Справа № 545/2704/25
Провадження № 2/545/1750/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" жовтня 2025 р. Полтавський районний суд Полтавської області у складі головуючого судді Любчика О.В., за участю секретаря судового засідання Мамишевої А.Е., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,

встановив:

представник ТОВ «Фінпром Маркет» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 в якому просить стягнути суму заборгованості за договором позики №3886467 в розмірі 16474,42 грн.

В обґрунтування зазначив, що 30.11.2020 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір позики №3886467, за умовами якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 3850 грн., який підписаний електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора. Відповідач належним чином зобов`язання щодо повернення основних сум боргу за договором позики та заборгованості за процентами не виконав, у зв`язку із чим утворилась заборгованість у розмірі 16474,42 грн., яка складається з: 5000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 11474,42 грн. сума заборгованості за відсотками.

Також, згідно з умовами договорів відступлення прав вимоги ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило право вимоги за кредитними договорами укладеним з відповідачем, на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами», відповідно ТОВ «Фінансова компанія управління активами» відступило право вимоги до ТОВ «Фінпром Маркет», а відтак позивачем набуто право вимоги за вказаним кредитним договором до ОСОБА_1 яку і просить стягнути. Також просить суд стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3500 грн.

Ухвалою суду від 27.06.2025 відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд за правилами спрощеного позовного провадження.

Представник відповідача адвокат Лепій ОВ. надіслала до суду відзив, в якому просила задовольнити позовні вимоги частково, лише в сумі основної заборгованості тіла кредиту, а також зменшити розмір витрат на правничу допомогу до 1000 грн. В обґрунтування зазначила, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем з 21.04.2015 і по теперішній час, що підтверджуються відповідною відміткою у військовому квитку. Ураховуючи це, відповідач заперечує проти позовних вимог в частині нарахування відсотків за договором позики, оскільки не згоден з обставинами, у зв`язку з тим, що позивач не мав права нараховувати відсотки за користування кредитом, оскільки п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що військовослужбовцю проценти за користування кредитом не нараховуються. Стосовно розміру витрат на правничу допомогу, то відповідач заперечує щодо їх стягнення, так як справа не відноситься до категорії складних, є однотипною, збір документів адвокатом не здійснювався, розрахунки заборгованості теж були проведені ще попередніми кредиторами, а тому просить зменшити розмір витар на професійну правничу допомогу до 1000 грн.

Представник позивача у відповіді на відзив зазначив, що доводи сторони відповідача не заслуговують на увагу з огляду на наступне. Відповідачем не долучено до матеріалів цивільної справи доказів, які підтверджують проходження військової служби в період з 01.12.2020 по 29.03.2021 (період нарахування відсотків за договором позики №3886467). Також відповідач доказів на підтвердження або спростування позовних вимог позивача до відзиву не долучив (контрозрахунок тощо), а тому відзив ґрунтується на припущеннях та зводиться до незгоди з доказами позивача та їх оцінки.

У запереченні (на відповідь на відзив) представник відповідача заперечує проти доводів позивача, які викладені у відповіді на відзив з огляду на наступне. ОСОБА_1 є військовослужбовцем з 21.04.2015 і по теперішній час, що підтверджується відповідною відміткою у військовому квитку, є учасником бойових дій. А тому, заперечення позивача, які викладені у відповіді на відзив є безпідставними та необґрунтованими, відповідач на момент укладення Договору позики №3886467 від 30.11.2020 уже був військовослужбовцем, навіть уже і на той момент мав посвідчення учасника бойових дій. Це посвідчення підтверджує його участь у виконанні бойових завдань у складі підрозділів Національної гвардії, що має важливе значення для захисту нашої Країни. За цей період брав активну участь в обороні держави, захищаючи її незалежність, територіальну цілісність та суверенітет. А тому, є всі підстави для застосування судом п.15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

У судове засідання представник позивача не з`явився, надіслав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи у його відсутність.

Відповідач в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим.

Представник відповідача просив у поданій до суду заяві проводити судовий розгляд без її участі за наявними у справі матеріалами, врахувати позицію, яка викладена у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши всі обставини у справі та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 30.11.2020 ОСОБА_1 уклав з ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» договір позики №3886467 на умовах повернення позики в кінці строку позики, відповідно до якого сума кредиту становить 3850 грн. Відповідно до п. 2 строк позики (строк договору) 30 днів; процентна ставка (базова)/день становить 1,99 % (фіксована). Дата надання позики 30.11.2020, дата повернення позики 30.12.2020, знижена процентна ставка/день становить 1,99 %, процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) за день становить 2,70 %, орієнтована реальна річна процентна ставка 726,35 % (а.с.15).

Договір №3886467 від 30.11.2020 підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором HKCzjow3rk (а.с. 26).

Також 16.12.2020 ОСОБА_1 уклав з ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» додаткову угоду №3886467 до договору позики №3886467, за умовами якої згідно п. 1 на підставі звернення Позичальника, здійсненого за допомогою засобів інформаційно-телекомунікаційної системи Позикодавця, Позикодавець збільшує суму наданої Позичальнику Позики 3850 грн. на 1150 грн. Таким чином, загальний розмір наданої Позики становить 5000 грн. (зворот а.с.15).

Додаткову угоду №3886467 від 16.12.2020 підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором Hс670еdMsx (зворот а. с. 26).

Факт отримання коштів ОСОБА_1 підтверджується довідками ТОВ «Фінансової компанії «Фінекспрес» про переказ коштів 30.11.2020 у сумі 3850 грн. та 16.12.2020 у сумі 1150 грн., отримувач ОСОБА_2 ЕПЗ номер НОМЕР_1 (а.с.28-зворот а.с.28).

Крім того, отримання коштів ОСОБА_1 підтверджується копіями платіжних інструкції від 30.11.2020 на суму 3850 грн. та від 16.12.2020 на суму 1150 грн. (а.с.29-зворот ас.29).

Із положень статті 11 Закону України від 3 вересня 2015 року №675-VIII «Про електронну комерцію» слідує, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана, зокрема, шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 Закону №675-VIII).

В силу пункту 6 частини першої статті 3 Закону №675-VIII електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Таким чином, вищезазначений договір та додаткова угода до нього, укладені між відповідачем та первісним кредитором у відповідності до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» є електронним договором, та є таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі.

Укладення договору, додаткової угоди та отримання кредитних коштів відповідач не заперечує.

21.06.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (клієнт) та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» (Фактор) укладений договір факторингу №2106 відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія управління активами» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», в тому числі і до ОСОБА_1 за договором позики №3886467 (зворот а.с.30 а.с.34). Набуття прав вимоги ТОВ «Фінансова компанія управління активами» щодо відповідача підтверджується реєстром прав вимог №1 до Договору факторингу №2106 від 21.06.2021 (зворот а.с.37-а.с.38).

03.04.2023 між ТОВ «Фінансова компанія управління активами» (клієнт) та ТОВ «Фінпром Маркет» (Фактор) укладений договір факторингу №030423-ФК відповідно до умов якого ТОВ «Фінпром Маркет» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками ТОВ «Фінансова компанія управління активами» в тому числі і до ОСОБА_1 за договором позики №3886467 (зворот а.с.40 44). Набуття прав вимоги ТОВ «Фінпром Маркет» щодо відповідача підтверджується реєстром боржників до Договору факторингу №030423-ФК від 03.04.2023 (а.с.49-50).

Відповідно до ч. 1 ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.

Отже, ТОВ «Фінпром Маркет» за договором факторингу №030423-ФК від 03.04.2023 набуло право вимоги до ОСОБА_1 заборгованості за вищенаведеним договором.

Згідно із ст. 526 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

На підставі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором.

На підставі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з ч. 1 ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як установлено судом, позичальник (відповідач) умови договору позики №3886467 від 30.11.2020 належним чином не виконав внаслідок чого виникла заборгованість.

Відповідно до розрахунку заборгованості за відповідачем рахується заборгованість в загальному розмірі 16474,42 грн. за період з 30.11.2020 по 05.06.2025, кінцевий строк нарахування заборгованості первісним кредитором 29.03.2021 (а. с. 6-8).

Пунктом 4.2 Договору визначено, що позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, а також зазначена в Правилах процедура і наслідки оформлення позичальником подовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування авто пролонгації, йому зрозумілі (а.с.15).

Відповідно до п. 6.5 Правил надання грошових коштів у позику, у разі неповернення/повернення не в повному розмірі/несвоєчасного повернення позики, передбачено, що у разі неповернення/повернення не в повному розмірі/несвоєчасного повернення позики та процентів, позичальнику на таку неповернуту позику (або її частину) товариство має право нараховувати проценти у розмірі, передбаченому договором позики (або її частини) та процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів (зворот а.с.19).

Отже, договором встановлено строк позики 30 днів та наявна умова щодо ознайомлення позичальника з Правилами надання грошових коштів у позику, якими передбачено умови автоматичної пролонгації на строк до 90 календарних днів.

Сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору.

Також суд звертає увагу, що розрахунок заборгованості є чітким, повним та розгорнутим по окремим категоріям. Даних на його спростування матеріали справи не містять.

