Справа № 510/2789/24
Провадження № 510/891/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.09.2025 р. Ренійський районний суд Одеської області

у складі: головуючого судді Бошкова І.Д.

за участю: секретаря Березенко С.П.

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні в м. Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області про визнання права на власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В:

Представник відповідача у судове засідання не явився, направив на адрес суду заяву де просив розглянути справу у його відсутності, не заперечував проти задоволення позовних вимог.

Представник позивача на задоволенні позовних вимог наполягав, просив розглянути справу без його участі, про що надав відповідну заяву.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

Відповідно до ч.3ст.200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч.4ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Ухвалою суду від 29.04.2024 року було відкрито провадження по справі та призначено підготовчий розгляд на 29.05.2025 року о 09:30 годині, про що було повідомлено сторін у справі.

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_2 . Після його смерті відкрилась спадщина до складу якої увійшло:

право на земельну частку (пай), розміром 3,48 в умовних кадастрових гектарів, як перебуває у колективній власності відкритого акціонерного товариств «Насінницький радгосп Перше Травня», село Лиманське, Ренійського району Одеської області яке належало померлому на підставі сертифіката серії ОД № 0574647, право власності на земельну ділянку площею 2,14 га., згідно державного акту на право п власності на земельну ділянку від 24.03.2006 р. ОД № 097863.

На випадок смерті ОСОБА_2 не розпорядився належним йому майном, заповіт не залишив. Тому спадкоємство після смерті ОСОБА_2 здійснювалось з законом. Спадкоємцями першої черги після його смерті була його дружина ОСОБА_3 та донька позивач ОСОБА_1 . ОСОБА_3 у встановлений законодавством строк звернулась до нотаріусу із заявою про прийняття спадщини. За зверненням ОСОБА_3 відкрита спадкова справа № 40/05. Донька ОСОБА_1 не вчинила жодних дій щодо прийняття спадщини після смерті батька. Таким чином, ОСОБА_3 прийняла спадщину після смерті чоловіка. Однак, ОСОБА_3 оформила спадкові права лише на частину спадкового майна, а саме на земельну частку (пай). Право відносно земельної ділянки площею 2,14 га., кадастрові номера :01:001:0446 0,1600 га т :01:001:0369 1,978 га, згідно державного акту на право п власності н земельну ділянку від 24.03.2006 року ОД № 097863 не оформлювалось.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла матір позивача ОСОБА_3 . Після її смерті відкрилась спадщина на спадкове майно: право власності на земельну ділянку площею 3,48 умовних кадастрових гектарів, згідно сертифікату на земельну часку (пай) серії ОД 0574647, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.06.2006 року, право власності на земельну ділянку площею 2,1631 га., згідно державного акту на право приватної власності на землю від 05.05.2003 року ОД №071341,

право власності на земельну ділянку площею 2,14 га., згідно державного акту на право п власності на земельну ділянку від 24.03.2006 рої ОД № 097863, яке прийняла після смерті чоловіка але юридично не оформила.

На випадок смерті ОСОБА_3 розпорядилась належним їй майном, залишила заповіт на ім`я позивача. Тому спадкоємство здійснюється за заповітом. У відповідний 6-місячний строк після смерті спадкодавця, позивач (як спадкоємець за заповітом) звернулась до нотаріальної контори із завою про прийняття спадщини. За зверненням позивача була відкрита спадкова справа № 82/2018. Пізніше, при зверненні позивача до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, їй в цьому було відмовлено з причин відсутності оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, про що нотаріусом було винесено вмотивовану постанову про відмову.

Після смерті ОСОБА_3 це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на спадкове майно, як на об`єкти спадщини, може звернутися тільки спадкоємець.

Таким чином, позивач прийняла спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, що залишилася після померлої матері та вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інші спадкоємці на неї не претендують.

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні.

Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України).

Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1266 ЦК Ураїни, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Як було встановлено судом, після померлої ОСОБА_2 спадщину прийняла його дружина ОСОБА_3 та не заявила про відмову від неї. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. Після смерті ОСОБА_3 спадщину прийняла за законом її донька позивач ОСОБА_1 . В даному випадку позивач прийняла спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, оскільки її воля, як спадкоємця за законом, була виражена у її діях щодо звернення з відповідною заявою до нотаріуса.

Таким чином, позивач прийняла спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, однак, вона не може оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво, оскільки в наданих державному нотаріусу для огляду необхідних документів для видачі свідоцтва про право на спадщину після померлої були відсутні оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно, що стало підставою для прийняття рішень про відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право власності на спадщину, про що винесена вмотивована постанова, у зв`язку із чим позивач була вимушена звернутися до суду із позовом для захисту своїх невизнаних прав.

У відповідності до п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, суд вважає, що позивач є суб`єктом набуття права власності на вищевказане спадкове майно з підстав прийняття спадщини за законом однак, з незалежних від неї причин вона не може оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво про право власності на вищевказане спадкове майно, у зв`язку із чим була вимушена звернутися за захистом прав та інтересів до суду.

З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити її вимоги щодо визнання за нею права власності на спадкове майно.

Керуючись ст.ст. 12, 76 - 81, 258, 259, 264 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 15, 328, 1217, 1223, 1225, 1261, 1268, 1269, 1270 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області про визнання права на власності на спадкове майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності на:

земельну ділянку площею 1,978 га, кадастровий номер :01:001:0369, цільове призначення, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Ренійської міської ради Ізмаїльського району (колишня територія Лиманської сільської ради);

земельну ділянку площею 0,16 га, кадастровий номер :01:001:0446, цільове призначення, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Ренійської міської ради Ізмаїльського району (колишня територія Лиманської сільської ради).

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.Д. Бошков