Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 185/5337/25

Провадження № 2/185/5000/25

09 жовтня 2025 року м. Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Бабія С.О., за участю секретаря судового засідання Вакули В.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

16 травня 2025 року до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області звернувся позивач ОСОБА_1 , представлений адвокатом Мерцаловим М.Ю., з позовом до відповідача ОСОБА_2 , про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 48 305,82 грн., моральної шкоди в розмірі 50 000 грн., а також судових витрат у розмірі 15 211,20 грн. (з них 8 000 грн. на правову допомогу, 6 000 грн. на оцінку майна та 1 211,20 грн. судового збору). В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 24 червня 2024 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля ВАЗ 21103, д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував позивач на праві довіреності, та автомобіля KIA Cerato, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . Згідно з постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 липня 2024 року по справі № 185/6769/24 винуватцем ДТП визнано ОСОБА_2 Внаслідок ДТП автомобіль ВАЗ 21103, д.н.з. НОМЕР_1 , отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля KIA Cerato, д.н.з. НОМЕР_2 , була застрахована в ПрАТ СК «Еталон» згідно з полісом № ЕР-217850838 від 12.11.2023. Ліміт відповідальності страховика 160 000,00 грн за шкоду, заподіяну майну. Франшиза за полісом 0 грн. Про настання страхового випадку було повідомлено ПрАТ СК «Еталон», однак страхова компанія відмовила у виплаті з підстав невідповідності VIN-коду в полісі. Через позбавлення ПрАТ СК «Еталон» ліцензії виплати здійснювало МТСБУ, яке перерахувало 47 859,69 грн. 21 квітня 2025 року. Відповідно до звіту про оцінку вартості матеріального збитку № 1025 від 15 лютого 2025 року, складеного ФОП ОСОБА_3 , вартість матеріального збитку, завданого автомобілем ВАЗ 21103, д.н.з. НОМЕР_1 , становить 96 165,51 грн. Таким чином, різниця між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою МТСБУ становить 48 305,82 грн, що підлягає відшкодуванню відповідачем. Крім того, позивач зазначає, що внаслідок ДТП зазнав моральних страждань (душевні переживання, стрес від неможливості користування автомобілем, незручності в житті), розмір яких оцінює у 50 000 грн.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 травня 2025 року відкрито провадження у справі, розгляд якої визначено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Еталон».

Відповідач ОСОБА_2 , в інтересах якої діє представник адвокат Рощин Володимир Сергійович, 03.06.2025 через систему «Електронний суд» надала до суду відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, а також стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. В обґрунтування відзиву на позовну заяву зазначає, що цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПрАТ СК «Еталон» за полісом № ЕР-217850838, ліміт 160 000 грн., франшиза 0 грн. Відмова страховика у виплаті незаконна, але через позбавлення його ліцензії виплати здійснювало МТСБУ, яке провело оцінку та 21 квітня 2025 року здійснило регламентну виплату 47 909,69 грн. як різницю вартості авто до (76 438,90 грн.) та після ДТП (28 528,40 грн.), визнавши авто фізично знищеним. Розмір шкоди не перевищує ліміту відповідальності страховика, тож обов`язок відшкодування лежить на МТСБУ. Звіт позивача недостовірний. Щодо моральної шкоди відповідач вважає що її розмір завищений, при тому що позивач не власником пошкодженого авто. Вимоги позивача вважає зловживанням процесуальними правами, просив відмовити в позові, залучити МТСБУ як відповідача та стягнути з позивача 10 000 грн витрат на правову допомогу.

Дослідивши матеріали справи і оцінивши надані сторонами у справі докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст.55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

У відповідності до ст. 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Судом встановлено, що 24 червня 2024 року о 15 год. 20 хв. у м. Павлограді на вул. Дніпровській, 465 за участю автомобіля марки ВАЗ-21103, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням позивача ОСОБА_1 , та автомобіля марки KIA Cerato, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням відповідача ОСОБА_2 , сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої автомобіль ВАЗ-21103 отримав механічні пошкодження. Вина відповідача ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП встановлена постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 липня 2024 року у справі № 185/6769/24, яка набрала законної сили, відповідно до якої: «24 червня 2024 року о 15 год. 20 хв. в м. Павлограді вул. Дніпровська, 465, водій ОСОБА_2 , не вибрала безпечної швидкості руху, не дотрималася безпечної дистанції та допустила зіткнення з автомобілем Ланос д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням гр. ОСОБА_4 , який рухався попереду, який в свою чергу допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ д.н.з. НОМЕР_1 , який рухався попереду, та в свою чергу допустив зіткнення з автомобілем Ланос д.н.з. НОМЕР_4 , який зупинився попереду, в результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями ОСОБА_2 порушила вимоги п. 12.1, п. 13.1 ПДР.»

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до довіреності № НСМ 817329 від 03.07.2023, позивач ОСОБА_1 уповноважений на керування автомобілем ВАЗ 21103, д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_5 (свідоцтво про реєстрацію серії НОМЕР_5 ). Строк дії довіреності до 03.07.2024.

Відповідно до полісу № ЕР-217850838 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страховиком є: ПрАТ СК «Еталон», страхувальником є: ОСОБА_2 , страхова сума за шкоду заподіяну майну становить сто шістдесят тисяч грн, розмір франшизи нуль грн, забезпечений транспортний засіб: KIA Cerato, д.н.з. НОМЕР_2 .

