Справа № 166/938/25 Головуючий у 1 інстанції: Свистун О. М.
Провадження № 22-ц/802/1115/25 Доповідач: Шевчук Л. Я.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Шевчук Л. Я.,

суддів Данилюк В. А., Киці С. І.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 01 серпня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю (далі ТзОВ) «Фінансова компанія «Ейс» звернулося в суд із зазначеним позовом, який обґрунтований тим, що 03 травня 2021 року між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір у формі електронного документа з використанням електронного підпису, за умовами якого кредитодавець надав позичальнику кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі кредитного ліміту на суму 5 200 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом. Кредитодавець виконав свої зобов`язання за кредитним договором та перерахував позичальнику грошові кошти у розмірі 5 200 грн на його банківську картку.

28 листопада 2018 року між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТзОВ «Таліон Плюс» був укладений договір факторингу, за умовами якого ТзОВ «Таліон Плюс» набуло право вимоги за кредитним договором до боржника ОСОБА_1

05 серпня 2020 року між ТзОВ «Таліон Плюс» та ТзОВ «ФК «Онлайн Фінанс» був укладений договір факторингу, за умовами якого до ТзОВ «ФК «Онлайн Фінанс» як нового кредитора перейшло право вимоги за кредитним договором до боржника ОСОБА_1

29 травня 2025 року між ТзОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивачем у цій справи ТзОВ «Фінансова компанія «Ейс» був укладений договір факторингу, за умовами якого до позивача як нового кредитора перейшло право грошової вимоги за кредитним договором до боржника ОСОБА_1 на загальну суму 18 481,40 грн.

Позичальник належним чином не виконував своїх зобов?язань за кредитним договором, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 18 481,40 грн.

Покликаючись на зазначені обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 18 481,40 грн, а також просив суд стягнути з відповідача 2 422,40 грн сплаченого судового збору та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000 грн.

Рішенням Ратнівського районного суду Волинської області від 01 серпня 2025 року у цій справі позов задоволено.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_1 в користь ТзОВ «ФК «Ейс» заборгованість за кредитним договором у розмірі 18 481,40 грн.

Стягнуто з відповідача в користь позивача 2 422,40 грн сплаченого судового збору та 4 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Не погоджуючись із ухваленим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і закрити провадження у цій справі.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач покликався на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням вимог закону, а тому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до статті 369 ЦПК України апеляційний суд розглянув цю справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Як передбачено частинами 4, 5 статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою ухвалення постанови у цій справі є 09 жовтня 2025 року дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи та вивчивши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу відповідача слід задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати з закриттям провадження у цій справі з таких підстав.

Звертаючись в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, позивач ТзОВ «Фінансова компанія «Ейс» зазначав, що 03 травня 2021 року між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 був укладений договір № 123699269, який підписаний електронним підписом відповідача шляхом відтворення одноразового ідентифікатора MNV3Т2С7.

За умовами укладеного кредитного договору ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (кредитор) надав ОСОБА_1 (позичальник) кредит на суму 5 200,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та правилах надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Смарт» ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Кредит надавався строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником (далі дисконтний період).

Позивач також зазначав, що позичальник належним чином не виконував взяті на себе зобов?язання за кредитним договором, а тому кредитор просив стягнути з позичальника заборгованість за кредитом.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 17 Закону України 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Судова юрисдикція це інститут права, покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

У статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а по-друге суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

19 січня 2013 року набрав чинності Закон України від 22 грудня 2011 року № 4212-VI «Про внесення змін до Закону України від 14 травня 1992 року № 2343-XII «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі Закон № 2343-XII) (за винятком окремих його положень) (далі Закон № 4212-VI), яким Закон № 2343-XII викладено в новій редакції.

У пункті 11 розділу X «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2343-XII визначено, що положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом.

У квітні 2025 року ТзОВ «Фінансова компанія «Ейс» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач просив суд стягнути з відповідача у свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 18 481,40 грн, витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422,40 грн та 7 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою Ратнівського районного суду Волинської області від 17 червня 2025 року відкрито провадження у цій справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Проте ухвала суду про відкриття провадження у цій справі за правилами спрощеного позовного провадження не була вручена відповідачу ОСОБА_1 . До суду першої інстанції повернулося рекомендоване повідомлення з відміткою про причини повернення адресат відсутній за вказаною адресою.

