Справа № 641/645/24
Провадження № 2/635/1378/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2025 року смт Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - Савченка Д.М.,

секретар судового засідання Устіч О.Л.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

представник позивача адвокат Шабас Геннадій Вікторович,

представник позивача адвокат Нев`ядомський Антон Дмитрович,

відповідач ОСОБА_2 ,

представник відповідача адвокат Гріга Катерина Сергіївна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість відповідно до боргових розписок від 02.03.2021 року та 23.06.2021 року у розмірі 57059,39 євро, яка складається з: 22700 євро - основний борг, 32700 євро пеня, 1353,56 євро - інфляційні витрати, 305,83 євро - три відсотки річних та стягнути судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 02 березня 2021 ОСОБА_2 взяв в борг у позивача 10000 євро, які зобов`язався повернути 02 вересня 2021 р. 23 червня 2021 р. ОСОБА_2 знов взяв в борг 10000 євро, які зобов`язався повернути 23 вересня 2021 р. В розписках також зазначалось, що пеня за кожен день прострочення повернення боргу становить 1%, а при зверненні позивача до суду відповідач визнає позовні вимоги. У зв`язку з тим, що відповідач не повернув кошти за розпискою від 02.03.2021, позивачем обрахована заборгованість за пенею за період з 03.09.2021 по 23.02.2022 (з врахуванням п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України) в сумі 17400,00 євро. Також, оскільки відповідачем не повернуто грошові кошти за розпискою від 23.06.2021, позивачем обрахована заборгованість з пені за період з 24.09.2021 по 23.02.2022 на суму 15300,00 євро. Крім того, відповідач зобов`язувався повернути заборгованість за розпискою від 02.03.2021 на суму боргу в розмірі 1800 євро, частинами по 300 євро 2 числа кожного місяця до 02.09.2021, а за розпискою від 23.06.2021 на суму боргу в розмірі 900 євро по 300 євро до 23 числа кожного місяця до 23.09.2021. Відповідачем зобов`язання виконані не були, що стало підставою звернення до суду.

Представник відповідача в додаткових поясненнях просила відмовити в задоволенні позову, зазначила, що розписки не містять відомостей однозначності щодо предмета зобов`язання, а розписки від 02.03.2021 на суму 1800 євро та від 23.06.2021 на суму 900 євро не містять відомостей про позикодавця. Також, розписки від 02.03.2021 та від 23.06.2021 не місять чітких умов повернення боргу, посилання, що саме кошти надаються в борг, що породжує юридичну невизначеність. Також, зауважує на безпідставне нарахування інфляційних втрат. Просила зменшити розмір нарахованої пені, оскільки її розмір перевищує обсяг основного боргу.

На підставі ухвали Комінтернівського районного суду м.Харкова від 14.02.2024 дану справу передано до Харківського районного суду Харківської області за підсудністю.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 04.04.2024 провадження у справі відкрито. Суд вирішив проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 09.10.2024 року закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 03.06.2025 у задоволенні клопотання представника ОСОБА_2 адвоката Гріги Катерини Сергіївни про поверненя на стадію підготовчого провадження відмовлено.

Представники позивача підтримали позовні вимоги, просили задовольнити.

Представник відповідача заперечувала проти позову з підстав, що викладені в додаткових письмових поясненнях.

Інших заяв та клопотань від сторін не надійшло.

Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами.

Відповідно до копії розписки від 02.03.2021 ОСОБА_2 взяв в борг у ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 10000 євро, зобов`язавшись повернути до 02 вересня 2021 р. В разі порушення строку повернення боргу зобов`язався сплатити ОСОБА_1 1% з загальної суми боргу за кожен день прострочки сплати. Також, ОСОБА_2 зобов`язався визнати позов в разі звернення ОСОБА_1 .

Суду надано копію розписки від 02.03.2021 в якій зазначається:

«Я, ОСОБА_2 , загальна сума боргу складає 1800 євро, яку зобов`язуюсь повернути по 300 євро, що місячно, кожного другого місяця, зобов`язуюсь повернути до 2 вересня 2021 р.».

Суду надано копію розписки від 23.06.2021 в якій зазначається:

«Я, ОСОБА_2 , загальна сума боргу складає 900 євро, яку зобов`язуюсь повернути по 300 євро, місячно яку зобов`язуюсь повернути по 300 євро, кожного 23 числа кожного місяця, зобов`язуюсь повернути до 23 вересня 2021 р.»

Відповідно до копії розписки від 23.06.2021 ОСОБА_2 взяв в борг у ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 10000 євро, зобов`язавшись повернути до 23 вересня 2021 р. В разі порушення строку повернення боргу зобов`язався сплатити ОСОБА_1 1% з загальної суми боргу за кожен день прострочки сплати. Також, ОСОБА_2 зобов`язався визнати позов в разі звернення ОСОБА_1 .

Позивачем обраховано заборгованість за пенею за розпискою від 02.03.2021 за період з 03.09.2021 по 23.02.2022 на суму 17400,00 євро.

Позивачем обраховано заборгованість за пенею за розпискою від 23.06.2021 за період з 24.09.2021 по 23.02.2022 на суму 15300,00 євро.

Позивачем розраховано інфляційні втрати за розпискою від 02.03.2021 за період з 03.09.2021 по 23.02.2022 на суму 775,21 євро, а 3% річних на суму 168,76 євро.

Позивачем розраховано інфляційні втрати за розпискою від 23.06.2021 за період з 24.09.2021 по 23.02.2022 на суму 578,35 євро, а 3% річних на суму 137,07 євро.

Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав.

Предметом спору у даній справі є стягнення з відповідача суми боргу за розписками, пені, інфляційних втрат та трьох відсотків річних.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).

У постанові Верховного Суду від 22 вересня 2021 року у справі № 520/11358/15-ц (провадження № 61-7539св21) зроблено висновок, що «тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок».

Вказаний висновок підтриманий Верховним Судом у постанові від 03 листопада 2021 року у справі № 705/3275/18 (провадження № 61-12851св21).

Враховуючи викладене, розписка від 02.03.2021 на суму 10000 євро та розписка від 23.06.2021 на суму 10000 євро, підтверджують факт отримання відповідачем зазначених сум коштів з зобов`язанням повернути їх до 02.09.2021 та 23.09.2021, сплативши 1% пені від суми боргу за кожен день прострочки платежів.

Зазначені розписки містять відомості про взяття саме грошових коштів та саме в позику.

Суду не надано доказів, які б спростовували позицію позивача про надання в борг зазначених сум відповідачу.

Щодо зауважень сторони відповідача про відсутність зазначення способу повернення коштів, суд зазначає, що зазначені відомості не є обов`язковими в розумінні ст.ст.1046-1047 ЦК України.

Суд зауважує, що позиція сторони відповідача, викладена в додаткових поясненнях є суперечливою, зокрема, представник позивача просить відмовити в задоволенні позову та одночасно просить зменшити розмір пені до суми основного зобов`язання.

За своєю суттю договір чи розписка про отримання в борг грошових коштів є документами, якими підтверджується як укладення договору, його умови, а також засвідчують отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Натомість, розписки від 02.03.2021 на суму 1800 євро та від 23.06.2021 на суму 300 євро, на думку суду, не можуть вважаться договором позики в розумінні ст.ст.1046-1047 ЦК України, оскільки не містять відомостей про позикодавця, а також відомостей, що зазначені кошти є позикою.

Суд погоджується з розрахунком, проведеним позивачем щодо пені та трьох відсотків річних нарахованих на заборгованість відповідача за розписками від 02.03.2021 на суму 10000 євро та розписка від 23.06.2021 на суму 10000 євро, та вважає, що:

- заборгованість за пенею за розпискою від 02.03.2021 за період з 03.09.2021 по 23.02.2022 складає 17400,00 євро.;- заборгованість за пенею за розпискою від 23.06.2021 за період з 24.09.2021 по 23.02.2022 становить 15300,00 євро.

- три відсотки річних за період з 03.09.2021 по 23.02.2022 складають суму 168,76 євро, та за період з 24.09.2021 по 23.02.2022 складають суму 137,07 євро.

Суд, на підставі ч.3 ст.551 ЦК України вважає, що розмір неустойки необхідно зменшити, оскільки він значно перевищує розмір заборгованості за основним боргом, а тому приходить до висновку про зменшення суми пені до 20000 євро.

Оцінюючи заперечення відповідача проти позову щодо безпідставності нарахування інфляційних втрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Відповідне положення міститься у постанові КЦС ВС від 3 березня 2021 року у справі № 130/2604/18.

Таким чином, суд не знаходить підстав для стягнення з відповідача інфляційних втрат, оскільки заборгованість виникла в іноземній валюті (євро).

Ураховуючи зазначене, суд приходить до висновку про те, що між сторонами в належній формі укладений договори позики за розпискою від 02.03.2021 на суму 10000 євро та розпискою від 23.06.2021 на суму 10000 євро, проте відповідач порушив свої зобов`язання щодо повернення грошових коштів. Вчинена сторонами письмова форма договору позики є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

ОСОБА_2 зобов`язання за договором позики не виконав, а тому позивач має право звернутися до суду із за захистом свого порушеного права, при цьому строк позовної давності позивачем не пропущено.

З метою захисту майнових інтересів позичальника від недобросовісного позикодавця згідно зі статтею 1051 ЦК України позичальник має право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Обставину стосовно передання, чи навпаки, непередання грошових коштів або речей доводить та сторона, яка посилається на таку обставину. При встановленні судом факту неотримання позичальником від позикодавця грошей або речей, визначених родовими ознаками, договір позики вважається неукладеним. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 01 червня 2022 року у справі № 559/2587/19 (провадження № 61-1059св22).

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19).

Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 16 січня 2019 року у справах № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) та № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18).

Таким чином, суд приходить до висновку, що стягненню підлягає заборгованість відповідача перед позивачем відповідно до боргових розписок від 02.03.2021 року та 23.06.2021 року у розмірі 20000 євро, 20000 євро пеня, 305,83 євро - три відсотки річних.

Оскільки суд приходить до висновку про часткове задоволенні позовних вимог, у відповідності до ст.141 ЦПК України, сума судового збору стягується пропорційно задоволеним позовним вимогам з відповідача, що становить 10694,90 грн.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 247, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за борговими розписками від 02.03.2021 року та 23.06.2021 року у загальному розмірі 20 000 (двадцять тисяч) євро, пеню в сумі 20 000 (двадцять тисяч) євро, а також три відсотки річних в сумі 305 (триста п`ять) євро 83 центи, усього в сумі 40 305 (сорок тисяч триста п`ять) євро 83 цента.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Сягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму судового збору в розмірі 10694 (десять тисяч шістсот дев`яносто чотири) гривні 90 копійок.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання (реєстрації): АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя Д.М. Савченко