КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Справа № 754/5661/24
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/6510/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 липня 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.

при секретарі Кононовій Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_1 - адвоката Гайдай Олени Валеріївни на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 16 грудня 2024 року та додаткове рішення Деснянського районного суду міста Києва від 27 січня 2025 року (суддя Зотько Т.А.)у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

встановив:

у квітні 2024 року позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі у розмірі 93 382,33грн щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви.

Мотивуючи позовні вимоги, позивачка зазначала, що з 16 березня 2013 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 21 березня 2016 року. Під час шлюбу у них народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який після розірвання шлюбу залишився прожити з нею.

Позивачка стверджувала, що вона самостійно утримує сина, забезпечує йому належний рівень життя та здобуття якісної освіти, при цьому відповідач жодної фінансової допомоги на утримання дитини не надає.

Позивачка посилалась на те, що після початку повномасштабного вторгнення рф на територію України, вона разом із сином та двома молодшими доньками виїхала з України до Чорногорії, задля забезпечення безпеки дітей, та несе витрати на утримання сина у загальному розмірі 3 790 євро на місяць, що у національній валюті, на момент звернення до суду з цим позовом, становить 186 764,65грн, відтак з відповідача підлягають стягненню аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 93 382,33грн на місяць.

Позивачка посилалась на те, що відповідач є працездатною особою, не має інших осіб на утриманні, працює у ТОВ «Профібуд-Київ» на посаді директора із щомісячною заробітною платою 13 000грн та за сумісництвом у ТОВ «Будівельна індустрія №1» на посаді інженера із заробітною платою 12 000грн, при цьому він є співвласником та керівником ТОВ «Будівельний регіон», відтак спроможний сплачувати аліменти у такому розмірі. Крім цього, відповідач має у своїй власності нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 та рухоме майно: автомобіль Subaru

Tribeca, 2006 року випуску, автомобіль ToyotaCamry, 2017 року випуску, автокран ЗИЛ 133ГЯ , 1990 року випуску.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 16 грудня 2024 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у твердій грошовій сумі 31 960грн щомісячно, з подальшою індексацією відповідно до закону, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 16 квітня 2024 року з урахуванням здійснених виплати ОСОБА_1 у добровільному порядку. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1 211,20грн.

Додатковим рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 27 січня 2025 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені витрати на правову допомогу у загальному розмірі 37 622грн.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Гайдай О.В. просить рішення суду змінити, зменшивши розмір стягнутих з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 31 960грн до 5 000грн.

Представник відповідача посилається на те, що суд першої інстанції неповно встановив обставини справи, зокрема не надав належної оцінки майновому стану відповідача, оскільки з наданих суду доказів відповідачу щомісячно нараховувалась заробітна плата у загальному розмірі 28 300грн, жодних інших доходів, згідно матеріалів справи, відповідач не має, відтак визначений судом розмір аліментів є непомірним для відповідача. Більше того, з 31 грудня 2024 року відповідача було звільнено з роботи за сумісництвом у ТОВ «Еко», тому його дохід став ще менше, і наразі складає 21 200грн на місяць. Крім цього, суд не прийняв до уваги, що відповідач проживає разом зі своїми батьками, які є інвалідами 2 групи та перебувають на його утриманні.

Також, представник відповідача посилається на те, що суд належними чином не дослідив докази, якими позивачка обґрунтовує свої витрати на утримання дитини, оскільки з наданих чеків на покупку продуктів неможливо однозначно встановити, що вони купувались саме для їх сина, більше того, один з чеків містить докази купівлі куртки для дівчинки, що свідчить про те, що не всі зазначені позивачкою витрати мають відношення до утримання сина ОСОБА_4 , при цьому неможливо достеменно встановити хто і для кого купував одяг та інші речі, перелічені в цих чеках. Крім цього, з наданого позивачкою договору оренди квартири вбачається, що він закінчився 29 серпня 2024 року, при цьому позивачка проживала у орендованій квартирі з нинішнім чоловіком та їх двома доньками, що свідчить про те, що оренда такої вартісної квартири була здійснена не виключно в інтересах сина ОСОБА_4 , разом з цим позивачка просить стягнути з відповідача 2/3 частини вартості такої оренди, що є необґрунтованим. Також, позивачка не обґрунтувала необхідності навчання ОСОБА_4 у платній приватній школі, вибір навчального закладу не був погоджений з відповідачем, а матеріали справи містять докази здійснення позивачкою оплати лише за один учбовий семестр. Крім цього, позивачка зазначила у витратах вартість оплати послуг гомеопата, при цьому відсутні будь-які докази того, що їх син хворів та потребував лікування.