До поданої апеляційної скарги на ухвалене судове рішення відповідач надав апеляційному суду ухвалу Господарського суду Волинської області про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність від 18 листопада 2024 року.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 18 листопада 2024 року постановлено відкрити провадження у справі про неплатоспроможність боржника фізичної особи ОСОБА_1 ; ввести процедуру реструктуризації боргів боржника фізичної особи ОСОБА_1 ; ввести мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника фізичної особи ОСОБА_1 ; керуючим реструктуризації боргів боржника фізичної особи ОСОБА_1 призначити арбітражного керуючого Белінську В. О.; оприлюднити на офіційному вебпорталі судової влади України оголошення (повідомлення) про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника фізичної особи ОСОБА_1 ; зобов?язати керуючого реструктуризацією ОСОБА_2 провести виявлення, складання опису майна боржника та визначити його вартість; зобов?язати Головне управління ДПС у Волинській області надати керуючому реструктуризацією та суду інформацію про доходи боржника фізичної особи ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 9 Закону № 2343-XII справи про банкрутство розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими ГПК України, з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Частиною четвертою статті 10 Закону № 2343-XII визначено, що суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов`язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Справи у відповідних спорах відносяться до виключної підсудності того господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (частина дев`ята статті 16 ГПК України). Такі майнові спори розглядаються та вирішуються господарським судом за правилами позовного провадження, передбаченими ГПК України, з урахуванням особливостей, встановлених Законом № 2343-XII, у межах провадження у справі про банкрутство без порушення нових справ.

Із прийняттям ухвали про порушення провадження у справі про банкрутство пов`язуються певні правові наслідки, зокрема: вводиться мораторій на задоволення вимог кредиторів; розгляд вимог конкурсних, забезпечених і поточних кредиторів та вирішення майнових спорів здійснюється в порядку, передбаченому Законом № 2343-XII; арешт майна боржника чи інші обмеження щодо розпорядження майном боржника можуть застосовуватися виключно господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство.

Після офіційного оприлюднення ухвали про порушення провадження у справі про банкрутство всі кредитори мають право подавати заяви з грошовими вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство, в порядку статті 23 Закону № 2343-XII незалежно від настання строку виконання зобов`язань.

Особи, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними кредиторами, а їх вимоги погашаються в ліквідаційній процедурі у шосту чергу. Такі кредитори не беруть участі в представницьких органах кредиторів (зборах та комітеті кредиторів).

Отже, визначення юрисдикційності усіх майнових спорів господарському суду, який порушив справу про банкрутство, має на меті як усунення правової невизначеності, так і захист прав кредитора, який може, за умови своєчасного звернення, реалізувати свої права і отримати задоволення своїх вимог та дотримання прав боржника щодо визначення обсягу кредиторської заборгованості та черговості її погашення.

Відповідно до частини першої статті 205 ЦПК України (у зазначеній редакції) суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Тобто, на час вирішення питання про можливість подальшого розгляду справи у порядку цивільного судочинства діяло правило, за яким указаний спір з відповідачем, щодо якого порушено справу про банкрутство, підлягав розгляду в порядку господарського судочинства.

Єдиним можливим рішенням у такому випадку було закриття провадження у справі та роз`яснення позивачу його права звернутися з відповідною вимогою до господарського суду, у провадженні якого перебувала справа про банкрутство відповідача.

Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що після ухвалення оскаржуваних судових рішень законодавство було змінено, зокрема 21 жовтня 2019 року набрав чинності Кодекс України з процедур банкрутства від 18 жовтня 2018 року № 2597-VIII (далі Кодекс № 2597-VIII).

У пункті 4 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства встановлено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону про банкрутство.

Відповідно до статті 7 цього Кодексу с пори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею (частина перша).

Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника. Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України. Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення. У разі якщо відповідачем у такому спорі є суб`єкт владних повноважень, суд керується принципом офіційного з`ясування всіх обставин у справі та вживає визначених законом заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів, з власної ініціативи (частина друга вказаної статті).

Матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо майнових спорів з вимогами до боржника та його майна, провадження в якій відкрито до відкриття провадження у справі про банкрутство, надсилаються до господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, який розглядає спір по суті в межах цієї справи (частина третя вказаної статті).

Тобто законодавець указав, що у Законі України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» містяться процесуальні норми, які передбачають особливості розгляду справ указаної категорії.

Закон № 2343-XII втратив чинність з 21 жовтня 2019 року, з набранням чинності Кодексу № 2597-VIII, а тому можна зробити висновок, що вказаний Кодекс № 2597-VIII передбачає також особливості розгляду справ про банкрутство, що і підтверджено у статті 7 цього Кодексу.

Отже, розгляд всіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи.

Такі висновки зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від15 січня 2020 року у справі № 607/6254/15-ц (провадження № 14-404цс19).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з частиною 1 статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції доходить висновку про закриття провадження у справі, оскільки розгляд справи за позовом ТзОВ «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 (боржник у справі про банкрутство) про стягнення заборгованості за кредитним договором повинно відбуватися господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

Таким чином, із-за порушення судом норм процесуального права, неправильного застосування норм матеріального права рішення суду першої інстанції у цій справі слід скасувати та закрити провадження у справі.

Відповідно до частини 1 статті 256 ЦПК України якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

Керуючись статтями 368, 369, 374, 377, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 01 серпня 2025 року у цій справі у цій справі скасувати.

Провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором закрити.

Роз?яснити позивачу Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс», що розгляд цієї справи відноситься до юрисдикції господарського суду.

Ухвала набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді