Номер провадження: 22-ц/813/5233/25
Справа № 496/8334/23
Головуючий у першій інстанції Шаньшина М. В.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

09.10.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Карташова О.Ю., Лозко Ю.П.,

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ВВС-Факторинг»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного провадження (без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України) справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 ,

на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 27 лютого 2025 року, ухвалене судом у складі судді Шаньшиної М.В., у м. Біляївка,

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВС-Факторинг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

В грудні 2023 року ТОВ «ВВС-Факторинг» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якого зазначило, що 14.12.2020 року між ТОВ «Фінансова компанія «АРАГОН» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 2464327 у формі електронного документу з використанням електронного підпису. Відповідно до умов кредитного договору первісний кредитор надав відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти в сумі 3000,00 грн строком на 30 днів зі сплатою відсотків від суми кредиту за кожний день користування кредитом, починаючи з першого дня надання суми кредиту позичальнику та до закінчення строку на який видавався кредит.

18 травня 2021 року між первісним кредитором ТОВ «ФК «АРАГОН» та ТОВ «ВВС-ФАКТОРИНГ» укладено договір про надання фінансових послуг факторингу № 18.05.2021, відповідно до умов якого до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 2464327 від 14.12.2020 року . Відповідно до Реєстру боржників права вимоги до яких відступаються, сума та підстава заборгованості від 18.05.2021 року до позивача перейшло право вимоги за зобов`язаннями відповідача за кредитним договором № 2464327 від 14.12.2020 року в сумі 11280 грн, з яких 3000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 1530 грн сума простроченої заборгованості, 6750 грн сума простроченої заборгованості по підвищеним відсоткам. Станом на день звернення із даним позовом до суду заборгованість за кредитним договором № 2464327 від 14.12.2020 року не погашена та станом на 10.10.2023 року становить 55905,00 грн, складається з наступного: 11 280 грн - розмір заборгованості на дату відступлення права вимоги, 44625,00 грн - сума нарахованих відсотків станом на 10.10.2023 р. Крім цього, збитки завдані інфляцією за період із 01.06.2021 року по 24.02.2022 року у розмірі 646,43 грн; три проценти річних у розмірі 261,45 грн за період із 01.06.2021 року по 24.02.2022 року.

Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ВВС-ФАКТОРИНГ» заборгованість за кредитним договором № 2464327 від 14.12.2020 року у розмірі 55905,00 грн; збитки завдані інфляцією у розмірі 646,43 грн; три проценти річних у розмірі 261,45 грн та вирішити питання розподілу судових витрат.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Біляївський районний суд Одеської області рішенням від 27 лютого 2025 року позов ТОВ «ВВС- ФАКТОРИНГ» до ОСОБА_1 - задовольнив. Стягнув з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ВВС-ФАКТОРИНГ» заборгованість за кредитним договором № 2464327 від 14.12.2020 року у розмірі 55905,00 гривень, збитки завдані інфляцією у розмірі 646,43 гривень; три проценти річних у розмірі 261,45 гривень, 2147,20 гривень судового збору та 4900 гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що станом на день звернення із даним позовом до суду заборгованість за кредитним договором № 2464327 від 14.12.2020 року не погашена. Відзиву на позов, докази, які спростовують позовні вимоги, та докази відсутності заборгованості за кредитним договором відповідачка ОСОБА_1 суду не надала. Враховуючи наведене, суд вважав позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 , просить скасувати рішення Біляївського районного суду Одеської області по справі № 496/8334/23 за позовною заявою ТОВ «ВВС-ФАКТОРИНГ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 , посилається на те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що мобільний додаток або вебсайт в мережі Інтернет (особистий кабінет відповідача) ТОВ «Фінансова компанія «АРАГОН» належить саме останньому, як і відсутній відповідний документ на підтвердження того, що відповідач отримував СМс-повідомлення з одноразовим ідентифікатором. Вказівка суду на те, що банківська картка номер якої особисто вказаний у договорі саме позичальником, належить їй є помилковими. Заповнення позичальником-відповідачем форм на сайті Товариства (мобільному застосунку) і зазначенням власної банківської картки, зареєстрованої в Особистому кабінеті є бездоказовими та нічим не підтвердженими.

Скаржник посилається, що за таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови споживчого кредитування, відсутність у договорі домовленостей сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами та штрафів за несвоєчасне погашення кредитів, умови споживчого кредитування, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання ТОВ «АРАГОН» додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов?язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, може свідчити про неприйняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої стороно запропаного договору.