Крім цього, представник відповідача просить критично віднестись до доводів позивачки про те, що вона самостійно несе витрати по утриманню дитини, оскільки вона має мізерний дохід, що підтверджується довідкою за формою ОК-5, при цьому довідку за формою ОК-7 вона на вимогу суду не надала.

Представник відповідача звертає увагу на те, що відповідач живе та працює в Україні, тоді як позивачка обрала країною проживання Чорногорію, у якій зовсім інша цінова політика, зокрема вартість продуктів харчування, одягу, послуг, тощо, відтак відповідач не має змоги, працюючи в Україні, оплачувати утримання сина у такій країні,

як Чорногорія, в тій мірі, в якій просить позивачка.

Крім цього, представник відповідача зазначає, що грошові кошти, що надходили на банківську картку відповідача від певних осіб, не можна вважати доходом, з якого можуть бути нараховані аліменти, у розумінні закону, зокрема Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року №146.

Також, представник відповідача вважає, що суд першої інстанції, пославшись на практику Європейського суду з прав людини, зокрема рішення у справі Серявін та інші проти України, № 4909/04 від 10 лютого 2010 року, щодо відсутності у суду обов`язку надавати детальну відповідь на кожен аргумент, взагалі не навів належного обґрунтування та мотивації ухваленого рішення. Зокрема, суд першої інстанції, всупереч п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, не надав оцінку ключовим аргументам відповідача у даній справі.

У поданій апеляційній скарзі на додаткове рішення представник ОСОБА_1 - адвокат Гайдай О.В. просить додаткове рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення відмовити.

Представник відповідача посилається на те, що при зверненні до суду з даним позовом представником позивачки було зазначено орієнтований розмір судових витрат - 45 000грн, однак у заяві про ухвалення додаткового рішення він просить стягнути вже 62 679грн, жодним чином не обґрунтовуючи таке збільшення. При цьому, заявлений розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співмірним до складності справи та обсягу виконаних адвокатом робіт.

Також, представник відповідача зазначає, що адвокат Куц Я.О. надає свої послуги ОСОБА_2 й в інших цивільних справах, зокрема про визначення місця проживання дитини №754/7907/23, про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми №754/8151/23, про стягнення аліментів з ОСОБА_5 №754/11247/23, а також у кримінальній справі, що перебуває у Білоцерківському міськрайонному суді Київської області №357/765/24, при цьому у всіх цих справах адвокат Куц Я.О. долучає один і той самий ордер, який містить посилання на договір про надання правничої допомоги №12/12/2023. Водночас, з наданих представником позивачки доказів оплати нею вартості послуг адвоката, неможливо встановити за надання правничої допомоги у якій конкретно справі з перелічених були сплачені ці кошти, тим паче, що у платіжних інструкціях сума більша, ніж в акті виконаних робіт. При цьому самі платіжні інструкції є неналежними доказами, оскільки не містять підпису відповідальної особи та відбитку штампу банку.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат Бессараб В.С. просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду залишити без змін, посилаючись на те, що з моменту відкриття провадження у даній справі відповідач взагалі не сплачував аліменти у будь-якому розмірі. При цьому, відповідач є власником майна на загальну суму 4 141 947,36грн, що еквівалентно 100 541 доларів США. При цьому, відповідач готовий сплачувати на утримання сина лише 5 000грн на місяць, однак перераховує значні суми грошових коштів на рахунки букмекерських контор.

Також, представник позивачки ставить під сумнів твердження апелянта з приводу перебування на утриманні відповідача його батьків, оскільки матеріали справи не містять будь-яких доказів даного факту, при цьому, батько відповідача має у власності квартиру у місті Києві, власний автомобіль, а також ряд виробничих будівель та споруд у Черкаській області, які здає в оренду.

Крім цього, представник позивачки не вважає, що наданий представником відповідача наказ про звільнення останнього з роботи за сумісництвом є належним доказом того, що трудові відносини між відповідачем та ТОВ «Еко» дійсно припинені, оскільки даний наказ свідчить лише про намір роботодавця звільнити відповідача, та може

бути в будь-який момент скасований.

Представник позивачки вважає, що у позовній заяві належними чином обґрунтовано та задокументовано витрати позивачки, які вона несе на утримання сина ОСОБА_4 , доводи апеляційної скарги стосовно використання грошових коштів, згідно наданих чеків, на інші цілі, в тому числі і на утримання інших дітей позивачки, є домислом представника відповідача. Крім цього, вибір приватної школи був обумовлений тим, що для українців, що отримали тимчасовий захист на території Чорногорії, не передбачено місць для їх дітей у безкоштовних школах, тому це є вимушеною мірою.

У відзиві на апеляційну скаргу на додаткове рішення представник ОСОБА_2 - адвокат Бессараб В.С. просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, додаткове рішення залишити без змін, посилаючись на те, що висновок про неспівмірність заявлених витрат на правову допомогу є суб`єктивним судженням представника відповідача, оскільки обсяг виконаних адвокатом робіт та їх вартість наведені в акті виконаних робіт та належним чином обґрунтовані, при цьому суд першої інстанції стягнув лише частину заявлених витрат.

Також представник позивачки вважає, що представник відповідача зробила помилковий висновок, що надані платіжні доручення є неналежними доказами, оскільки Верховний Суд у постанові від 28 липня 2022 року у адміністративній справі № 380/5389/20 зробив висновок, що підтвердження відповідності електронної форми платіжного доручення його оригіналу, який прийнятий в платіжній системі «клієнт-банк» та «клієнт - інтернет-банк», не вимагає додаткового засвідчення банком (вчинення підтверджуючого напису, підпису, скріплених відтиском печатки).

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Гайдай О.В., яка апеляційні скарги підтримала, представника ОСОБА_2 - адвоката Чухраєвої Н.С., яка проти задоволення апеляційних скарг заперечувала, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг та відзивів на них, вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що з 16 березня 2013 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 21 березня 2016 року (с.с.16-17 т.1).

Сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (с.с.18 т.1).

З матеріалів справи вбачається, що дитина проживає разом з матір`ю в орендованій квартирі в місті Будва, Чорногорія (с.с.19-21 т.1), де навчався у приватному начальному закладі «Ліцей Клевер Скул» (с.с.41-44 т.1), продовжує навчання у приватному закладі «Міжнародний центр освіти «Адріатікколедж» (с.с.47-52 т.1) та дистанційно займається по програмі «Цікаві дослідження» проєкту «Ефективне навчання», а також отримує фізкультурно-оздоровчі послуги в «TSM-MNE» TS WINNER (с.с.61-65 т.1), відвідує спортивну секцію з плавання та водного поло (с.с.67 т.1) та капоейра (с.с.68 т.1).

Відповідно до довідки про доходи № 3 від 15 травня 2023 року, ОСОБА_1 працює у ТОВ «Профібуд-Київ» на посаді директора згідно наказу № 01-К від 4 червня 2018 року. Загальна сума отриманого ним доходу за період з 1 грудня 2022 року по 31 травня 2023 року становить 59 570грн (с.с.78 т.1).

Згідно довідки про доходи № 8 від 24 червня 2024 року сума отриманого ОСОБА_1 на посаді директора ТОВ «Профібуд-Київ» доходу за травень 2024 року становить 5 796грн (с.с.156).

Згідно довідки про доходи № 6 від 15 травня 2023 року, ОСОБА_1 працює за сумісництвом у ТОВ «Будівельна Індустрія № 1» на посаді інженера згідно наказу № 01-К від 1 квітня 2023 року. Загальна сума отриманого ним доходу за період з 1 квітня 2023 року по 31 травня 2023 року становить 19 320грн (с.с.79 т.1).

Відповідно до довідки № 17 від 24 червня 2024 року сума отриманого ОСОБА_1 на посаді інженера ТОВ «Будівельна індустрія № 1» доходу за травень 2024 року становить 11 270грн (с.с.160 т.1).

Крім цього, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є учасником ТОВ «Будівельний регіон» та ТОВ «Профібуд», де має корпоративні права, та власником транспортних засобів: Subaru Tribeca, 2006 року випуску, Toyota Camry, 2017 року випуску, автокрану Зил 133ГЯ, 1990 року випуску (с.с.80-82 т.1).

Відповідач не заперечував, що є власником однокімнатної квартири АДРЕСА_1 .

Листом АТ «Укрсиббанк» від 4 вересня 2024 року № 29-4-01/07-2382-БТ повідомлено, що на ім`я ОСОБА_1 відкрито три рахунки, на двох з яких залишок коштів становить 0грн, крім цього будь-який рух коштів відсутній, а також рахунок НОМЕР_2 , залишок коштів на якому, станом на 4 вересня 2024 року, становить 4,24грн (с.с.231 т.1).

Згідно листа АТ КБ «Приватбанк» від 15 листопада 2024 року № 20.1.0.0.0/7-241108/46522-БТ, ОСОБА_1 має у АТ КБ «Приватбанк» ряд банківських рахунків, залишок коштів по яких становить 0грн, а також рахунок, залишок коштів на якому становить 106,06грн, проте наявний активний рух коштів, значні надходження та списання (с.с.39-50 т.2).

Також, з матеріалів справи вбачається, що відповідач зареєстрований з батьками ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які є інвалідами 2 групи (с.с.108-110 т.1).

Представником відповідача надані суду копії квитанцій про сплату відповідачем аліментів у розмірі по 5 000грн за квітень-травень 2024 року та червень-липень 2024 року (с.с.111, 190-192 т.1).

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з обов`язку відповідача утримувати сина, який проживає з матір`ю, а визначаючи розмір аліментів, врахував матеріальний стан відповідача, потреби дитини, відсутність у відповідача інших аліментних зобов`язань та врахував рівність обов`язків обох батьків щодо матеріального забезпечення дитини.

Також, суд першої інстанції посилався на відповідь АТ КБ «Приватбанк», надану на виконання ухвали суду про витребування доказів, та дійшов висновку, що оскільки з картки відповідача систематично списувались численні кошти, розмір яких значно перевищує розмір сплачуваних відповідачем аліментів на утримання сина, відповідач має можливість сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі - 31 960грн щомісячно.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про наступне.

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач, як батько, зобов`язаний матеріально утримувати свою дитину, що передбачено статтею 180 СК України і визнається відповідачем.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи,

які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

За положеннями частин 1, 3 статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з частиною першою статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Оскільки сторони добровільно не домовилися про утримання дитини, а позивачка, з якою проживає дитина, просить стягнути аліменти у твердій грошовій сумі, то кошти на її утримання (аліменти) присуджує суд у твердій грошовій сумі.

Відповідно до частини першої статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та

безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Визначаючи розмір аліментів, суд першої інстанції виходив з того, що згідно довідки про рух коштів по рахунку відповідача вбачається, що останній щомісячно витрачає суми коштів, які значно перевищують розмір аліментів, які той добровільно сплачує на утримання сина, відтак він має змогу сплачувати аліменти у розмірі 31 960грн на місяць.

Разом з тим, колегія суддів, проаналізувавши зазначену довідку про рух коштів на банківському рахунку ОСОБА_1 НОМЕР_3 , зокрема суми коштів, які надходять відповідачу, та коштів, які він витрачає щомісяця, приходить до висновку про відсутність підстав стверджувати про можливість сплати відповідачем аліментів у розмірі, визначеному судом.

