РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" жовтня 2025 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Порощука П.П.,

при секретарі Маліщук Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жмеринка за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Варцаба Сергій Анатолійовича до ОСОБА_2 про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку,

У С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку. Позовні вимоги обґрунтувані тим, що згідно заповіту посвідченого 10.05.2002 року виконавчим комітетом Потоківської сільської ради Жмеринського району Вінницької області, ОСОБА_3 а на випадок своєї смерті зробила заповітне розпорядження та належну їй земельну ділянку площею 4,5197 га та майновий пай в розмірі 13916 грн. (свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серія ВІ виданий 27 березня 2002 року Потоківською сільською радою) заповіла своїм внукам: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних долях. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 14.02.2004 року державним нотаріусом Жмеринської районної нотаріальної контори Вінницької області Мельничук А.Л., було посвідчено, що на «підставі заповіту посвідченого виконкомом Потоківської сільської ради Жмеринського району Вінницької області 10.05.2002 року по реєстру №18, спадкоємцем майна ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 є на 1/2 його частку ОСОБА_2 , що проживає в АДРЕСА_1 . Спадкове майно, на яке видано свідоцтво складається з:земельної ділянки площею 4,5197 га, розташованої на території Потоківської сільської ради Жмеринського району Вінницької області, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належить спадкодавиці на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, серія ВН виданого виконкомом Потоківської сільської ради Жмеринського району Вінницької області «22» січня 2002 року та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №51.Грошова оцінка спадкового майна становить 15785,53 грн., права на пайовий фонд майна КСП «Промінь» села Рижавка Жмеринського району Вінницької області (реорганізоване підприємство - СТОВ «Рижавське», села Рижавка) частка якого визначена в розмірі 13916 грн або 1,071 відсотка загальної вартості майна пайового фонду підприємства, що належить спадкодавиці на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена КСП (майнового сертифікату) серії ВІ №017251 виданого Потоківською сільською радою 27.03.2002 року на ім`я ОСОБА_3 . Свідоцтво зареєстровано в реєстрі за №267. 21.10.2004 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.02.2004 року реєстр №267 ОСОБА_2 видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ВН №169597, площею 4,5197 га, кадастровий номер :06:006:0015. Державний акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №8. Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-023 сформованого 24.03.2023 щодо земельної ділянки кадастровий номер :06:006:0015, площею 4,5197 га. зареєстровано право власності на ім`я ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ВН №169597 виданого Жмеринською районною державною адміністрацією Вінницької області 21.10.2004 року. При цьому зареєстрована частка у спільній власності - 1. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки: 380300680; дата, час формування: 27.05.2024 14:45:24 земельна ділянка кадастровий номер :06:006:0015, площею 4,5197 га належить ОСОБА_2 на праві власності зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 18.03.2014 року за номером запису про право власності 5037584, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 10, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ВН №169597 виданого Жмеринською районною державною адміністрацією Вінницької області 21.10.2004 року. При цьому зареєстрований розмір частки - 1. Позивач вважає, що попри отриману у спадщину після смерті ОСОБА_3 1/2 частки права власності на земельну ділянку площею 4,5197 га., кадастровий номер :06:006:0015, ОСОБА_2 отримав документ (Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ВН №169597 виданий Жмеринською районною державною адміністрацією Вінницької області 21.10.2004 року), який посвідчує його право власності на згадану земельну ділянку одну цілу частки (100%). У 2023 році позивач ОСОБА_1 вирішила оформити документи на 1/2 частку власності на земельну ділянку площею 4,5197 га, яка належала померлій ОСОБА_3 .

Однак, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 25.01.2024 року державним нотаріусом Мельничук А.Л., другої Жмеринської державної нотаріальної контори, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частку земельної ділянки площею 4,5197 га. розташовану на території Потоківської сільської ради Жмеринського району Вінницької області, яка належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 . В обґрунтування вказаної постанови державним нотаріусом зазначено, що свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ім`я ОСОБА_1 на 1/2 частку земельної ділянки площею 4,5197 га. розташовану на території Потоківської сільської ради Жмеринського району Вінницької області, яка належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 не може бути видано, так як право власності на цілу частку земельної ділянки було зареєстровано на ім`я ОСОБА_2 . За таких умов, оформлення ОСОБА_2 документу, що посвідчує право власності на цілу частку спадкового майна після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 порушує право позивача на володіння нею іншої частини спадкового майна, адже відповідачу не належить інша частина спадкового майна, право власності на яку було оформлено фактично без відповідної правової підстави. Отже, в даному випадку Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ВН №169597 виданий Жмеринською районною державною адміністрацією Вінницької області 21.10.2004 року та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №8 підлягає визнанню недійсним. Такий спосіб відновленого порушеного права позивач вважає ефективним та відповідатиме законодавству.

