Провадження № 22-ц/811/1387/25 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Цяцяк Р.П.,

судді: Ванівський О.М. та Шеремета Н.О.,

за участю секретаря Підлужного В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Шелудько Оксани Олександрівни, представника ОСОБА_1 , на рішення Залізничного районного суду міста Львова від 20 вересня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» (в подальшому «ТзОВ») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Договором № 231810-КС-001 про надання кредиту від 06.05.2021 року (в подальшому «Кредитний договір») у розмірі 107 032 грн. 65 коп. та сплачених судових витрат у розмірі 2 147 грн. 20 коп.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що 06.05.2021 року між ТзОВ «Бізнес позика» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір шляхом підписання такого відповідачкою у порядку, який передбачений статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», а саме: шляхом обміну електронними повідомленнями, згідно умов якого ТзОВ надало відповідачці 34 000 грн. кредитних коштів шляхом перерахування таких на банківську картку позичальника (реквізити якої остання вказала при заповненні анкетних даних в особистому кабінеті), які позичальник зобов`язалась повернути та сплатити проценти за користування ними на умовах, визначених Кредитним договором та Правилами надання грошових коштів у кредит.

Додатковою угодою № 1 до Кредитного договору сторони погодили надання додатково кредиту на суму 10 000,00 грн., при цьому комісія у зв`язку із наданням додаткового кредиту становить 1 500,00 грн.

26.09.2021 року між сторонами було укладено Додаткову угоду № 2 до Кредитного договору - про надання додатково кредитних коштів у розмірі 9 000 грн., комісія 1 350 грн.

29.11.2021 року між сторонами було укладено Додаткову угоду № 3 до Кредитного договору, відповідно до умов якої сторони погодили, що строк кредиту становить 432 дні.

Однак, взятих на себе зобов`язань відповідачка належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 02.11.2023 року у неї утворилась заборгованість у розмірі 107 032 грн. 65 коп., з яких: 31 782 грн. 58 коп. тіло кредиту, а 75 250 грн. 07 коп. - сума прострочених платежів по процентах (а.с. 1-14).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» заборгованість за Договором № 231810-КС-001 від 06.05.2021 року у розмірі 107 032 грн. 65 коп., а також 2 147 грн. 20 коп. судового збору(а.с. 90-92).

Дане рішення оскаржила представник відповідачки.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити лише частково (у розмірі лише 14 005 грн. 30 коп.), покликаючись на порушення норм процесуального і неправильне застосування норм матеріального права.

Позовну вимогу про стягнення з відповідачки 75 250 грн. 07 коп. простроченої заборгованості за нарахованими процентами вважає такою, що порушує положення Закону України «Про споживче кредитування», оскільки пунктом 2 Додаткової угоди № 3 від 29.11.2021 року до Договору № 231810-КС-001 від 06.05.2021 року встановлено, що розмір орієнтовної загальної вартості Кредиту становить 92 579,19 грн.

Вважає, що «передбачення в договорі такого високого розміру відсотків порушує принцип рівності сторін договору, учасником якого є відповідач як споживач, тим самим порушує його права споживача, тому вимога позивача про стягнення цієї суми заборгованості за відсотками, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим ст. 3 п. 6, ст. 509 ч.3 та ст.627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, є несправедливо непомірним тягарем для відповідача та джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків позивачем, а наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення як засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання».

Звертає увагу на те, що позивачем визнається той факт, що відповідачкою «вносились платежі, направлені на часткове погашення заборгованості на загальну суму 78 573,89 грн.», а тому вважає, що «правомірним буде стягнення з Відповідача загальної суми заборгованості за Договором № 231810-КС-001 від 06.05.2021 р., у розмірі 14 005,30 грн. (орієнтовна загальна вартість наданого Кредиту на суму 92 579,19 грн за вирахуванням часткового погашення основної сум кредиту на суму 21 217,42 грн., за вирахуванням погашення відсотків за користування кредитом на суму 49 406,47 грн., за вирахуванням заборгованості за комісією на суму 7 950,00 грн.)».

Вважає неправомірним стягнення плати за обслуговування кредиту (комісії), а тому вважає, що «отримання кредитором комісійної винагороди в розмірі 7 950,00 грн. від суми кредиту є таким, що не відповідає принципу справедливості, добросовісності та розумності в розумінні Закону України «Про споживче кредитування». Вказана сума комісії повинна бути зарахована в рахунок погашення тіла кредиту, в зв`язку з чим сума заборгованості повинна бути зменшена» (а.с.105-114).

