С О Л О М ' Я Н С Ь К И Й Р А Й О Н Н И Й С У Д М І С Т А К И Є В А
__________________________________________________________________________________________
Провадження 2/760/7229/25
В справі 760/1995/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

І. Вступна частина

09 жовтня 2025 року в місті Києві

Солом`янський районний суд м. Києва

у складі головуючого судді Коробенка С.В.

за участю секретаря Левіцької Н.О.

представника Позивача - адвоката Пащенка В.М.

представника Відповідача - адвоката Богдан О.О.

розглянув у судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення витрат на ремонт.

ІІ. Описова частина

22 січня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення витрат на поточний ремонт квартири.

В обґрунтування заявлених вимог Позивачка зазначає, що квартира АДРЕСА_1 , є спадковим майном Відповідача.

Позивачка вказує, що була вселена до цієї квартири колишнім власником - ОСОБА_3 , матір`ю її колишнього чоловіка ОСОБА_4 , з яким вона перебувала у шлюбі з 2001 року, як член його сім`ї. У шлюбі народився син ОСОБА_5 , і всі вони були зареєстровані в квартирі.

Зазначає, що у 2019 році шлюб було розірвано, а ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер від захворювання серця. Позивачка брала участь у похованні колишнього чоловіка разом з Відповідачем, з яким у неї зберігалися добрі родинні відносини.

Зазначає, що Відповідач, який успадкував квартиру після ОСОБА_3 , ніколи не вимагав звільнити квартиру, вони спілкувалися, він приходив у гості, вітав з днем народження. З його дозволу Позивачка у січні 2022 року розпочала ремонт у квартирі, який завершила через три місяці на загальну суму 70 861 грн, і він запевняв, що вона зможе жити в квартирі до того часу, поки збере кошти на власне житло.

Для Позивачки, як вона стверджує, стало несподіванкою, що Відповідач подав позов про її виселення, який розглядається в іншій справі. Позивачка постійно проживає в квартирі понад 23 роки, дбає про неї, працює поряд, сплачує комунальні послуги, хоча частина боргів виникла за час проживання колишнього чоловіка, який зловживав спиртним. Квартира потребувала ремонту.

Відповідач, вступивши у спадщину 13 вересня 2019 року, не виконував обов`язків щодо утримання квартири, а поклав їх на Позивачку, обіцяючи надати можливість користуватися квартирою протягом 10 років, зобов`язавши її зробити ремонт. Таким чином, як зазначає Позивачка, між сторонами була укладена усна угода відповідно до ст. ст. 638, 639 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), яка підлягає розірванню лише в судовому порядку.

З цією метою Позивачка уклала з ФОП ОСОБА_6 договір підряду від 10 січня 2022 року на ремонтні роботи, які тривали з 10 січня по 15 травня 2022 року. Ремонт у коридорі та ванній кімнаті виконано 10 лютого 2022 року на суму 12 945 грн, підтверджено кошторисом № 3 та актом виконаних робіт. Ремонт кухні - за договором № 4 від 15 лютого 2022 року на суму 14 970 грн, підтверджено кошторисом № 4 та актом від 15 березня 2022 року. Ремонт зали - за договором № 5 від 15 березня 2022 року на суму 25 495 грн, підтверджено кошторисом та актом від 15 травня 2022 року. Ремонт дитячої кімнати - за договором від 15 травня 2022 року на суму 17 451 грн, підтверджено кошторисом та актом від 22 червня 2022 року. Таким чином, як стверджує Позивачка, загальна сума робіт - 70861 грн (без вартості матеріалів).

Враховуючи заявлення Відповідачем вимог до неї про виселення з квартири (в порушення досягнутих домовленостей), Позивачка просить стягнути з Відповідача 70861 грн, витрачені нею на ремонт цієї квартири.

21 квітня 2025 року до суду надійшов відзив Відповідача, в якому він повністю заперечував проти позову. Відповідач зазначив, що позовна заява раніше подавалася як зустрічна у справі № 760/2761/23 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення, але ухвалою від 28 липня 2024 року, залишеною без змін апеляційним судом, у прийнятті відмовлено. Рішенням Солом`янського районного суду від 24 березня 2025 року позов Відповідача про виселення задоволено повністю (рішення не набрало сили).

Відповідач зазначає, що квартира належить йому на підставі свідоцтва про спадщину від 30 вересня 2019 року. До цього квартира належала матері Відповідача ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивачка вселилася в квартиру у 2001 році як член сім`ї брата Відповідача - ОСОБА_4 , шлюб з яким розірвано у 2019 році, і який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивачка, як зазначає Відповідач, не є членом його сім`ї з 2019 року, проживає в квартирі безпідставно, і на сьогодні за його заявою знята з реєстрації у квартирі.

Стверджує, що Позивачка не сплачує комунальні послуги, не звільняє квартиру добровільно. Відповідач не має ключів, не спілкується з Позивачкою, жодних угод щодо ремонту чи проживання не укладав. Надані договори, кошториси та акти, на думку Відповідача, є неналежними доказами, вони не підписані самою позивачкою, немає доказів оплати за ними.

