ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/1179/25Головуючий у 1-й інстанції Позняк В.М.
Провадження № 22-ц/817/648/25 Доповідач - Гірський Б.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Гірського Б.О.

суддів Хоми М.В., Костіва О.З.

за участю секретаря Панькевич Т.І.,

у відсутності сторін

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/1179/25 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» від імені якого діє Романенко Михайло Едуардович на заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 квітня 2025 року (ухвалене суддею Позняком В.М.) в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» (далі ТОВ «Діджи фінанс») звернулось до суду з вказаним позовом.

В обґрунтування заявлених вимог зазначали, що 08.08.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 5112261 в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, який підписаний одноразовим ідентифікатором.

Стверджували, що на виконання умов договору кредитором на підставі платіжного доручення відповідачу були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 6 900 грн.

Вказували на те, що відповідач не виконав належним чином кредитні зобов`язання.

Зазначали, що згідно умов Договору відступлення прав вимоги від 11.11.2021 року №12T, ТОВ «Мілоан» відступлено право вимоги за Кредитним Договором № 5112261 від 08.08.2021 року на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС, а відповідно ТОВ «Діджи фінанс» набуто права вимоги.

Вказували на те, що згідно Договору відступлення права вимоги сума боргу перед новим кредитором є обґрунтованою та документально підтвердженою та становить 31 498,50 грн., із яких: заборгованість за тілом кредиту становить 6900 грн.; заборгованість за відсотками становить 23 287,50 грн.; заборгованість за комісійними винагородами становить 1 311 грн.

На підставі наведеного, просили стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № 5112261 від 08.08.2021 року у розмірі 31 498,50 грн. та судові витрати.

Заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 квітня 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 в користь ТОВ «Діджи фінанс» 6 900 грн. суми боргу та 1 844,50 грн судових витрат.

В апеляційній скарзі ТОВ «Діджи Фінанс» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову в повному обсязі посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм матеріального та процесуального права.

Вважають помилковим висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не надано доказів того, що кредитний договір був підписаний електронним підписом у вигляді одноразового ідентифікатора відповідача, оскільки PDF файл договору, який міститься у матеріалах справи у додатках до позову, завантаживши (не для перегляду у особистому кабінеті підсистеми Електронний суд, а скачавши даний файл) та відкривши через програмне забезпечення, призначене для читання PDF файлів, суд матиме змогу переконатись у наявності підпису та побачити одноразовий ідентифікатор, як зображено на скріншоті (міститься в тексті апеляційної скарги).

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

В судове засідання сторони не з`явились без поважних причин, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що відповідно до анкети-заяви на кредит від 5112261 від 08.08.2021 року, така створена в електронній формі за допомогою веб-ресурсу miolan.ua.

Відповідно до умов договору про споживчий кредит №5112261, кредитодавець ТОВ «Мілоан» зобов`язується на умовах, визначених цим договором на строк визначений п.1.3 договору надати позичальнику ОСОБА_1 грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п.1.2 договору, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п.1.4 Договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі та у строки/терміни, що визначені договором.

Умовами надання кредиту визначено складові частини сукупної вартості кредиту: сума кредиту - 6 900 грн. (п.1.2 договору), строк кредиту 15 днів з 08.08.2021 року по 23.08.2021 року (п.1.3, 1.4 договору), комісія за надання кредиту - 13112 грн., яка нараховується за ставкою 19 % від суми кредиту одноразово (п.1.5.1 договору); проценти за користування кредитом 2587,00 грн., які нараховуються за ставкою 2,5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п.1.5.2 договору); стандартна (базова) ставка за користування кредитом становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п.1.6 договору). Тип процентної ставки за договором - фіксована (п. 1.7 договору).

Відповідно до пункту 7.1, цей договір набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту отримання кредиту і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Додатком № 1 до договору є графік платежів, згідно з яким визначено до сплати: сума кредиту, проценти за користування кредитом, комісія за надання кредиту.

Анкета-заява на кредит містить відомості щодо погодження отримання кредиту відповідачем.

Згідно п. 2.1 Кредитного договору, кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок.

Відповідно до вимог розділу 6 Кредитного договору, кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства та доступний зокрема через сайт товариства або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цього кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицією товариства про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь прийняття пропозиції про укладання цього кредитного договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається товариством електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефонний номер позичальника або передається іншим чином засобами зв`язку вказаними позичальником під час реєстрації особистого кабінету, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/ електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту) в особистому кабінеті на сайті товариства. Після укладення цей кредитний договір розміщується в особистому кабінеті позичальника. Цей договір прирівнюється до такого, що укладений в письмовій формі.