Відповідач вважає, що електронного підпису одноразовим ідентифікатором у визначений Законом про електронну комерцію спосіб зроблено не було; позивачем на підтвердження перерахування відповідачеві коштів за кредитним договором це надано належних доказі - розрахункових документів (платіжного доручення, меморіального ордеру, тощо) або виписок з банківського рахунку відповідача; позивачем також не надано суду і електронних листів, що могли б підтвердити існування заборгованості відповідача у розмірі, що заявлений позивачем до стягнення у даній справі; ні в змісті кредитних договорів (договорів позики), ні в будь-яких інших документах оформлених при наданні кредитних коштів, всупереч вимог законодавства, реквізити повного карткового рахунку відповідача не зазначено.

Скаржник просить врахувати, що суду було надано лише розрахунки заборгованості за кредитним договором та не надано докази перерахування кредитних коштів на рахунок відповідача (рахунок, виписка). Отже, позивачем не було додано доказів подальшого перерахування/неперерахування кредитних коштів на рахунок відповідача.

Зазначає, що позивач просить суд стягнути відсотки у розмірі 44 625,00 грн, що значно перевищує розмір заборгованості за тілом кредиту 11 280 грн, а отже змістовне навантаження встановлення таких відсотків полягає не в компенсаційний, а в каральній, штрафній функції, при цьому, сума нарахованих в такому порядку відсотків с очевидно непропорційною до суми зобов?язання, та не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права і принципам, встановленим у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Матеріали справи не містять доказів (поштових квитанцій) направлення позивачем досудових вимог про необхідність сплати заборгованості, а тому відповідач вважає, що досудові вимоги про необхідність сплати простроченої заборгованості не надають права банку для звернення до суду за достроковим стягненням всієї суми заборгованості за кредитом.

(2) Позиція інших учасників справи

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 09.05.2025 року позивачу роз`яснювалось право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу.

Копію ухвали про відкриття провадження та копію апеляційної скарги позивач отримав 12.05.2025 року та 15.04.2025 року відповідно, в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідками.

Копію ухвали про відкриття провадження представник скаржника - адвокат Зачепіло З.Я. отримала 15.05.2025 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову в цій справі є вимога про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 56812,88 грн, тобто ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3028 х 30 = 90840 грн), тому справа є малозначною в силу прямої вказівки в ЦПК України.

Оскільки справа є малозначною, то розгляд апеляційної скарги проводиться без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час та місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що 18 травня 2021 року між Первісним кредитором (ТОВ «ФК «АРАГОН») та ТОВ «ВВС-ФАКТОРИНГ» укладено договір про надання фінансових послуг факторингу № 18.05.2021, шляхом обміну електронними повідомленнями.

Відповідно до Реєстру боржників права вимоги до яких відступаються, сума та підстава заборгованості від 18.05.2021 року до позивача перейшло право вимоги за зобов`язаннями відповідача за кредитним договором № 2464327 від 14.12.2020 року. Станом на день звернення із даним позовом до суду заборгованість за кредитним договором № 2464327 від 14.12.2020 року не погашена, загальна сума заборгованості станом на 10.10.2023 року за кредитним договором №2464327 від 14.12.2020 року, становить 55905 грн, яка складається з наступного: 11280 грн - розмір заборгованості на дату відступлення права вимоги, 44625 грн - сума нарахованих відсотків станом на 10.10.2023 року. Крім цього, збитки завдані інфляцією за період із 01.06.2021 року по 24.02.2022 року у розмірі 646,43 грн; три проценти річних у розмірі 261,45 грн за період із 01.06.2021 року по 24.02.2022 року.

Суд вважав позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, оскільки відзиву на позов, докази, які спростовують позовні вимоги, та докази відсутності заборгованості за кредитним договором відповідачка ОСОБА_1 суду не надала.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Положення ч. 1 ст. 205 ЦК України (в редакції на час виникнення правовідносин) визначають, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини першої ст. 207 ЦК України (в редакції на час виникнення правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів (частина третя статті 207 ЦК України).

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. ст. 205, 207 ЦК України).

Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», в редакції на час виникнення правовідносин, електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», в редакції на час виникнення правовідносин, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», в редакції на час виникнення правовідносин, пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Положення ч. 6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», в редакції на час виникнення правовідносин, передбачають відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», в редакції на час виникнення правовідносин, у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».

Так, відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа (стаття 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис».

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного суду від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20.

З матеріалів справи вбачається, що 14.12.2020 року між ТОВ «Фінансова компанія «АРАГОН» та ОСОБА_1 укладено в електронній формі кредитний договір № 2464327, шляхом обміну електронними повідомленнями, за умовами якого відповідачка отримала кредит у розмірі 3000 грн строком на 30 днів до 13 січня 2021 року (включно) від дати отримання позичальницею кредиту.

Вказаний кредитний договір підписаний відповідачкою за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором UA348865.

У наведений вище спосіб, відповідачкою також підписано графік платежів, який є додатком №1 до кредитного договору.

Згідно позовної заяви станом на 10 жовтня 2023 року відповідачка ОСОБА_1 не виконала своїх зобов`язань перед кредитором, у зв`язку з чим за розрахунком позивача має заборгованість у розмірі 55905 грн, яка складається з наступного: 11280 грн - розмір заборгованості на дату відступлення права вимоги, 44625 грн - сума нарахованих відсотків станом на 10.10.2023 року, та збитки від інфляції за період із 01.06.2021 року по 24.02.2022 року у розмірі 646,43 грн; три проценти річних у розмірі 261,45 грн за період із 01.06.2021 по 24.02.2022 року.

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 1082 ЦК України, передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

Відповідно до ст. ст. 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

18 травня 2021 між ТОВ «ФК «АРАГОН» та ТОВ «ВВС-Факторинг» укладено договір про надання фінансових послуг факторингу № 18/05.2021, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «АРАГОН» відступило ТОВ «ВВС-Факторинг» усі права вимоги за грошовими зобов`язаннями, які виникли та існують на дату укладення цього договору та визначені в додатку № 1 до даного договору, в тому числі і до боржниці ОСОБА_1 .

Відповідно до Реєстру боржників права вимоги до яких відступаються, сума та підстава заборгованості від 18.05.2021 року до позивача перейшло право вимоги за зобов`язаннями відповідача за кредитним договором № 2464327 від 14.12.2020.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Відповідно до статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Встановлення строку дії кредитного договору має важливе значення для правильного вирішення справи з огляду на те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18)).

Можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом») (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16).

Для вирішення подібних спорів важливим є тлумачення умов договорів, на яких ґрунтуються вимоги кредиторів, для з`ясування того, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування. Для цього можуть братися до уваги формулювання умов про сплату процентів, їх розміщення в структурі договору (в розділах, які регулюють правомірну чи неправомірну поведінку сторін), співвідношення з іншими положеннями про відповідальність позичальника тощо. У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав)».

Верховним Судом у постанові від 19.09.2020 року у справі № 686/18977/17 зазначено, що «положеннями частини другої статті 536, частини другої статті 625 та статті 627 ЦК України не обмежено право сторін визначити у договорі розмір процентів за неправомірне користування чужими грошовими коштами. Однак, диспозитивний характер цих норм у цілому обмежується положенням частини другої статті 625 ЦК України, яка зазначає про стягнення трьох процентів річних, що має наслідком визначення таких процентів саме у річних, а не будь-яким іншим способом обчислення процентів за умовами договору. Отже, положеннями ЦК України передбачено, що договором може бути встановлено інший розмір процентів річних, а не інший спосіб їх обчислення, зокрема, у розмірі певного проценту за кожен день прострочення.

Отже, положеннями ЦК України передбачено, що договором може бути встановлено інший розмір процентів річних, а не інший спосіб їх обчислення, зокрема, у розмірі певного проценту за кожен день прострочення».

Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням позичальником ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за договором № 2464327 від 14.12.2020, внаслідок чого утворилась заборгованість.

За умовами договору № 2464327 від 14.12.2020 року відповідачка отримала кредит у розмірі 3000 грн строком на 30 днів до 13 січня 2021 року (включно) від дати отримання позичальницею кредиту, але не більше 30 днів, зі зниженою процентною ставкою 1,7 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом, яка застосовується на період строку надання кредиту, зазначеного в п. 3.1. цього договору; стандартною процентною ставкою 2,3 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом, яка застосовується у межах строку надання кредиту, вказаного в п. 3.1. цього договору, якщо позичальник не виконав умови, передбачені п. 4.1 даного договору (п.п. 2.1.,3.1.,4.1.,4.2 Договору).

Кредит надається позичальнику шляхом безготівкового перерахування суми кредиту на рахунок платіжної картки позичальника, зареєстрованої позичальником для цієї цілі у особистому кабінеті на сайті кредитодавця. Датою отримання кредиту позичальником вважається дата зарахування відповідної суми на рахунок платіжної карти позичальника, зареєстрованої позичальником у особистому кабінеті і на сайті кредитодавця (п.п. 3.3, 3.4).