Через позбавлення ПрАТ СК «Еталон» ліцензії на здійснення страхової діяльності виплати по страховим зобов`язанням за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності здійснює МТСБУ.

Позивачу здійснено виплату МТСБУ суми страхового відшкодування в розмірі 47 859,69 грн 21 квітня 2025 року.

Таким чином, обставини дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 24.06.2024, а також вина у ній ОСОБА_2 встановлена судовим рішенням, а тому в силу приписів ч. 6 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню в ході розгляду даної цивільної справи.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Статтями 28, 29 Закону № 1961-IV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП.

При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду.

Такий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 листопада 2021 року у справі № 204/5314/18, від 02 грудня 2021 року у справі № 753/17190/18, від 26 жовтня 2022 року у справі № 203/2064/19, від 09 лютого 2023 року у справі № 369/7115/20, від 16 жовтня 2023 року у справі № 715/2489/22.

Отже, порядок відшкодування завданої позивачу шкоди повинен відбуватися у порядку, визначеному статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», і саме різниця вартості автомобіля до та після ДТП, за вирахуванням суми страхового відшкодування, і підлягає до стягнення на користь позивача з відповідача як заподіювача збитків.

Вказані висновки підтверджуються практикою Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах від 06 грудня 2021 року у справі № 757/22936/19-ц, від 20 жовтня 2021 року у справі № 205/1314/16-ц, від 14 квітня 2022 року у справі № 205/7747/18.

Згідно з звітом МТСБУ № 069-25Д_SOS_-01 від 19.03.2025, складеним оцінювачем ОСОБА_6 , ринкова вартість автомобіля ВАЗ 21103, д.н.з. НОМЕР_1 , до ДТП становить 76 438,90 грн, вартість відновлювального ремонту 79 972,33 грн, вартість у пошкодженому стані 28 528,40 грн. Автомобіль визнано фізично знищеним (ремонт економічно необґрунтований, витрати на ремонт перевищують вартість до ДТП). Регламентна виплата різниця вартості до та після ДТП 47 859,69 грн.

Згідно зі звітом про оцінку вартості матеріального збитку № 1025 від 15 лютого 2025 року, складеним ФОП ОСОБА_3 , ринкова вартість автомобіля ВАЗ 21103, д.н.з. НОМЕР_1 , до ДТП становить 96 165,51 грн, вартість у пошкодженому стані 8 172,13 грн.

Так, судом встановлено, що МТСБУ здійснило повне відшкодування шкоди у розмірі 47 859,69 грн як різницю вартості автомобіля ВАЗ 21103, д.н.з. НОМЕР_1 , до (76 438,90 грн) та після ДТП (28 528,40 грн), з урахуванням визнання авто фізично знищеним (вартість ремонту 79 972,33 грн перевищує вартість до ДТП). Розмір шкоди не перевищує ліміту 160 000 грн, тож обов`язок відшкодування полагає на страховика (МТСБУ), а не на відповідача. Наданий позивачем звіт № 1025 від 20.02.2025 може свідчити лише про незгоду позивача із розміром розміру страхового відшкодування, проте не доводить наявність різниці між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування, сплаченої позивачу, яку може бути стягнуто із відповідача, що зумовлює відмову у позові у даній частині.

Щодо доводів відповідача щодо необхідності залучення судом в якості відповідача МТСБУ, суд виходив ізз наступного. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц зазначено, що позов може бути пред`явлений до кількох відповідачів. Участь у справі кількох відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є їхні спільні права чи обов`язки; 2) права і обов`язки кількох відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права й обов`язки. Позивач має право об`єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов`язаних між собою. Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. При цьому, «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.»

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Відтак, суд вказує на необхідність уточнення складу сторін на етапі прийняття позовної заяви, щоб забезпечити повноту та об`єктивність розгляду.

У постанові Верховного Суду від 19.01.2022 у справі № 359/861/19 підкреслено, що « з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд під час розгляду справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд відмовляє в задоволенні позову.»

Аналогічно, у постанові від 07.10.2020 у справі № 705/3876/18 Верховний Суд указав, що «Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).»

Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди. Відповідно до частини першої статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Частиною 2 статті 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 1167 Цивільного кодексу України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У постанові від 13.01.2021 у справі № 495/2876/18 Верховним Судом наведено критерії визначення розміру відшкодування моральної (немайнової) шкоди згідно яких такий розмір суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Оцінюючи обґрунтованість даної позовної вимоги, позивач дійсно міг зазнати моральних страждань, спричинених душевними хвилюваннями у зв`язку з протиправним пошкодженням і знищенням майна, зміною способу життя, позбавленням можливості керувати автомобілем, а також необхідністю докладати додаткових зусиль для відновлення порушених прав та інтересів, що супроводжувалося негативними психоемоційними переживаннями. Проте позивач не є власником пошкодженого автомобіля, при тому що за ст. 386 ЦК саме власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди, а права користувача майна за довіреністю явно не є тотожними правам власника відповідного майна, яким є інша особа.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частини перша, друга та п`ята статті 263 ЦПК України).

Щодо решти доводів сторін, суд виходить із того що Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень ("Проніна проти України", рішення від 18.07.2006, N 63566/00, п. 23; "Руїз Торія проти Іспанії", рішення від 09.12.1994, Серія A, N 303-A, п. 29).

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 12, 13, 7681, 141, 255, 263, 265, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно до ст. 354 ЦПК України.

Рішення знаходиться в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя С. О. Бабій