Згідно із копії платіжного доручення №53223201 від 08.08.2021 року ТОВ «Мілоан» на картковий рахунок ОСОБА_1 , відкритий у банку MASTERCARD № 536354ХХХХХХ494 згідно договору №5112261 здійснило платіж - грошові кошти в сумі 6900 грн.

Згідно умов договору відступлення прав вимоги від 11.11.2021 року № 11Т (а.с. 25-33), витягу із Додатку до договору Факторингу №12Т від 11.11.2021 року (а.с. 21) ТОВ «Мілоан» було відступлено право вимоги за кредитним договором № 5112261 від 08.08.2021 року на користь ТОВ «Діджи Фінанс», а відповідно ТОВ «Діджи Фінанс» набуто права вимоги до відповідача з розміром заборгованості в сумі 31498 грн., із яких: заборгованість за тілом кредиту становить 6900 грн.; заборгованість за відсотками становить 23857,50 грн.; заборгованість за комісійними винагородами 1311 грн. Право вимоги переходить до нового кредитора з моменту підписання сторонами цього договору, після чого новий кредитор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості (п.6.2.3 договору).

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що з відповідача на користь позивача слід стягнути лише тіло кредиту (перераховані грошові кошти в розмірі 6 900 грн.) та вважав, що вимоги про стягнення відсотків та комісії задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не надано доказів того, що кредитний договір був підписаний електронним підписом у вигляді одноразового ідентифікатора відповідача, як і анкета-заява до договору та графік платежів.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Водночас апеляційний суд звертає увагу на те, що рішення суду першої інстанції фактично оскаржується лише в частині відмовлених позовних вимог, а тому в іншій частині не переглядається.

Відповідно до положень ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Відповідно до положень ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно диспозиції ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства.

Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Із аналізу означених норм матеріального права суд робить висновок, що договір, який укладається його сторонами в електронній формі, безумовно повинен містити електронний цифровий підпис, зокрема, у конкретному випадку позичальника (відповідача) або електронний підпис одноразовим ідентифікатором сторони, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надісланий іншій стороні цього договору (позикодавцю).

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Такий правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 09.09.2020 року у справі №732/670/19.

Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника(-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин.

Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, на підтвердження позовних вимог про укладення кредитного договору, позивачем до позовної заяви було долучено: договір про споживчий кредит №5112261, графік платежів, як додаток № 1 до договору про споживчий кредит, паспорт споживчого кредиту, анкету-заяву на кредит, відомість про щоденні нарахування та погашення, платіжне доручення №53223201 від 08.08.2021 на суму 6 900 грн.

Разом з тим, із матеріалів справи вбачається, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту підписання відповідачем договору про споживчий кредит №5112261 електронним підписом у вигляді одноразового ідентифікатора відповідача, як і анкети-заяви до договору та графіку платежів.

Відтак колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено узгодження всіх умов кредитного договору № 5112261 від 08.08.2021 року із відповідачем ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги про те, що кредитний договір було укладено шляхом підписання позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора J35699, що підтверджується скріншотом частини сторінки договору (міститься в тексті апеляційної скарги), не можуть вважатися обґрунтованими, з огляду на те, що частина сторінки документа, наданого у вигляді скріншота до апеляційної скарги, не дозволяє перевірити його достовірність, цілісність та джерело походження, отже не може вважатися доказом в розумінні статті 76 ЦПК України.

За змістом ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 року у справі №129/1033/13-ц вказала на те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Посилання апеляційної скарги на те, що суд має змогу переконатись у наявності підпису та побачити одноразовий ідентифікатор із фіксацією підпису сторін одноразовим ідентифікатором, якщо PDF файл договору, який міститься у матеріалах справи у додатках до позову, завантажити (не для перегляду у особистому кабінеті підсистеми «Електронний суд», а скачавши даний файл) та відкрити через програмне забезпечення, призначене для читання PDF файлів (наприклад Adobe Reader, Microsoft Edge тощо), колегія суддів суддів оцінює критично, оскільки позивач мав можливість належним чином (як цього вимагає процесуальне законодавство) подати в якості доказу копію кредитного договору, підписану позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора J35699 (як про це стверджує позивач) через систему Електронний суд або ж у паперовому вигляді поштовою кореспонденцією, а не покладати на апеляційний суд обов`язок із скачування PDF файлу договору та його відкриття через програмне забезпечення, яке підлягає додатковому встановленню і призначене для читання PDF файлів (наприклад Adobe Reader, Microsoft Edge тощо).

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, порушень норм матеріального чи процесуального права судом першої інстанції не допущено. Підстави для скасування рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги в апеляційного суду відсутні.

Враховуючи, що за результатами апеляційного перегляду справи, результат вирішення справи залишився незмінним, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 141 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» - залишити без задоволення.

Заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 квітня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 01 жовтня 2025 року.

Головуючий: Гірський Б.О.

Судді: Костів О.З.

Хома М.В.