Підписуючи цей договір, позичальник засвідчує, що: кредитодавець в додатку №1 «Графік платежів», який є невід`ємною частиною договору позики, надав позичальнику детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, інших фінансових зобов`язань позичальника, зазначивши повну інформацію, надання якої вимагається законодавством України; він до підписання цього договору ознайомлений із правилами надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «ФК «Арагон», повністю їх розуміє, погоджується з ними і зобов`язується неухильно дотримуватися, повний текст яких розміщено на сайті кредитодавця (п.п. 11.4.4, 11.4.5).

Відповідно до інформаційної довідки, виданої ТОВ «Платежі Онлайн» 14 грудня 2020 року за номером картки НОМЕР_1 (банк-емітент PRIVAT BANK) було перераховано грошові кошти у розмірі 3000 грн у якості видачі кредиту за договором 2464327.

Відповідно до графіку платежів до договору № 2464327 від 14 рудня 2020 року: сума позики - 3000 грн, процентна ставка - 1,7 %, сума нарахованих процентів 1530 грн, сума до сплати складає 4530 грн.

Доказів повернення вказаних грошових сум кредитору у вигляді тілу кредиту або процентів матеріали справи не містять.

У зв`язку зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати відсотки за кредитом, тобто після 13 січня 2021 року позивач не мав права нараховувати відповідачу відсотки за користування кредитними коштами.

Колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що згідно договору процентна ставка визначена в розмірі 1,7 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом, яка застосовується на період строку надання кредиту, зазначеного в п. 3.1. цього договору; стандартна процентна ставка в розмірі 2,3 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом, застосовується у межах строку надання кредиту, вказаного в п. 3.1. цього договору, якщо позичальник не виконав умови, передбачені п. 4.1 даного договору (п.п. 3.1.,4.1.,4.2 договору).

Разом із тим, дія цього договору припиняється після закінчення строку, визначеного п. 3.1 цього Договору (п. 11.2.1).

Пунктом 11.8. передбачено, що строк кредиту, визначений п. 3.1. цього договору позики, може бути змінений (збільшений), за умови оплати позичальником процентів, нарахованих на фактичний залишок заборгованості за кредитом.

Матеріали справи не містять доказів, що відповідачем, з часу отримання кредиту, сплачувались кошти на погашення заборгованості.

Після підписання цього договору позики зміна будь-яких умов позичальником в односторонньому порядку не допускається (п. 11.11.).

Відповідно п. 11.12. додаткові угоди та додатки до цього договору позики є його невід?ємними частинами і мають юридичну силу у разі, якщо вони викладені у письмовій формі, підписані сторонами, в порядку, передбаченому п. 11.7 цього договору позики.

Користування кредитом - це можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг (кредит) протягом певного періоду часу, погодженого сторонами кредитного договору.

Колегія суддів вважає, оскільки право позивача нараховувати відсотки за користування кредитом припинилось з 14 січня 2021 року, то вимога позивача про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по відсоткам за користування кредитом за період з 14.01.2021 року по 10.10.2023 року поза межами строку дії договору не підлягає задоволенню за необґрунтованістю.

З матеріалів справи убачається, що кредитний договір № 2464327 від 14.12.2020 року та графік платежів, який є додатком до цього договору, укладені сторонами в електронній формі та підписано відповідачкою електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатору, а тому доводи скаржниці про те, що зазначені вище документи вона не підписувала, колегія суддів відхиляє. З урахуванням викладеного, аргументи скаржниці про те, що вона не була ознайомлена з істотними умовами кредитного договору також є безпідставними.

Твердження скаржниці про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту отримання нею кредитних коштів, спростовуються матеріалами справи з яких убачається, що на виконання умов кредитного договору відповідачці у безготівковій формі за вказаними нею реквізитами грошові кошти у розмірі 3000 грн, що підтверджується довідкою, виданої ТОВ «Платежі Онлайн» і ця обставина скаржницею, усупереч ст. 12, 81 ЦПК України не спростована.

Щодо доводів апеляційної скарги про невідповідність позовної заяви вимогам ст. 175 ЦПК України, з підстав викладених у апеляційній скарзі, колегія суддів зауважує, що у тексті позовної заяви позивачем зазначено, що заходи досудового врегулювання спору ним не проводилися, а тому ці аргументи відповідачки є безпідставними. Як і не заслуговують на увагу твердження скаржниці про те, що зверненню позивача із позовом мало передувати ініціювання ним питання про врегулювання спору у досудовому порядку, оскільки це є правом, а не обов`язком позивача.

