ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8032/25 Справа № 183/1870/24 Суддя у 1-й інстанції - Майна Г. Є. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Свистунової О.В.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2025 позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначив, що він разом з дружиною ОСОБА_3 та донькою ОСОБА_4 проживають за адресою: АДРЕСА_1 , в будинку, який належить на праві приватної власності його дружині. За сусідством з ними, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , проживає відповідач ОСОБА_1 , який веде аморальний спосіб життя, вчиняє правопорушення, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за ч.ч. 1, 2 ст. 154, ст. 173 КУпАП, а також до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 125 КК України, за фактом заподіяння йому та його дружині легких тілесних ушкоджень з короткостроковим розладом здоров`я.

Протягом останніх декількох років він та його сім`я перебувають під постійним моральним тиском з боку відповідача, що пов`язане із систематичним, безпідставним, образливим чіплянням, висловлюванням нецензурною лайкою, висловлюванням відповідачем погроз вбивства позивача, вигулом собаки небезпечної породи без поводку та намордника та нацьковуванням її на позивача, а також пошкодженням майна та завдання тілесних ушкоджень.

Водночас, незважаючи на неодноразове притягнення відповідача до відповідальності за вчинення адміністративних та кримінальних правопорушень, останній на шлях виправлення не став та продовжив неправомірні дії відносно нього та його сім`ї, вкотре відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.ч. 1, 2 ст. 154, ст. 173 КУпАП (постанова Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2023 року у справі № 183/9826/23).

Внаслідок таких систематичних, неправомірних дій відповідача, він перебуває в стані постійного психоемоційного стресу, що негативно впливає на стан його фізичного здоров`я, оскільки збільшується кров`яний тиск, погіршується артрит та порушується нормальний режим відпочинку (сну), що призводить до виникнення систематичного головного болю, слабкості в кінцівках та болю в усьому тілі, внаслідок чого він вимушений приймати медичні препарати.

У зв`язку з чим, з метою відновлення свого порушеного права, посилаючись на положення ст.ст. 23, 1167 ЦК України, він вимушений звернутись до суду із цим позовом та просить стягнути з відповідача на його користь 20 000,00 грн. моральної шкоди та вирішити питання стосовно судових витрат.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2025 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 5 000 гривень 00 коп. на відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 1 211 гривень 20 коп.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні цих вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги, посилається на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено деякі обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за потрібне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_2 разом з дружиною ОСОБА_3 та донькою ОСОБА_4 проживають за адресою: АДРЕСА_1 , поруч із ними за сусідством за адресою: АДРЕСА_2 , проживає та зареєстрований відповідач ОСОБА_1 , що підтверджується відповідною довідкою виконавчого комітету Новомосковської міської ради № 504/0/2-24 від 01 квітня 2024 року, наданою у відповідь на запит суду, крім того зазначені обставини визнаються відповідачем у поданому відзиві на позовну заяву.

Постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2022 року, ухваленою в справі № 183/2967/22, визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП. Справу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Відповідно до змісту цієї постанови, інкриміноване адміністративне правопорушення виразилось в тому, що 24 травня 2022 року о 23 год. 30 хв. ОСОБА_1 , перебуваючи на АДРЕСА_1 , висловлювався на адресу ОСОБА_2 та членів його родини грубою нецензурною лайкою, на зауваження не реагував, поводив себе зухвало, кидав каміння в їх адресу, чим вчинив грубе хуліганство, ображав їх честь та гідність.

Постановою адміністративної комісії Виконавчого комітету Новомосковської міської ради № 171 від 18 липня 2022 року, ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 154 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. Відповідно до змісту цієї постанови, інкриміноване адміністративне правопорушення виразилось в тому, що 24 травня 2022 року о 23 год. 30 хв. ОСОБА_1 , перебуваючи на вул. Сагайдачній в м. Новомосковськ випустив гуляти на вулицю свого собаку кавказької породи без намордника та повідка, його собака кидалась на сусідів, чим останній порушив правила утримання собак.

Постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 вересня 2022 року, ухваленою в справі № 183/6041/22, визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 154 КУпАП, застосувавши до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 510,00 грн. Відповідно до змісту цієї постанови, інкриміноване адміністративне правопорушення виразилось в тому, що 29 липня 2022 року о 00 год. 50 хв. ОСОБА_1 вигулював собаку потенційно небезпечної породи "Кавказька вівчарка" по вул. Сагайдачній в м. Новомосковськ Дніпропетровської області, без намордника, чим останній порушив правила утримання собак.

25 жовтня 2022 року ОСОБА_2 звернувся на адресу начальника Новомосковського РВП ГУНП в Дніпропетровської області із заявою про вчинення кримінального проступку, в якій просив внести до ЄРДР відомості про кримінальний проступок відносно ОСОБА_1 за ознаками ч. 1 ст. 129 КК України, за фактом погрози йому вбивством.

Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 лютого 2023 року, постановленим у справі № 183/6548/22, ОСОБА_1 було визнано винуватим у пред?явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 125 КК України та призначено йому покарання у вигляді штрафу у розмірі 1 700,00 грн. Цивільний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальних та моральних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення було задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 1 923,18 грн., моральної шкоди 7 000,00 грн., судових витрат у розмірі 5 000,00 грн. В іншій частині вимог відмовлено. Відповідно до змісту цього вироку інкриміноване правопорушення виразилось у нанесенні ОСОБА_1 легких тілесних ушкоджень ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що було наслідком конфлікту між ними, який виник 29 липня 2022 року та пов`язаний із порушенням правил утримання собак.

Разом з тим, судом установлено, що рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2023 року, ухваленим у цивільній справі № 183/275/23, позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення майнової шкоди задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування майнової шкоди 1 174,80 грн. і вирішено питання стосовно судових витрат та витрат на професійну правничу допомогу. Зазначене рішення набрало законною сили.

Крім того, постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2023 року, ухваленою в справі № 183/9826/23, залишеною без змін постановою судді Дніпровського апеляційного суду від 14 листопада 2023 року, визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 154, ст. 173 КУпАП, застосувавши до нього адміністративне стягнення у вигляді виправних робіт на строк два місця з відрахуванням двадцяти процентів заробітку в дохід держави. Відповідно до змісту цієї постанови, інкриміновані адміністративні правопорушення виразились в тому, що 31 липня 2023 року близько 19 год. 30 хв. ОСОБА_1 , перебуваючи на АДРЕСА_3 , погрожував фізичною розправою сусідам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , висловлювався на їх адресу грубою нецензурною лайкою, поводив себе зухвало, на зауваження припинити свої дії не реагував. Також, 31 липня 2023 року близько 19 год. 00 хв. ОСОБА_1 на АДРЕСА_1 , вигулював свою собаку породи "кавказька вівчарка" без намордника, чим останній порушив правила утримання собак.

Також, наразі в провадженні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення майнової та моральної шкоди, пов`язаної із неправомірними діями ОСОБА_1 , які виразились у погрозах вбивства ОСОБА_2 .

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для часткового задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пунктах 5, 9 постанови від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керується, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Оцінюючи докази, які містяться в матеріалах цієї справи в своїй сукупності, а також негативний характер відносин між сторонами, який є тривалим, судом першої інстанції вірно установлено, що оскільки ОСОБА_1 є сусідом ОСОБА_2 , систематичний вигул собаки потенційно небезпечної породи у безпосередній близькості до місця проживання позивача та його сім?ї, завдає моральну шкоду, не дивлячись на те, що ОСОБА_2 не був стороною у справі про адміністративні правопорушення за ч. 1, ч. 2 ст. 154 КУпАП.

Суд першої інстанції врахував, що завдана моральна шкода позивачеві ОСОБА_2 виразилася у порушенні його звичайного способу життя і спричинена протиправними діями відповідача, внаслідок вчинення яких його притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 1, ч. 2 ст. 154 та ст. 173 КУпАП.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом вимог матеріального чи процесуального закону, які б призвели до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 08 жовтня 2025 року.

Головуючий:

Судді: