Номер провадження: 22-ц/813/4584/25
Головуючий у першій інстанції Науменко А. В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.09.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря судового засідання: Чередник К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 , на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 10 січня 2025 року за заявою ОСОБА_3 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю, -

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю.

09.01.2025 року до суду надійшла заява представника позивача адвоката Кукало Олени Миколаївни про забезпечення позову, в якій вона просила суд:

- постановити ухвалу про забезпечення позову шляхом заборони державним реєстраторам прав на нерухоме майно, нотаріусам, органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, а також іншим суб`єктам, на яких покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, проводити будь-які реєстраційні дії на замовлення ОСОБА_1 щодо об`єкта нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 ;

- заборонити Управлінню державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради здійснювати реєстрацію дозвільних документів щодо будівництва та введення в експлуатацію об`єкта нерухомості на замовлення ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 .

Посилається на те, що ОСОБА_3 звернувся до Приморського районного суду Одеси з позовом до ОСОБА_1 . Позивач стверджує, що відповідачка здійснила незаконну реконструкцію житлового будинку без належних документів та з порушенням будівельних норм. Після самовільної добудови площа будинку збільшилася на 88 кв.м. і була незаконно розділена на дві квартири. Відповідачка намагається продати це майно, що може ускладнити виконання рішення суду в майбутньому. Тому позивач просить суд заборонити реєстраційні дії щодо цього об`єкта нерухомості.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 10 січня 2025 року заяву позивача про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю задоволено.

Заборонено державним реєстраторам прав на нерухоме майно, нотаріусам, органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно а також іншим суб`єктам, на яких покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, проводити будь-які реєстраційні дії на замовлення ОСОБА_1 щодо об`єкта нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_3 .

Заборонено Управлінню державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради здійснювати реєстрацію дозвільних документів щодо будівництва та введення в експлуатацію об`єкта нерухомості на замовлення ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_4 .

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 10 січня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву про забезпечення позову залишити без задоволення, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що як вбачається з витягу № 344698562 від 30.08.2023 року, право власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна квартиру АДРЕСА_5 було припинено на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20.06.2023 року у справі № 522/11539/20. Натомість, постановою Одеського апеляційного суду від 15.10.2024 року у справі № 522/11539/20 було скасовано рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20.06.2023 року у справі № 522/11539/20 та позовні вимоги ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і ОСОБА_5 були залишені без задоволення. З огляду на скасування судом апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції, на підставі якого право власності скаржника на об`єкт нерухомості квартиру АДРЕСА_5 було припинено, Апелянт вважає, що вона має право на поновлення свого права власності на згаданий об`єкт нерухомого майна та на внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Натомість, на даний момент скаржник позбавлена можливості поновити своє право власності на об`єкт нерухомості квартиру АДРЕСА_5 г внаслідок винесення судом ухвали про забезпечення позову шляхом накладення заборони щодо здійснення будь-якого роду реєстраційних дій відносно даного об`єкту нерухомого майна, що, на думку скаржника, додатково свідчить про неправомірний характер оскаржуваної ухвали.

Від представника ОСОБА_3 - адвоката Кукало О.М. надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому він просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 10 січня 2025 року залишити без змін, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.

Будучи в розумінні ст. ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання, призначене на 30.09.2024 року о 14:30 год. відповідач ОСОБА_1 та її представник Гніздовська Г.М. не з`явилися, представник відповідача подала клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з тим, що адвокат Гніздовська Г.М. представляє інтереси іншої особи у цивільній справі № 522/4729/23, що розглядається в Приморському районному суді м. Одеси та призначене на 30.09.2025 року о 14 годині 00 хвилин. На підтвердження зазначеного представником не додано жодного доказу.

Присутня в судовому засіданні представник ОСОБА_3 - адвокат Кукало О.М. заперечувала проти відкладення судового засідання, посилаючись на те, що явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Оскільки явка учасників справи до апеляційного суду не є обов`язковою, при цьому відповідач-скаржник навів всі необхідні доводи незгоди з оскаржуваною ухвалою суду в апеляційній скарзі і нових письмових пояснень не подавав, а наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, спір підлягає вирішенню по суті, оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Тому розгляд апеляційним судом справи за відсутності учасників, які не з`явилися в судове засідання при таких обставинах не є порушенням їхніх прав щодо забезпечення участі в судовому засіданні і доступі до правосуддя. Схожі за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду у справі № 361/8331/18.

Крім того, слід звернути увагу, що справа перебуває на розгляді в судах з грудня 2024 року, а в апеляційному суді з березня 2025 року, тобто з перевищенням строків передбачених ст. ст. 210, 371 ЦПК України.

Враховуючи наведені обставини, колегія суддів не вбачає підстав для відкладення розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, шляхом заборони державним реєстраторам прав на нерухоме майно, нотаріусам, органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно а також іншим суб`єктам, на яких покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, проводити будь-які реєстраційні дії та заборони органу державного архітектурно-будівельного контролю здійснювати реєстрацію дозвільних документів щодо будівництва та введення в експлуатацію об`єкта нерухомості, суд виходив з того, що вказана квартира є предметом вищевказаного позову, а тому приходить до висновку про задоволення заяви про забезпечення позову. Станом на час розгляду судом заяви про забезпечення позову, у суду відсутні підстави вважати, що існують обставини, за наявності яких законодавець встановив обов`язок суду щодо застосування зустрічного забезпечення (ч. 3 ст. 154 ЦПК України).

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Згідно із частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Частиною 1, 2 статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Частиною 3 статті 150 ЦПК України встановлено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що "умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача".

У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що "повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу".

Як вбачається з роз`яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 2 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до кожного конкретного випадку. При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

У справі, що переглядається, предметом спору є усунення перешкод у користуванні власністю, а саме: житловим будинком по АДРЕСА_6 та земельною ділянкою, на якій він розташований, шляхом приведення житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 у попередні стан та знесення самочинно здійсненої надбудови другого поверху квартири АДРЕСА_5 г

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_1 належало 7/50 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 . Виходячи з загальної житлової площі домоволодіння, площа частки ОСОБА_1 складала 29 кв.м. У вказаній частці домоволодіння відповідачем здійснено самовільні будівельні роботи з добудови першого поверху та будівництва другого поверху житлового будинку без укладення нотаріально посвідченого договору із співвласниками та без отримання розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради здійснено виділ належної їй частки з присвоєнням державним реєстратором адреси: АДРЕСА_1 . В результаті проведених будівельних робіт ОСОБА_1 незаконно збільшила площу будинку на 88 кв.м., - після будівництва площа будинку складає 117 кв.м. У подальшому, без належної проектної документації, з порушенням будівельних норм і правил ОСОБА_1 здійснила поділ будинку на дві самостійні квартири: квартиру АДРЕСА_7 та квартиру АДРЕСА_5 . Починаючи з 2022 року відповідачкою здійснюються заходи щодо продажу належного їй нерухомого майна. Оскільки предметом спору є усунення перешкод, пов`язаних із експлуатацію відповідачем самочинно збудованого майна, заявник вважав, що забезпечення позову шляхом заборони органу державного архітектурно-будівельного контролю здійснювати реєстрацію дозвільних документів щодо будівництва та введення в експлуатацію об`єкта нерухомості є співмірним позовним вимогам. Таким чином, у зв`язку із відчуженням відповідачем спірного майна на користь третіх осіб, у разі задоволення позову у даній справі, виконання рішення суду буде неможливим.

Заява містить достатньо обґрунтовані припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

У поданій заяві про забезпечення позову чітко вказано, яке конкретно майно підлягає забезпеченню, та зазначено усю необхідну інформацію про нього.

Спосіб забезпечення позову, обраний заявником є співмірним із позовними вимогами. Тому у суду першої інстанції не було правових підстав для відмови у забезпеченні позову.