Ухвалою від 04.07.2024 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

31.01.2025 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача адвокат Варцаба С.А. підтримали заявлені позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві. Про наявність заповіту ОСОБА_1 взнала вперше кілька років тому призверненні до нотаріальної контори. В постанові державного нотаріуса відсутні відомості про відмову їй у прийнятті спадщини з підстав подання чи неподання заяви, а лише зазначено про відсутність спадкового майна, оскільки право власності на цілу частку земельної ділянки було зареєстровано на ОСОБА_2 .

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Оксютенко Л.І. в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, мотивуючи тим, що позивач ОСОБА_1 не є власником іншої частини спірної спадкової земельної ділянки, відсутні підставі про прийняття нею спадщини, не подана вчасно заява. Вважають, що в данному випадку відповідачем має бути Жмеринська районна державна адміністрація, яка видала державний акт про право власності на земельну ділянку та допустила помилку. Скасування зазначеного державного акту створить незручності та неможливість оформлення належним чином спірної земельної ділянки. Можуть запропонувати позивачу подарувати 1/2 зазначеної земельної ділянки та таким чином вирішити спір.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши підстави позову, дослідивши докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, встановив наступне.

Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень ст.ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч.3,4 ст.77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.80 ЦПК України).

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 (а.с.58).

Згідно заповіту посвідченого 10.05.2002 року виконавчим комітетом Потоківської сільської ради Жмеринського району Вінницької області, ОСОБА_3 на випадок своєї смерті зробила заповітне розпорядження та належну їй земельну ділянку площею 4,5197 га та (державний акт про право приватної власності на землю серія ВН, зареєстрованої в книзі записів державних актів на право приватної сласностіна землю за номером №51 (а.с.12) та майновий пай в розмірі 13916 грн. (свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства /майновий сертифікат/ виданий 27.03.2002 року Потоківською сільською радою) заповіла своїм внукам: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних долях (а.с.11). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 14.02.2004 року ОСОБА_4 , державним нотаріусом Жмеринської районної нотаріальної контори Вінницької області було посвідчено, що на «підставі заповіту посвідченого виконкомом Потоківської сільської ради Жмеринського району Вінницької області 10.05.2002 року по реєстру №18, спадкоємцем майна гр. спадкоємцем ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 є на 1/2 його частку ОСОБА_2 , що проживає в АДРЕСА_1 . Спадкове майно, на яке видано свідоцтво складається з: земельної ділянки площею 4,5197 га. розташованої на території Потоківської сільської ради Жмеринського району Вінницької області, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належить спадкодавиці на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, серія ВН виданого виконкомом Потоківської сільської ради Жмеринського району Вінницької області «22» січня 2002 року та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №51. Грошова оцінка спадкового майна становить 15785,53 грн., права на пайовий фон майна КСП «Промінь» села Рижавка Жмеринського району Вінницької області (реорганізоване підприємство - СТОВ «Рижавське», села Рижавка) частка якого визначена в розмірі 13916 грн або 1,071 відсотка загальної вартості майна пайового фонду підприємства, що належить спадкодавиці на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена КСП (майнового сертифікату) серії ВІ №017251 виданого Потоківською сільською радою 27.03.2002 року на ім`я ОСОБА_3 . Свідоцтво зареєстровано в реєстрі за №267 (а.с.9). 21.10.2004 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.02.2004 року реєстр №267 серія ВАР №660772 ОСОБА_2 видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ВН №169597, площею 4,5197 га., кадастровий номер :06:006:0015. Державний акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №8 (а.с.8).

Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-023 сформованого 24.03.2023 щодо земельної ділянки кадастровий номер :06:006:0015, площею 4,5197 га. зареєстровано право власності на ім`я ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ВН №169597 виданого Жмеринською районною державною адміністрацією Вінницької області 21.10.2004 року. При цьому зареєстрована частка у спільній власності 1 (а.с.13-15). Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки: 380300680; дата, час формування: 27.05.2024 14:45:24 земельна ділянка кадастровий номер :06:006:0015, площею 4,5197 га належить ОСОБА_2 на праві власності зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 18.03.2014 року за номером запису про право власності 5037584, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 10, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ВН №169597 виданого Жмеринською районною державною адміністрацією Вінницької області 21.10.2004 року. При цьому зареєстрований розмір частки 1 (а.с.16).

