.07.2023 року у сумі 50 000 грн, з яких: прострочена заборгованість за кредитом 10 000 грн; прострочена заборгованість за нарахованими процентами 40 000 грн., а також 2 422,40 грн. сплаченого судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 3 633,60 грн. сплаченого судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 01 жовтня 2025 року.

Головуючий: Гірський Б.О.

Судді: Костів О.З.

Хома М.В.