Зокрема, у січні 2024 року на рахунок відповідача надійшло 88 000грн, витрачено 83 064грн, з них на ігри - 19 367грн; у лютому 2024 року на рахунок надійшло 69 345грн, витрачено 72 256грн, з них на ігри - 23 541грн; у березні 2024 року на рахунок надійшло 49 450грн, витрачено 48 957грн, з них на ігри - 3 450грн; у квітні 2024 року надійшло 30 500грн, витрачено 21 186грн.

Отже, надходження коштів на рахунок відповідача кожного місяця зменшувалося, а відтак відсутні підстави для висновку, що кошти, які надходили на рахунок відповідача, є його стабільним доходом, який повинен бути врахований при визначенні розміру аліментів.

Також необхідно враховувати і розмір заробітної плати, який отримує відповідач.

Посилання позивачки на те, що відповідач є власником рухомого та нерухомого майна, не може бути підставою для висновку про високий рівень доходу відповідача, так як у власності відповідача перебуває одна однокімнатна квартира, яка придбана до виникнення спору зі сплати аліментів.

Разом з цим, суду не надано доказів, коли були відповідачем придбані автомобілі та їх вартість.

Крім цього, Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків, суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків.

З матеріалів справи вбачається, зокрема з наданої позивачкою довідки ОК-7, що остання має незначні доходи, при цьому вона посилається на те, що несе суттєві витрати на утримання сина.

Аналізуючи витрати, на які посилається позивачка, як на підставу визначення розміру аліментів, колегія суддів приходить до висновку про недоведеність нею обґрунтованості та необхідності таких витрат, зокрема щодо вибору приватного навчального закладу, покупки коштовних подарунків дитині, оренду коштовної квартири тощо.

Враховує колегія суддів і те, що позивачка, виїхавши з України після початку повномасштабного вторгнення рф, обрала для проживання таку країну як Чорногорія, економічні показники якої суттєво відрізняються від тих, що мають місце в Україні, зокрема і доходи населення та вартість товарів та послуг.

Відповідач при цьому, проживає та отримує заробітну плату на території України, відтак некоректним є визначати розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на дитину, виходячи з суми витрат на дитину, які позивачка несе на власний розсуд, перебуваючи у Чорногорії.

Водночас, враховуючи вік, працездатність відповідача, розмір його доходів та витрат, колегія суддів вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на сина у розмірі 10 000грн щомісячно, що узгоджується з положеннями частини другої статті 182

СК України.

Щодо апеляційної скарги на додаткове рішення суду

Суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема, якщо судом не вирішено питання про судові витрати (пункт 3 частини першої статті 270 ЦПК України).

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша, третя статті 133 ЦПК України).

Частинами першою, другою статті 134 ЦПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Отже, на учасника справи покладено обов`язок у першому зверненні до суду навести попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, а докази у підтвердження понесених витрат учасник справи повинен надати суду до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву і ці докази неможливо подати з поважних причин (частина перша статті 246 ЦПК України).

У поданій позовній заяві представник позивачки зазначав, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивачка очікує понести у зв`язку з розглядом даної справи, становить близько 45 000грн.

23 грудня 2024 року представник ОСОБА_8 - адвокат Куц Я.О. подав до суду першої інстанції заяву про ухвалення додаткового рішення, у якій просив стягнути з відповідача витрати на професійну правову допомогу у розмірі 62 679грн, до якої долучив:

копію договору про надання правничої допомоги №12/12/2023 від 12 грудня 2023 року, укладеного між Адвокатським об`єднанням «А.ДВА.КА.Т» (виконавець) та ОСОБА_2 (замовник) (далі - Договір), за умовами якого виконавець бере на себе зобов`язання надавати замовнику послуги в обсязі та на умовах, передбачених цим договором (с.с.76-78 т.2);

копію додатку № 1 до Договору у якому визначено вартість юридичних послуг, які надаються виконавцем замовнику за Договором, у п. 4.21 якого визначено, що за надання послуг головою адвокатського об`єднання встановлюється надбавка у розмірі 50% до звичайного тарифу (с.с.79-81 т.2);

копію акту приймання-передачі наданих послуг у квітні 2024 року згідно Договору від 30 квітня 2024 року, відповідно до якого виконавцем було надано замовнику таку послугу - підготовка та подання до Деснянського районного суду міста Києва позовної заяви про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання сина (з великим об`ємом додатків, більше 150 арк.), вартість 7 374грн (еквівалент 200 доларів США) (с.с.82 т.2);

копію акту приймання-передачі наданих послуг у травні 2024 року згідно Договору

від 31 травня 2024 року, відповідно до якого виконавцем було надано замовнику таку послугу - підготовка до Деснянського районного суду міста Києва клопотання про витребування доказів стосовно розмірів заробітної плати ОСОБА_1 та нерозподілений прибуток на рахунках підприємств, до яких має відношення ОСОБА_1 , вартість 3 687грн (еквівалент 100 доларів США) (с.с.82 т.2, зворот);

копію акту приймання-передачі наданих послуг у червні 2024 року згідно Договору від 30 червня 2024 року, відповідно до якого виконавцем було надано замовнику такі послуги:

1) участь адвоката Куц Я.О. у судовому засіданні в Деснянському районному суді міста Києва 5 червня 2024 року, тривалість 35 хв., вартість з урахуванням коефіцієнта встановленого у п. 4.21 додатку № 1 до Договору - 5 530,50грн (еквівалент 150 доларів США);

2) підготовка та направлення всім учасникам справи і Деснянському районному суду міста Києва відповіді на відзив представника Корецького М.С. на позов про стягнення аліментів, вартість 7 374грн (еквівалент 200 доларів США) (с.с.83 т.2);

копію акту приймання-передачі наданих послуг у серпні 2024 року згідно Договору від 31 серпня 2024 року, відповідно до якого виконавцем було надано замовнику такі послуги:

1) підготовка та подання до Деснянського районного суду міста Києва клопотання про долучення до матеріалів справи письмових доказів (щодо ринкової вартості рухомого та нерухомого майна ОСОБА_1 ), вартість 3 687грн (еквівалент 100 доларів США);

2) підготовка та подання до Деснянського районного суду міста Києва клопотання про витребування доказів (інформацію про рух коштів на банківських рахунках ОСОБА_1 ), вартість 3 687грн (еквівалент 100 доларів США);

3) участь адвоката Куц Я.О. у судовому засіданні в Деснянському районному суді міста Києва 7 серпня 2024 року, тривалість 1 год., вартість з урахуванням коефіцієнта встановленого у п. 4.21 додатку № 1 до Договору - 5 530,50грн (еквівалент 150 доларів США) (с.с.83 т.2, зворот);

копію акту приймання-передачі наданих послуг у вересні 2024 року згідно Договору від 30 вересня 2024 року, відповідно до якого виконавцем було надано замовнику такі послуги:

1) підготовка та подання до Деснянського районного суду міста Києва клопотання про долучення до матеріалів справи письмових доказів (довідка ОК-7 та податкова декларація ФОП ОСОБА_2 ), вартість 3 687грн (еквівалент 100 доларів США);

2) участь адвоката Бессараб В.С. у судовому засіданні в Деснянському районному суді міста Києва 5 вересня 2024 року, тривалість 10 хв, вартість 3 687грн (еквівалент 100 доларів США);

3) підготовка та подання до Деснянського районного суду міста Києва клопотання про долучення до матеріалів справи письмових доказів (договір про навчання ОСОБА_3 в Адріатік Колледж та квитанція про оплату такого навчання), вартість 3 687грн (еквівалент 100 доларів США);

4) участь адвоката Куц Я.О. у судовому засіданні в Деснянському районному суді міста Києва 26 вересня 2024 року, тривалість 50 хв., вартість з урахуванням коефіцієнта встановленого у п. 4.21 додатку № 1 до Договору - 5 530,50грн (еквівалент 150 доларів США) (с.с.84 т.2);