Постановою нотаріуса другої Жмеринської державної нотаріальної контори № 34/02-31 від 25.01.2024 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частку земельної ділянки площею 4,5197 га. розташовану на території Потоківської сільської ради Жмеринського району Вінницької області, яка належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , оскільки право власності на цілу частку земельної ділянки було зареєстровано на ім`я ОСОБА_2 (а.с.10).

З матеріалів спадкової справи №64/267 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , заведеної та закінченої 14.02.2004 року (а.с.54-66) вбачається, що спадкоємцями після її смерті за заповітом є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Інших спадкоємців немає, оскільки померлої чоловік ОСОБА_5 та син ОСОБА_6 від отримання обов`язкової частки у спадщини ОСОБА_3 відмовилися. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом спадкоємцем за заповітом є на 1/2 частку ОСОБА_2 . Спадкове майно, на яке видане це свідоцтво складається з земельної ділянки площею 4,5197 га розташованої на території Потоківської сільської ради Жмеринського району Вінницької області, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належить спадкодавиці на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, серія ВН виданого виконкомом Потоківської сільської ради Жмеринського району Вінницької області «22» січня 2002 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №51. Грошова оцінка спадкового майна становить 15 785,53 грн., згідно довідки №372, виданої відділом земельних ресурсів Жмеринськоїрайдержадміністрації 01.12.2003 року. Права на пайовий фон майна КСП «Промінь» села Рижавка Жмеринського району Вінницької області (реорганізоване підприємство - СТОВ «Рижавське», села Рижавка) частка якого визначена в розмірі 13916 грн. або 1,071 відсотка загальної вартості майна пайового фонду підприємства, що належить спадкодавиці на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена КСП (майнового сертифікату) серії ВІ У №017251 виданого Потоківською сільською радою 27.03.2002 року на ім`я ОСОБА_3 .

За ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Частинами 1 та 2 ст.1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право власності є непорушним.

Відповідно до ст.317 Цивільного кодексу України право власності складається з права володіння, користування та розпорядження майном.

Згідно з ст.78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Ст.328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч.2 ст.90 Земельного кодексу України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

За ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.391 ЦК України - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч.2 ст.373 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Згідно зі ст.125 Земельного кодексу України (в редакції, чинній до 05.03.2009) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають після одержання її власником абс користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Згідно зі ст.125 ЗК України (поточна редакція, чинна після 05.03.2009) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав).

Статті 116, 118 ЗК України передбачають, що громадяни та юридичні особи набувають права власності або права користування земельними ділянками на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу. Державний акт на право приватної власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади.

Частиною 5 ст.116 Земельного кодексу України визначено, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

За положеннями ст.152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється в тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

В силу ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Частинами 1 та 2 ст.152 ЗК України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ч.1 ст.393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Відповідно до ч.1 ст.393 ЦК України якщо інше не встановлено законом, власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди.

Відповідно до ч.ч.2 та 5 ст.158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і І розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, І районів та областей. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органу місцевого самоврядування спір вирішується у судовому порядку.

Відповідно до ч.2 ст.90 ЗК України, порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Як вбачається із ст.153 ЗК України, власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до ч.1 ст.155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

На підставі наведеного, вбачається, що оформлення відповідачем ОСОБА_2 документу, що посвідчує право власності на цілу частку спадкового майна після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_3 порушує право позивача ОСОБА_1 на володіння нею іншої частини спадкового майна, адже відповідачу не належить інша частина спадкового майна, право власності на яку було оформлено фактично без відповідної правової підстави.

Заявлений позивачем спосіб відновленого порушеного права позивача є ефективним та відповідатиме законодавству.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч.3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених п.1 ч.7 ст. 37 цього Закону.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому п.1 ч.7 ст.37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.ст.386, 391 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 цього Кодексу.

Згідно з ч.5 та 6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, проаналізувавши всі обставини, на які позивач та його представник посилались, як на підставу своїх вимог, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх досліджені, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підтверджені належними та допустимими доказами, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

На підставі ст.141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого позивачем судового збору, однак враховуючі клопотання позивача, то судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст.12, 81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визначити недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ВН №169597 виданого Жмеринською районною державною адміністрацією Вінницької області 21.10.2004 року на ім`я ОСОБА_2 (паспорт НОМЕР_1 виданий Гніванським МВМ УМВС України у Вінницькій області 09.04.1998 податковий номер НОМЕР_2 ) та зареєстрований в Книзі записів реєстраці державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №8.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Порощук П.П.