Стверджує, що Позивачка проживала к квартирі 24 роки, а з 2019 року - одна, стан квартири невідомий Відповідачу. Ремонт житла Відповідачка і так зобов`язана була проводити в силу ст. ст. 322, 397 ЦК України, оскільки безпосередньо володіла квартирою.

05 травня 2025 року Позивачкою подано відповідь на відзив, в якій вона заперечувала проти доводів Відповідача, в цілому повторюючи обставини, викладені у позові.

Представник Позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Позивачка, допитана як свідок, підтвердила обставини, викладені у позові.

Крім того, в якості свідка судом допитана ОСОБА_7 , яка зазначила, що бачила, як Відповідач приходив до Позивачки в квартиру і звернув увагу на те, що в квартирі потрібно провести ремонт, поки Позивачка в ній живе.

Представник Відповідача проти задоволення позову заперечував. Зазначив, що Відповідач ніколи не укладав жодних усних угод з Позивачкою щодо користування нею квартирою, а обов`язок утримання та ремонту квартири у Позивачки обумовлений самим фактом проживання її у квартирі протягом більше 23 років.

ІІІ. Мотивувальна частина

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 , належить Відповідачу ОСОБА_2 на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30 вересня 2019 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Квартира перейшла йому у спадщину після смерті матері Відповідача ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Встановлено, що позивачка ОСОБА_1 вселилася до квартири у 2001 році як член сім`ї свого колишнього чоловіка ОСОБА_4 , брата Відповідача, з яким перебувала у шлюбі до 2019 року. Вказаний шлюб було розірвано у 2019 році, а ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

Таким чином, станом на день розгляду справи Позивачка не є членом сім`ї власника квартири, не зареєстрована в квартирі, що підтверджується довідкою Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації від 09 травня 2023 року, хоча продовжує проживати в квартирі фактично.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивачка стверджує про існування усної угоди з Відповідачем, яка нібито зобов`язувала її провести ремонт в обмін на право проживання протягом 10 років. Однак, попри показання Позивачки як свідка та свідка ОСОБА_7 , які вказують на візит Відповідача та його зауваження про ремонт, ці свідчення не містять конкретних деталей щодо укладення договору, його істотних умов, таких як строк, обсяг робіт, розподіл витрат чи взаємні зобов`язання. Свідчення ОСОБА_7 обмежуються спостереженням за візитом і загальним коментарем про ремонт, що не доводить згоди Відповідача на фінансування чи відшкодування витрат. Відповідач категорично заперечує будь-яке спілкування чи угоди, що узгоджується з матеріалами про конфліктні відносини та відсутність доступу до квартири та ініціювання ним судового спору про виселення ОСОБА_1 з квартири. Інших доказів, які б підтверджували існування усної домовленості між сторонами Позивачкою не надано.

Таким чином, Позивачка не змогла довести суду факт укладення усного договору з Відповідачем, його природу та істотні умови, як того вимагають ст. ст. 638, 639 ЦК України, відповідно до яких договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, а форма договору може бути усною, якщо законом не встановлено інше.

У зв`язку з цим правові підстави для вимог про стягнення з Відповідача коштів відсутні, оскільки без доведеної наявності будь-якої угоди витрати Позивачки на ремонт не можуть бути покладені на власника.

Крім того, Позивачка, надаючи суду копії договорів про виконання ремонтних робіт з ФОП ОСОБА_6 , не надала жодного доказу придбання будівельних матеріалів, оплати робіт чи фактичного проведення ремонту, такого як чеки, квитанції, фотофіксація стану квартири до та після робіт чи інші об`єктивні підтвердження. Надані акти та кошториси не містять підписів самої Позивачки, належні докази оплати за договорами також відсутні. Ці обставини дають підстави для сумніву у реальності проведених в квартирі ремонтних робіт.

Відповідно до ч. 1 ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 151 Житлового кодексу Української РСР також підтверджує, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, зобов`язані забезпечувати їх збереження, проводити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію.

Як колишній член сім`ї власника майна ОСОБА_1 в період законного користування ним (житлом) мала обов`язок брати участь в утриманні квартири, не погіршувати її стану.

З огляду на викладені вище обставини, відсутність доказів про досягнення між Сторонами будь-якої угоди щодо користування Позивачкою квартирою в обмін на здійснення нею ремонту житла, недостатність доказів про понесення Позивачкою витрат на такий ремонту в 2022 році, свідчать про те, що позовні вимоги є необґрунтованими, а тому в їх задоволенні слід відмовити.

Судові витрати, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, покладаються на Позивачку.

IV. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 223, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд вирішив:

1.У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

2.Судові витрати покласти на Позивачку ОСОБА_1 .

3.Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

4.Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 ,зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ,РНОКПП: НОМЕР_2 .

Суддя: