справа № 759/8681/25 головуючий у суді І інстанції Петренко Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Березовенко Р.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

з участю секретаря Щавлінського С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 30 квітня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Київської гімназії східних мов №1 про визнання протиправним наказу №19-Т від 16 квітня 2025 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності вчителя японської мови ОСОБА_1 »,-

В С Т А Н О В И В:

25 квітня 2025 року до Святошинського районного суду міста Києва через підсистему «Електронний суд» надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Київської гімназії східних мов №1 , в якій позивач просила суд:

визнати протиправним та скасувати наказ відповідача №19-Т від 16 квітня 2025 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності вчителя японської мови ОСОБА_1 ».

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 30 квітня 2025 року відмовлено у відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до Київської гімназії східних мов №1 про визнання протиправним наказу №19-Т від 16 квітня 2025 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності вчителя японської мови ОСОБА_2 ».

Не погодившись із вказаною ухвалою суду ОСОБА_3 16 травня 2025 року через систему Електронний Суд подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, просила скасувати ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 30 квітня 2025 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказала, що 24 квітня 2025 року заяву про оскарження дисциплінарної відповідальності, визнання наказу №19-Т від 16 квітня 2025 року неправомірним (ідентичного змісту) було повторно подано відповідно до вимог ч. 1 ст. 14 ЦПК України через Електронний суд. Того ж дня клопотання щодо об`єднання справ в одне провадження подано через загальну канцелярію районного суду та додатково відповідно до вимог ч. 1 ст. 14 ЦПК України через Електронний суд.

Вважає документи, які були продубльовано не є порушенням, а навпаки вчинялися у зв`язку з відсутністю у суді можливості формування справ у паперовій формі, які формуються учасниками процесу через підсистему «Електронний Суд». У зв`язку з відсутністю такої можливості, що є загальновідомим внаслідок неналежного фінансування судів, документи, відповідно, подаються до суду у паперовій формі, як примірник для суду в тому числі.

Звертаючись до суд першої інстанції позивачка сподівалася поновити свої трудові та конституційні права у здійсненні правосуддя, що визначається Конституцією України, процесуальним та іншими законами.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 03 липня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 30 квітня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Київської гімназії східних мов №1 про визнання протиправним наказу №19-Т від 16 квітня 2025 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності вчителя японської мови ОСОБА_1 », надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 10 липня 2025 року призначено справу до розгляду з повідомленням учасників справи.

У судове засідання апелянка ОСОБА_1 не з`явилася, подала клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з непрацездатністю. Доказів на підтвердження наведених обставин до клопотання не долучено.

Відповідно до ч. 1 ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Верховним Судом неодноразово зазначалось, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників учасників справи, а неможливість вирішення спору (питання) у відповідному судовому засіданні без участі особи, яка не з`явилась (статті 240 ЦПК України).

ЄСПЛ неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (рішення від 2 грудня 2010 року у справі «Шульга проти України», заява № 16652/04).

Виходячи з наведеного, колегія суддів у межах своїх повноважень дійшла висновку про визнання причини неявки ОСОБА_1 в судове засідання такою, що не доведена належними та допустимими доказами (медичний висновок про непрацездатність 1111-МТТН-В6РР-С365, на який посилається апелянтка нею не надано), а отже є неповажною, що не перешкоджає розгляду справи по суті, та з огляду на належне повідомлення про судове засідання учасника справи, з урахуванням категорії справи, та строку її розгляду, ухвалила проводити розгляд справи по суті на підставі наявних у справі доказів.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлені про місце, час і дату розгляду справи в апеляційній інстанції шляхом доставлення судових повісток-повідомлень до електронних кабінетів сторін, заяв та клопотань не надходило, однак їх неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала означеним вище вимогам не відповідає, виходячи з наступного.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції встановив, що 24 квітня 2025 року до Святошинського районного суду міста Києва також надійшла аналогічна за змістом позовна заява ОСОБА_1 до Київської гімназії східних мов №1 про скасування наказу №19-Т від 16 квітня 2025 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності вчителя японської мови ОСОБА_1 », яка була зареєстрована в канцелярії суду 24 квітня 2025 року та якій присвоєно номер провадження 2/759/4536/25. Аналізуючи зміст обох позовних заяв, суд дійшов висновку, що вони є ідентичними за своїм змістом. Обидві позовні заяви подані одним і тим самим позивачем до одного й того самого відповідача, містять вимогу про скасування одного й того самого наказу №19-Т від 16 квітня 2025 року та ґрунтуються на одних і тих самих підставах щодо його протиправності, що є підставою для відмови у відкритті провадження у справі на підставі пункту 3 частини першої статті 186 ЦПК України.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частини перша-третя статті 12 ЦПК України).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд із прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначає, що у пункті 1 статті 6 Конвенції закріплене «право на суд» разом із правом на доступ до суду, тобто правом звертатися до суду з цивільними скаргами, що складають єдине ціле (рішення ЄСПЛ від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства», заява № 4451/70).

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом (стаття 55 Конституції України).

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Статтею 129 Конституції України визначено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно зі статтею 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюються зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав (пункт 3 частини першої статті 186 ЦПК України).

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 09 липня 2020 року у справі №922/404/19).

Позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права (див. постанову Верховного Суду від 04 серпня 2021 року в справі №146/318/20).

Відповідно до зазначеного необхідна наявність водночас трьох складових: тотожних сторін спору; тотожного предмета позову, тотожної підстави позову, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Зазначена процесуальна норма права направлена на виключення випадків одночасного розгляду декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав.

Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу» (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі №917/1739/17).

Підстава позову - це фактичні обставини (юридичні факти), на яких ґрунтується вимога позивача та з наявністю або відсутністю яких закон пов`язує виникнення чи припинення матеріально-правових відносин між сторонами (див. постанову Верховного Суду від 30 червня 2023 року у справі №522/13894/22).

Залишення позову без розгляду - це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення судового рішення по суті спору у зв`язку із виникненням обставин, які перешкоджають розгляду справи.

Отже, якщо в позовах, які розглядаються судами, одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю співпадають за суб`єктним складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду, такі позови є тотожними і в такому разі суд залишає позов без розгляду з дотриманням правового механізму, передбаченого положеннями статті 257 ЦПК України.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування вимог пункту 4 частини першої статті 257 ЦПК України та залишення позову без розгляду викладено в постановах Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі №755/16267/17, від 23 листопада 2022 року у справі №759/2532/22-ц, від 16 листопада 2022 року у справі №520/97/18, від 30 червня 2023 року у справі №522/13894/22.

У постанові Верховного Суду від 24 січня 2022 року у справі №757/21932/21 зазначено, що по суті, пред`явлення цього позову, коли на розгляді перебуває інший тотожний позов, є зловживанням процесуальними правами (пункт 2 частини другої статті 44 ЦПК України).

Установивши, що 24 квітня 2025 року через канцелярію суду (ЄУН справи 759/8639/25) та через систему Електронний суд (позов зареєстровано судом 25 квітня 2025 року, ЄУН справи 759/8681/25) ОСОБА_1 подала до Святошинського районного суду міста Києва два тотожних позови до Київської гімназії східних мов №1 про визнання протиправним наказу №19-Т від 16 квітня 2025 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності вчителя японської мови ОСОБА_1 », місцевий суд мав застосувати до позову ОСОБА_1 у справі №759/8681/25 положення п. 4 ч. 1 ст. 257 ЦПК України та залишити його без розгляду, однак помилкового цього не зробив та відмовив у відкритті провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що оскаржувана ухвала постановлена без додержання норм процесуального права, оскільки висновок суду першої інстанції не ґрунтується на вимогах процесуального закону.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно із вимогами статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, тому відповідно до положень статті 379 ЦПК України оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 374, 379, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 30 квітня 2025 року - скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 08 жовтня 2025 року.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова