_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 947/9289/25
Провадження № 2/947/2261/25
РІШЕННЯ

Іменем України

09.10.2025 м. Одеса

Київський районний суд м. Одеси у складі головуючого судді Цирфи К.А., за участі:

- секретаря судового засідання Дімової Є.В.,

- представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів за розпискою та інших платежів за порушення грошового зобов`язання в порядку ст. 625 ЦК України,

ВСТАНОВИВ:

Позиції позивача та відповідача, інших учасників справи

У березні 2025 року до Київського районного суду м. Одеси з позовом звернувся ОСОБА_2 (далі також позивач) до ОСОБА_3 (далі також відповідач) про стягнення заборгованості за договором позики (розпискою) в розмірі 3 600 доларів США та інших платежів як відповідальності за порушення грошового зобов`язання в порядку ст. 625 ЦК України в розмірі 1 757,91 доларів США.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що в лютому 2022 року він передав відповідачці 3 600 доларів США з метою укладення в подальшому до 01.03.2022 договору оренди приміщення в м. Одесі та зарахування наданих коштів в рахунок орендної плати. На підтвердження вказаних обставин відповідачка склала та надала розписку. У вказаний термін договір оренди не був укладений з вини відповідачки, кошти не повернуті, що стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

03.04.2025 відповідачка та 01.07.2025 її представник ознайомилися з матеріалами справи. Будь-яких заперечень проти доводів позивача не направити.

Інших заяв по суті справи до суду не надходило.

Заяви та клопотання учасників справи

Інших заяв та клопотань не надходило.

Процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 28.05.2025, після усунення позивачем недоліків, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Підготовчі судові засідання призначалися на 18.06.2026, 15.07.2025 та 11.09.2025.

Ухвалою суду від 11.09.2025 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 07.10.2025.

У судовому засіданні, 09.10.2025, представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач, належним чином повідомлений, до суду не з`явився, відзив не направив.

Фактичні обставини справи

Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд доходить висновку про часткове задоволення позову з таких підстав.

Судом установлено, що відповідно до розписки від 01.02.2022, написаної ОСОБА_3 власноручно, остання отримала від ОСОБА_2 кошти в розмірі 3 600 доларів США з метою укладення в подальшому договору оренди приміщення площею 100 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , у термін не пізніше 01.03.2022.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14.07.2014 № 24219120, за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на нежитлове приміщення спа-салону площею 746,60 кв. м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно з наданою довіреністю від 08.09.2020, посвідченою приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Таранською А.М. за реєстровим № 4652, ОСОБА_4 уповноважив ОСОБА_3 розпоряджатися всім своїм майно. Довіреність видана строком на 3 роки.

Мотиви прийнятого рішення

Так, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч. 1, 2 ст. 15 ЦК України).

У процесуальному законодавстві діє принцип «jura novit curia» («суд знає закони»), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus).

Щодо правовідносин, які фактично склалися між сторонами

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

За положеннями ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Частина перша ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

У справі, що розглядається, ОСОБА_3 отримала кошти від ОСОБА_2 в розмірі 3 600 доларів США в рахунок майбутніх орендних платежів за договором оренди частини нерухомого майна, який сторони домовилися укласти у термін до 01.03.2022.

За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк (ст. 759 ЦК України).

Частиною першою ст. 635 ЦК України встановлено, що попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору.

Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства.

Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Частиною першою ст. 546 ЦК України визначено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом (ч. 1, 2 ст. 570 ЦК України)

Аванс (попередня оплата) це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 918/631/19).

Отже, ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання.

Аванс не має забезпечувальної функції, якщо основний договір не укладено з ініціативи будь-якої зі сторін, то аванс повертається його власникові.

Правила ст. 570 ЦК України поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна зі сторін ухиляється від його виконання.

Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту (п. 86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17).

У постанові Верховного Суду України від 13.02.2013 у справі № 6-176цс12 зроблено висновок про те, що внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договорів купівлі-продажу будинку та частин земельних ділянок. Оскільки договори купівлі-продажу будинку й частин земельних ділянок, які б за своєю формою та змістом відповідали вимогам закону, між сторонами у справі укладені не були, а сторони лише домовилися укласти такі договори в майбутньому, передана відповідачу грошова сума є авансом, який підлягає поверненню позивачу.

У постанові Верховного Суду від 19.12.2018 у справі № 544/174/17 суд дійшов висновку щодо застосування положень ст. 545 ЦК України та зазначив, що ст. 545 кодексу передбачено презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку. У контексті презумпції належності виконання обов`язку боржником потрібно акцентувати на декількох аспектах:

(а) формулювання «наявність боргового документа у боржника» варто розуміти розширено, адже такий документ може перебувати в іншої особи, яка на підставі статті 528 ЦК України виконала зобов`язання;

(б) вона є спростовною, якщо кредитор доведе протилежне. Тобто кредитор має можливість доказати той факт, що не зважаючи на «знаходження» в боржника (іншої особи) боргового документа, він не виконав свій обов`язок належно;

(в) у частині третій статті 545 ЦК України регулюються як матеріальні, так і процесуальні відносини. Матеріальні втілюються в тому, що наявність боргового документа в боржника (іншої особи) свідчить про належність виконання зобов`язання. У свою чергу, процесуальні відносини проявляються в тому, що презумпція належності виконання розподіляє обов`язки з доказування обставин під час судового спору;

(г) частина третя статті 545 ЦК України не охоплює всіх підстав підтвердження виконання зобов`язання, перерахованих у статті 545 ЦК України. Це пов`язано з тим, що і розписка про одержання виконання доводить належність виконання боржником обов`язків, особливо у тих випадках, за яких кредитору не передавався борговий документ. Тобто й наявність у боржника (іншої особи) розписки кредитора про одержання виконання підтверджує належність виконання боржником свого обов`язку».