Таким чином, відсотки за кредитом за період з 30.11.2020 по 29.03.2021 нараховані в межах строку кредитування та на умовах визначених договором.

Отже, вимоги позивача про стягнення відсотків є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідач не заперечував правильності здійсненого позивачем розрахунку відсотків за користування кредитом, однак посилався на відсутність обов`язку щодо їх сплати на підставі п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців».

Разом з тим, відповідно до пункту 15 статті 14 вказаного Закону (в редакції від 20.05.2014, що діяла у спірний період нарахування відсотків у вказаній справі (01.12.2020-29.03.2021) передбачено що військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Відповідно до абз. 5 ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію» особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Вирішуючи питання щодо меж дії особливого періоду у розумінні Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.08.2020 у справі № 813/402/17 дійшла висновку, що навіть за не введення у країні воєнного стану, особливий період, початок якого пов`язаний з моментом оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової чи прихованої), хоч і охоплює час мобілізації, однак не може вважатися закінченим лише зі спливом строку, протягом якого підлягали виконанню визначені у відповідному рішенні про мобілізацію заходи. Особливий період закінчується з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу.

На підставі Указу Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію» з 18.03.2014 в Україні розпочався особливий період. Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05 год 30 хв 24.02.2022, який неодноразово продовжувався і діє на даний час. Тобто, введення та продовження строку воєнного стану у зв`язку із триваючою широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України було визначено в законодавчому порядку і є особливим періодом.

У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 199/3051/14 (провадження № 61-10861св18) викладено правовий висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», який полягає у тому, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. На вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники.

Національний банк України у листі від 02 вересня 2014 року № 18-112/48620 надав роз`яснення, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною.

Спірний період нарахування відсотків за користування кредитом у даній справі становить з 01.12.2020 по 29.03.2021.

На підтвердження наявності пільг передбачених пунктом 15 статті 14 Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», відповідач надав суду копію військового квитка серії № НОМЕР_2 згідно якого ОСОБА_1 призваний на строкову військову службу і направлений у військову частину 21.04.2015, а 28.09.2020 на підставі Наказу військової частини № 25 від 25.09.2020 був звільнений (демобілізований). 15.03.2022 на підставі Указу Президента України № 69/2022 від 24.02.202 «Про загальну мобілізацію» призваний у Збройні Сили України. (а.с.106-107).

Також згідно із довідкою військової частини, сержант ОСОБА_1 перебуває на військовій службі по мобілізації у військовій частині НОМЕР_3 (а.с.127).

Суд звертає увагу, що відповідач не надав доказів, які свідчать про проходження ним військової служби за призовом в особливий період (період мобілізації) та про його участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони під час нарахування відсотків за користування кредитом з 01.12.2020 по 29.03.2021.

У вказаний період ОСОБА_1 військову службу не проходив (був звільнений у запас) до його призову за мобілізацією 15.03.2022, а отже положення п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щодо не нарахування процентів за користування кредитом у спірний період, стосовно нього не можуть бути застосовані.

Отже, оскільки відповідач належним чином не виконав зобов`язання по погашенню заборгованості за договором позики №3886467 від 30.11.2020, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Що стосується стягнення судових витрат, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову, покладаються на відповідача, частина 2 цієї статті.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 37 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Велика Палата Верховного Суду від 26 червня 2024року (справа №686/5757/23) зазначила, що у разі недотримання вимог ч.4 ст.137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витратна професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч. 3 ст. 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково.

Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовують з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям, є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.

Аналізуючи матеріали справи, подані представником позивача, докази щодо понесених позивачем витрат на правову допомогу у даній справі та з урахуванням заперечень з боку відповідача, суд вважає, що визначений адвокатом розмір оплати є дещо завищеним, враховуючи характер виконаної роботи, принципи співмірності та критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної роботи.

Враховуючи наведене та визначені, зокрема, частиною ч. 4 ст. 137 ЦПК України критерії для здійснення розподілу судових витрат, безпосередньо та причинно пов`язаних з розглядом справи, беручи до уваги те, що справа не є складною, малозначною та розглядається в спрощеному позовному провадженні, є типовою, в якій сформована усталена судова практика, суд приходить до висновку, що розумним та справедливим у даному випадку буде стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінпром Маркет» витрати на правничу допомогу в розмірі 1500 грн., а також, сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 263, 265 ЦПК України,

вирішив:

позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» (, адреса місцезнаходження: вул. Стельмаха Михайла, буд. 9А, офіс 204, м. Ірпінь, 08200) заборгованість за договором позики №3886467 від 30.11.2020 у розмірі 16474,42 грн., а також судовий збір в розмірі 2422,40 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 1500 грн.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О. В. Любчик