Надаючи оцінку доводам скаржниці щодо необґрунтованості розрахунків, зроблених позивачем за користування кредитом, дослідивши докази, надані позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ВВС-Факторинг" заборгованості за тілом кредиту у розмірі 3000 грн, які були фактично отримані, однак не повернуті грошові кошти та заборгованість за відсотками у розмірі 1530 грн, як то передбачено умовами кредитного договору та графіком платежів.

Водночас, колегія суддів зауважує, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Така правова позиція викладена упостанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі N 444/9519/12(провадження N 14-10цс18).

Отже, вимоги про сплату процентів, які нараховані поза межами строку кредитного договору є безпідставними, оскільки право позивача нараховувати проценти припинилось зі спливом строку дії кредитного договору.

З огляду на наведене, не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідачки простроченої заборгованості по підвищеним відсоткам у розмірі 6750 грн (нараховані з 14 січня 2021 по 18 травня 2021 року) та проценти у розмірі 44625 грн (нараховані з 19 травня 2021 року по 10 жовтня 2023 року), оскільки вони нараховані поза межами строку дії кредитного договору, який закінчився 13 січня 2021 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Згідно з п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеноїстаттею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

За таких обставин з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати, за період з 01 червня 2021 року (у межах заявлених позовних вимог) по 23 лютого 2022 року у розмірі 259,60 грн, враховуючи показники індексу споживчої інфляції в Україні за вказаний період, виходячи з розрахунку: IIc (100,2 : 100) x (100,1 : 100) x (99,8 : 100) x (101,2 : 100) x (100,9 : 100) x (100,8 : 100) x (100,6 : 100) x (101,3 : 100) x (100,7 : 100) = 1.06356463; 4530 (сума заборгованості) x 1.06356463 - 4530 = 259,60 грн.

Крім того, відповідно до зазначених вище вимог закону, з відповідачки на користь позивача також підлягає стягненню 3% за період з 18 тра вня 2021 року по 23 лютого 2022 року у розмірі 105 грн (4530 x 3 % x 282: 365: 100).

Щодо суті апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення Біляївського районного суду Одеської області від 27 лютого 2025 року слід змінити, зменшивши стягнуту з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ВВС-Факторинг» суму заборгованості за кредитним договором № 2464327 від 14.12.2020 року з 55905 гривень до 4530 грн, яка складається з: суми кредиту - 3000,00 грн, процентів за користування кредитом - 1530 грн, зменшити розмір трьох процентів річних з 261,45 грн до 105 грн, зменшити інфляційні витрати з 646,43 грн до 259,60 грн.

Щодо судових витрат

В ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір в сумі 2147,20 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 1806 від 21.11.2023 року (а.с. 4 зв.).

Оскільки позовні вимоги ТОВ «ВВС-Факторинг» підлягають задоволенню частково на 8,62 %, то з ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 185,09 грн (8,62 % від суми сплаченого судового збору 2147,20 грн).

Відповідачем при поданні апеляційної скарги сплачено судовий збір в сумі 3220,80 грн, що підтверджується квитанцією № 4031-7367-5563-7859 від 04.06.2025 року.

У зв`язку з тим, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково на 91,38 %, то з ТОВ «ВВС-Факторинг» підлягає стягненню в користь відповідача 91,38 % (від суми 3220,80 грн) судового збору, сплаченого ОСОБА_1 за подання апеляційної скарги, що складає 2943,17 грн.

Згідно ч. 10 ст. 141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Таким чином, з ТОВ «ВВС-Факторинг» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 2758,08 грн судового збору (2943,17 грн 185,09 грн).

Зважаючи на наведені вище висновки апеляційного суду, про часткове задоволення позову, що становить 8,62 % від загальної ціни позову, тому стягнуті з відповідачки на користь позивача витрати на правову допомогу підлягають зменшенню з 4900 грн до 422,38 грн, тобто пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст.ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 27 лютого 2025 року змінити, зменшивши стягнуту з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВС-Факторинг» суму заборгованості за кредитним договором № 2464327 від 14.12.2020 року з 55905 гривень до 4530 грн, яка складається з: суми кредиту - 3000,00 грн, процентів за користування кредитом - 1530 грн, зменшити розмір трьох процентів річних з 261,45 грн до 105 грн, зменшити інфляційні витрати з 646,43 грн до 259,60 грн та зменшити судові витрати на професійну правничу допомогу з 4900 грн до 422,38 грн.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 27 лютого 2025 року в частині стягнення з ОСОБА_1 судового збору скасувати.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВС-Факторинг» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) 2758,08 грн (дві тисячі сімсот п`ятдесят вісім гривень вісім копійок) судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених пунктом 2 частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 09 жовтня 2025 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді О.Ю. Карташов

Ю.П. Лозко