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Тлумачення як ст. 3 ЦК України загалом, так і п. 6 ст. 3 ЦК України, свідчить про те, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад.

Це, зокрема, проявляється у тому, що загальні засади (принципи) є за своєю суттю нормами прямої дії.

У справі, що розглядається, з розписки наданої відповідачем логічно випливає, що сторони домовилися про укладання у майбутньому договору оренди частини нерухомого майна, а тому сплачені позивачем відповідачці кошти в розмірі 3 600 доларів США є авансом, який підлягає обов`язковому поверненню позивачу, так як відбулося невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс.

Відповідачем не спростовано факт отримання коштів від позивача в означеному розмірі.

Тобто у спірних правовідносинах порушено права позивача, який:

1) не реалізував очікувань на укладення договору оренди нерухомого майна, який відповідачка зобов`язалася укласти, отримавши авансовий платіж;

2) позбавлений можливості користуватися переданими як аванс коштами протягом тривалого часу.

Аванс у будь-якому випадку підлягає поверненню, якщо договір оренди не укладено і приміщення не передано в користування. При цьому мотиви відмови від укладання основного договору, або відмова у передачі в будь-який інший спосіб нерухомого майна відповідачкою позивачеві не мають правового значення при вирішенні цієї справи, так як сплачена грошова сума у вигляді авансу повертається в будь-якому випадку її платнику.

Порушені права позивача підлягають судовому захисту шляхом стягнення з відповідачки на його користь авансового платежу, що поверне сторони спірних правовідносин у первісний (попередній) стан.

Аналогічних висновків за подібних правовідносин дійшов Верховний суду у справі № 523/10249/20 (постанова від 19.02.2025).

Щодо стягнення заборгованості в прядку ст. 625 ЦК України

Відповідно до приписів ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до наданого представником позивача розрахунку, долученого до позовної заяви, останній просить стягнути з відповідачки 3% річних, пеню, інфляційні втрати за весь час неправомірного користування відповідачем коштами, починаючи з 01.02.2022 і по 20.02.2025 в загальному розмірі 1 757,91 грн.

Суд частково погоджується з наданим розрахунком, а саме в частині стягнення з відповідачки на користь позивача 3% річних від простроченої суми за період, починаючи з наступного дня, коли відповідачка не виконала своїх зобов`язань (з 02.03.2022), і до вказаного позивачем у розрахунку (20.02.2025). Інші обрахування суд відхиляє, оскільки інфляційні втрати не обраховуються з предмета позову, визначеного в іноземній валюті, а щодо стягнення пені позивачем не вказано належного правового обґрунтування.

Оскільки сума боргу стягується з відповідачки в іноземній валюті, відповідно міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання у виді 3% річних також має бути виражена в іноземній валюті.

Відтак, за період з 02.03.2022 по 20.02.2025 сума заборгованості у виді 3% річних становить 321,34 доларів США (3 600 доларів США (сума боргу) х 1087 днів (кількість днів прострочення виконання зобов`язання) х 3% / 365 (кількість днів у році) / 100).

Висновки суду

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню та зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч. 1 ст. 82 ЦПК України).

Відповідно до вимог ч. 3, 4 ст. 12, ч. 1, 2 ст. 13, ч. 1, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України).

При оцінці доказів у цивільній справі суд застосовує такий стандарт доказування як «перевага більш вагомих доказів» (баланс ймовірностей), коли висновок про існування cтверджуваної обставини, з урахуванням поданих доказів, видається більш вірогідним (переконливим), аніж протилежний. Натомість, застосування у цій справі надмірного стандарту доказування буде мати ознаку свавільності судового рішення, що може призвести до порушення права на справедливий суд.

Відтак, проаналізувавши доводи позовної заяви та наявні в матеріалах справи докази, у поєднанні із застосованими правовими нормами, враховуючи мотиви, покладені в основу рішення, суд доходить висновку, що позивачем доведено перед судом належними та допустимими доказами факт укладення попереднього договору між сторонами у виді розписки, отримання коштів відповідачкою від позивача, неукладення договору оренди, та, як наслідок, необхідність повернення коштів у зв`язку з невиконанням відповідачкою своїх зобов`язань за попереднім договором, із застосуванням міри відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України.

Щодо судових витрат

За приписами ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема витрат на професійну правничу допомогу.

Судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України).

Оскільки позов підлягає до часткового задоволення, а саме з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути загалом 3 921,34 доларів США, що становить 73,19 % від ціни позову, відтак судові витрати, які належить стягнути з відповідачки становлять 1 619 грн (2 212,12 х 73,19 % / 100 %).

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу суд зауважує, що до позовної заяви не долучено договір про надання правничої допомоги та акт приймання-передачі виконаних робіт. Оплату наданих послуг не підтверджено. Водночас у позовній заяві визначено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на правничу допомогу в сумі 50 000 грн.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч. 8 ст. 141 ЦПК України).

Таке процесуальне застереження зроблене представником позивача у позовній заяві. Отже питання про стягнення судових витрат на правничу допомогу наразі судом не вирішується.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. 49, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів за розпискою та інших платежів за порушення грошового зобов`язання в порядку ст. 625 ЦК України задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 сплачений аванс за розпискою від 01.02.2022 в розмірі 3 600 доларів США, 3% річних від суми заборгованості за період з 02.03.2022 по 20.02.2025 в розмірі 321,34 доларів США, а також судові витрати позивача у виді судового збору в розмірі 1 619 грн.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 );

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 ).

Суддя К. А. Цирфа