Представник позивача надіслав до суду відзив на апеляційну скаргу відповідачки, у якому просить апеляційний розгляд справи проводити за відсутності представника позивача, апеляційну скаргу відповідачки залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін (а.с. 153-179).

Представник відповідачки (апелянта) також надіслала до суду заяву про апеляційний розгляд справи за відсутності відповідачки та її представника (а.с. 185-186).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);

- суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13);

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);

- належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77);

- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82).

Судом встановлено, стверджується матеріалами справи та визнається стороною відповідача/апелянта (а, відтак, доказуванню не підлягає) те, що 06.05.2021 року між позивачем та відповідачкою було укладено Кредитний договір, а у подальшому і Додаткові угоди до нього, згідно яких відповідачка отримала від позивача кредитні кошти шляхом перерахування таких на банківську картку позичальника (відповідачки), які остання зобов`язувалася повернути позивачу та сплатити проценти за їх використання.

Частиною 2 статті 1056-1 ЦК України встановлено, що розмір процентів та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідачка умов договору, якими передбачено розмір процентів за користування кредитними коштами, не оспорювала і в судовому порядку не оскаржувала, а відтак договір в цій частині (у відповідності до статті 204 ЦК України) є правомірним.

Відповідно до пункту 1 Кредитного договору кредит надається строком на 24 тижні з терміном його повернення і сплати процентів за користування кредитом до 21.10.2021 року (а.с. 34-35). У подальшому Додатковими угодами до Кредитного договору строк повернення кредиту неодноразово продовжувався: останній раз до 11.07.2022 року.

У зазначений строк відповідачка кредит у повному обсязі не повернула і проценти за користування ним у повному обсязі не сплатила: наведена обставина відповідачкою (апелянтом) не оспорюється і докази про протилежне у матеріалах справи відсутні.

Відтак, після завершення строку кредитування (тобто - після 11.07.2022 року) відповідачка продовжувала користуватися кредитними коштами, що (у відповідності до пункту 2 Кредитного договору) передбачає нарахування процентів «за період фактичного користування кредитом».

Як вбачається з матеріалів справи, перші кредитні кошти відповідачка отримала 06.05.2021 року (під 0,86501471 % в день), а розрахунок заборгованості, яка є предметом позовних вимог, позивачем зроблено станом на 03.11.2023 року (а.с. 18-30).

Тобто, на час розрахунку заборгованості за Кредитним договором, яка є предметом позовних вимог, відповідачка користувалася кредитними коштами (в різних розмірах) протягом 911 днів під 0,86501471 % в день.

Свого розрахунку заборгованості за відсотками, який би спростовував заборгованість за відсотками у розмірі 75 250 грн. 07 коп., яка є предметом позовних вимог, відповідачка (апелянт) до суду не подала, а за висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 11.07.2018 року у справі № 753/7883/15 (рішення у ЄДРСР № 75498350), доводи сторони про необґрунтованість розрахунку кредитної заборгованості є безпідставними, якщо на його спростування сторона не надала власного розрахунку.

За наведених вище обставин в їх сукупності доводи апеляційної скарги щодо занадто великого розміру прострочених платежів по процентах (з посиланням на те, що цей розмір є неспівмірним є розміром отриманого кредиту), який є предметом позовних вимог, до уваги прийматися не можуть.

Як вбачається з умов Кредитного договору та Додаткових угод до нього, ними передбачені «комісії за надання кредиту», які (як вбачається з позовних вимог та розрахунку заборгованості) відповідачкою були сплаченими: шляхом зарахування позивачем внесених відповідачкою коштів на погашення заборгованості за Кредитним договором саме на оплату згаданих «комісій за надання кредиту»: на твердження відповідачки (апелянта) у розмірі 7 950 грн.

Позивачем сума «комісій за надання кредиту» у розмірі 7 950 грн. не оспорюється.

Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 листопада 2016 року у справі N 6-1746цс16, положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Ні умови Кредитного договору та Додаткових угод до нього, ні доводи, як позовної заяви, так і відзиву позивача на апеляційну скаргу відповідачки, не містять визначення стосовно того, що саме є «комісією за надання кредиту» (за які саме послуги тощо позивача передбачена ця «комісія за надання кредиту»).

Дії по оформленню кредиту є діями, які Кредитодавець здійснює на власну користь (ведення кредитної справи, оформлення договору, облік заборгованості споживача тощо). В свою чергу, наявність Кредитного договору та процесу кредитування передбачає і дії, які споживач (позичальник) здійснює на користь Кредитодавця (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє Кредитодавець або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Оформлення та обслуговування кредиту є супутніми послугами. Відтак, умови Кредитного договору, якими передбачена «комісія за надання кредиту», є нікчемними згідно статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та частини другої статті 215 ЦК України.

Однак, вище наведені обставини залишились поза увагою суду першої інстанції.

В той же час (як вже зазначалося вище), апелянт не наводить своїх розрахунків заборгованості з урахуванням тієї обставини, що частина внесених відповідачкою на погашення заборгованості за Кредитним договором коштів позивачем неправомірно була зарахованою в якості сплати неправомірної «комісії за надання кредиту». За наведених обставин в їх сукупності колегія суддів вважає за можливе зменшити розмір заборгованості за Кредитним договором, який підлягає до стягнення з відповідачки на користь позивача, на суму, яка позивачем була скерованою на сплату неправомірних «комісій за надання кредиту»:

107 032 грн. 65 коп. 7 950 грн. = 99 082 грн. 65 коп.,

у зв`язку з чим змінити оскаржуване рішення суду шляхом викладу перших трьох абзаців його резолютивної частини у новій редакції з двох абзаців.

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а підпунктом «в» пункту 4 частини 1 ст. 382 ЦПК України - що в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції має бути зазначено про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

За підсумками апеляційного розгляду справи колегія суддів прийшла до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення лише частково, а саме: у розмірі 99 082 грн. 65 коп., що становить 92,57 % від заявлених позовних вимог у розмірі 107 032 грн. 65 коп.

Позивач за подачу позовної заяви сплатив 2 147 грн. 20 коп. судового збору (а.с. 15).

Відповідачка за подачу апеляційної скарги сплатила 3 220 грн. 88 коп. судового збору (а.с. 120).

92,57 % від 2 147 грн. 20 коп. = 1 987 грн. 71 коп., які і підлягають до стягнення з відповідачки на користь позивача.

7,43 % (100 % - 92,57 %) від 3 220 грн. 88 коп. = 239 грн. 32 коп., які і підлягають до стягнення з позивача на користь відповідачки.

Частиною 10 статті 141 ЦПК України встановлено, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Різниця між судовими витратами, які слід стягнути з відповідачки на користь позивача і навпаки, складає 1 748 грн. 39 коп. (1 987 грн. 71 коп. - 239 грн. 32 коп.).

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України встановлено, що судові рішення у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, касаційному оскарженню не підлягають.

Згідно з частиною дев`ятою наведеної статті для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» установлено у 2025 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2025 року 3 028 грн. 00 коп.

Предметом позову у цій справі є майнові вимоги про стягнення з відповідачки 107 032 грн. 65 коп. заборгованості за Кредитним договором.

Відтак, ціна позову у цій справі складає 107 032 грн. 65 коп., що станом на 01 січня 2025 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028 грн. 00 коп. х 250 = 757 000, 00 грн).

Урахувавши, що ціна позову у цій справі становить 107 032 грн. 65 коп., судові рішення, ухвалені у такій справі, не підлягають касаційному оскарженню відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 пункт 2, 376 частина 1 пункти 1 і 4, 381, 382, 383, 384, 389 частина 3 пункт 2 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , представника ОСОБА_1 , частково задовольнити.

Рішення Залізничного районного суду міста Львова від 20 вересня 2024 рокузмінити, виклавши перших три абзаци його резолютивної частині у наступній редакції двох абзаців:

«Позов Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» заборгованість за Договором № 231810-КС-001 про надання кредиту від 06.05.2021 року у розмірі 99 082 (дев`яносто дев`ять тисяч вісімдесять дві) грн. 65 коп.».

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» 1 748 (одну тисячу сімсот сорок вісім) грн. 39 коп. в якості різниці судових витрат, які понесли сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Постанова апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.

Повну постанову складено 06 жовтня 2025 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.