Крім того апеляційний суд враховує, що у цій справі, яка зокрема стосується усунення перешкод у користуванні власністю, яке є предметом спору, має на меті, зокрема запобігти невиправданому розширенню кола осіб, прав та інтересів яких може стосуватиметься судове рішення, а відтак - утрудненню чи неможливості виконання цього рішення у випадку задоволення позову.

При цьому варто врахувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Враховуючи те, що між сторонами дійсно існує спір щодо об`єкта нерухомого майна - житлового будинку власником якого є ОСОБА_1 про що свідчить факт звернення позивача до суду з цим позовом, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом заборони державним реєстраторам прав на нерухоме майно, нотаріусам, органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно а також іншим суб`єктам, на яких покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, проводити будь-які реєстраційні дії та заборони органу державного архітектурно-будівельного контролю здійснювати реєстрацію дозвільних документів щодо будівництва та введення в експлуатацію об`єкта нерухомості.

Доводи апеляційної скарги, які зводяться до заперечення обставин по суті спору, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування постановленої ухвали, оскільки такі обставини підлягали дослідженню судом першої інстанції під час розгляду справи по суті, цим доводам буде надана належна правова оцінка у рішенні суду за результатом розгляду справи, і такі не можуть бути підставою для відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Посилання скаржника на те, що як станом на момент винесення судом першої інстанції оскаржуваної ухвали, так і станом на даний момент право власності скаржника на об`єкт нерухомого майна квартиру АДРЕСА_5 , АДРЕСА_8 було припинено, у зв`язку з чим ОСОБА_1 не є власником згаданого об`єкту нерухомого майна, не заслуговують на увагу, оскільки постановою Одеського апеляційного суду від 15.10.2024 року у справі №522/11539/20 було скасовано рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20.06.2023 року у справі № 522/11539/20 та позовні вимоги ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про скасування запису про державну реєстрацію, припинення права власності, зобов`язання усунути перешкоди у користуванні житловим будинком та земельною ділянкою шляхом знесення надбудови другого поверху були залишені без задоволення, таким чином повернуто попереднє становище відповідача.

Щодо доводів апеляційної скарги відповідача про те, що застосування заходів забезпечення позову позбавляє скаржника можливості поновити своє право власності на об`єкт нерухомості квартиру АДРЕСА_5 , апеляційний суд зауважує, що застосований судом спосіб забезпечення позову, а саме: заборона державним реєстраторам прав на нерухоме майно, нотаріусам, органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно а також іншим суб`єктам, на яких покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, проводити будь-які реєстраційні дії та заборона органу державного архітектурно-будівельного контролю здійснювати реєстрацію дозвільних документів щодо будівництва та введення в експлуатацію об`єкта нерухомості, не позбавляє ОСОБА_1 права власності на це майно, а лише зменшує до розгляду справи і набрання рішенням суду законної сили по суті спору ризики відчуження спірного майна іншим особам, а також нівелює ризики, пов`язані із вчиненням дій, що можуть вплинути на цілісність і схоронність такого майна.

Крім того, забезпечення позову є тимчасовим обмеженням щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача. Таке тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 14 лютого 2022 року у справах № 644/3734/21, № 367/3628/21.

Перевіривши викладені заявником обставини, виходячи з положень статті 151 ЦПК України, апеляційний суд вважає їх достатніми для обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення можуть утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі його задоволення, вид забезпечення позову станом на розгляд заяви позивача був співмірним з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Доказів які б спростували висновки районного суду скаржником не надано.

Порушень судом норм процесуального права колегією суддів не встановлено.

Отже доводи апеляційної скарги відповідача не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення питання про забезпечення позову у справі.

За таких обставин колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування ухвали суду першої інстанції, з мотивів наведених у апеляційній скарзі.

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Зазначений Висновок також звертає увагу на те, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Таким чином, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 10 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено: 06.10.2025 року.

Головуючий: О.М. Таварткіладзе

Судді: Л.М. Вадовська

Є.С. Сєвєрова