копію акту приймання-передачі наданих послуг у листопаді 2024 року згідно Договору від 30 листопада 2024 року, відповідно до якого виконавцем було надано замовнику таку послугу - участь адвоката Куц Я.О. у судовому засіданні в Деснянському районному суді міста Києва 4 листопада 2024 року, тривалість 13 хв., вартість з урахуванням коефіцієнта встановленого у п. 4.21 додатку № 1 до Договору - 5 530,50грн (еквівалент 150 доларів США) (с.с.85 т.2);

копію акту приймання-передачі наданих послуг у грудні 2024 року згідно Договору від 17 грудня 2024 року, відповідно до якого виконавцем було надано замовнику таку послугу - участь адвоката Бессараб В.С. у судовому засіданні в Деснянському районному суді міста Києва 16 грудня 2024 року, тривалість 1 год. 4 хв., вартість 3 687грн (еквівалент 100 доларів США) (с.с.85 т.2, зворот);

копії платіжних інструкції про сплату ОСОБА_2 грошових коштів на користь АО «А.ДВА.КА.Т»: від 22 жовтня 2024 року № @PL391800 на суму 55 000грн; від 14 листопада 2024 року на суму 15 000грн (с.с.86 т.2).

У своїх запереченнях на заяву про відшкодування судових витрат представник відповідача просила залишити її без задоволення, посилаючись на те, що заявлена представником позивача сума судових витрат є недоведеною, необґрунтованою та не підтвердженою належними та допустимим доказами.

Крім цього, представник відповідача зазначала, що додані представником позивачки квитанції не містять посилання на номер даної справи, тоді як адвокат Куц Я.О. надає правничу допомогу позивачці у ряді інших цивільних справах та кримінальному провадженні, відтак неможливо достеменно встановити, що ці кошти були сплачені в якості гонорару адвоката у даній справі.

Частково задовольняючи заяву представника позивачки про стягнення витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що розгляд даної справи відбувався за правилами спрощеного позовного провадження, а заявлений розмір витрат на професійну правову допомогу є явно завищеним та підлягає зменшенню за такими категоріями витрат як подання клопотання про витребування доказів, подання клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, участь у судових засіданнях тривалістю до однієї години.

Крім цього, суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість вимог представників позивачки щодо відшкодування відповідачем витрат, пов`язаних з участю у судовому засіданні голови адвокатського об`єднання - адвоката Куца Я.О. у додатковому розмірі 50 % від тарифу, визначеного договором.

Переглядаючи додаткове рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про наступне.

За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний

опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України слідує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Заявник має право на компенсацію судових та інших витрат за умови, що буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року

у справі № 751/3840/15, наявність документального підтвердження витрат на правничу допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

У постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі №922/2685/19 зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

З урахуванням наведеного вище, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що заявлений представником позивачки розмір витрат на професійну правову допомогу є явно завищеним та підлягає зменшенню за такими категоріями витрат як подання клопотання про витребування доказів та подання клопотання про долучення доказів до матеріалів справи до 1500грн, участь у судових засіданнях тривалістю до однієї години до 2000грн; участь у судових засідання більше однієї години - до 3 687грн, тому загальний розмір витрат буде становити 47 370грн.

Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші (крім судового збору) судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового

задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню у розмірі 10% від заявлених вимог, позивачці за рахунок відповідача підлягає відшкодуванню 4 700грн витрат на правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права, однак висновки суду першої інстанції не у повній мірі відповідають обставинам справи та наданим доказам, тому рішення суду підлягає зміні.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381- 383 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

апеляційні скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Гайдай Олени Валеріївни задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 16 грудня 2024 року змінити, зменшивши розмір аліментів, які стягнуті з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 31 960грн до 10 000грн щомісячно.

Додаткове рішення Деснянського районного суду міста Києва від 27 січня 2025 року змінити, зменшивши розмір витрат на правову допомогу, стягнутих з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , з 37 622грн до 4 700грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, зазначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.І. Ящук