КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Справа № 372/3523/16-ц
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/5442/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 вересня 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.

при секретарі Кононовій Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 22 січня 2025 року (суддя Тиханський О.Б.) про застосування заходів процесуального примусу у вигляді штрафу у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Козинської селищної ради Обухівського району Київської області, ОСОБА_2 , треті особи: реєстраційна служба Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області, управління Держгеокадастру в Обухівському районі Київської області про захист порушених прав власників,

встановив:

у грудні 2016 року позивачка звернулася до Обухівського районного суду Київської області із зазначеним позовом.

Ухвалою судді від 20 лютого 2017 року відкрито провадження у справі та призначений судовий розгляд.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 22 січня 2025 року до позивачки ОСОБА_1 застосовні заходи процесуального примусу у вигляді штрафу у сумі двох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 6 046грн, за зловживання своїми процесуальними правами.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Позивачка зазначає, що 8 листопада 2024 року їй стало відомо, що відповідач ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . У судовому засіданні 19 листопада 2024 року цю інформацію вона особисто повідомила судді Тиханському О.Б. та надала лист Обухівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області. Для отримання витягу з актів реєстрації громадянського стану щодо смерті ОСОБА_2 19 листопада 2024 року у судовому засіданні вона заявила клопотання про витребування цього доказу, яке суд задовольнив.

Позивачка вважає, що для продовження розгляду даної справи необхідно отримати витяг про реєстрацію смерті ОСОБА_2 та вирішити питання щодо правонаступників або належного відповідача, тому розгляд справи до отримання даної інформації є процесуально неможливим. Незважаючи на це, суддя Тиханський О.Б. 10 грудня 2024 року у судовому засіданні незаконно продовжив розгляд даної справи та виніс незаконну ухвалу про застосування до неї заходів процесуального примусу.

Позивачка зазначає, що дана справа розглядається з 2016 року, вона неодноразово надсилала скарги до ВРП на дії судді Тиханського О.Б., однак він продовжує грубо порушувати її права та норми процесуального законодавства.

Позивачка стверджує, що відповідач ОСОБА_2 та його донька особисто знайомі із суддею Тиханським О.Б., тому він законними і незаконними методами сприяє відповідачу у даній справі. Зокрема, суддя Тиханський О.Б. необґрунтовано залишив її позовну заяву без розгляду, ухвала про що була скасована, безпідставно відмовляє у задоволенні її клопотань, у судовому засіданні суддя Тиханський О.Б. поводить себе нестримано, зухвало, порушує етику спілкування.

Позивачка вважає, що вона, як сторона по справі, має право заявити відвід судді при наявності підстав без будь-яких обмежень, тому в її діях відсутнє зловживання процесуальними правами, її заяви про відвід судді не завдали шкоди інтересам правосуддя та іншим особам, які приймають участь у даній справі.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Відповідач та треті особи, будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду апеляційної скарги (с.с.49-51), явку своїх представників у судове засідання не забезпечили, клопотання про його перенесення не подали, тому відповідно до положень ст. 372 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у їх відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення позивачки ОСОБА_1 , яка апеляційну скаргу підтримала, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З наданих апеляційному суду копій матеріалів справи встановлено, що 20 лютого 2017 року ухвалою судді Обухівського районного суду Київської області відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Козинської селищної ради, ОСОБА_2 про захист порушених прав власників.

21 січня 2025 року ОСОБА_1 подала дев`яту заяву про відвід судді Тиханського О.Б., в якій зазначила, що суддя Тиханський О.Б. не вніс до Державного реєстру судових рішень текст ухвали від 19 листопада 2024 року про витребування доказів, 10 грудня 2024 року прийняв ухвалу про застосування до неї заходів процесуального примусу у вигляді штрафу, в якій неправильно зазначив порядок подання апеляційної скарги, чим ввів її в оману, до матеріалів справи секретарем судового засідання не було підшито документ, який був отриманий судом 23 грудня 2024 року, у судовому засіданні 15 січня 2025 року суддя Тиханський О.Б. порушив норми процесуального права, не з`ясувавши у неї чи має вона клопотання та про можливість розгляду справи за відсутності інших учасників справи.

Ухвалою судді Обухівського районного суду Київської області від 22 січня 2025 року заяву ОСОБА_1 про відвід залишено без розгляду, застосовано до ОСОБА_1 заходи процесуального примусу у вигляді штрафу у сумі двох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 6 046грн, за зловживання своїми процесуальними правами.

Застосовуючи до ОСОБА_1 заходи процесуального примусу, суд першої інстанції посилався на те, що за час провадження у справі позивачкою було подано десять заяв про відвід головуючому судді Тиханському О.Б., які були визнані необґрунтованими та безпідставними, оскільки подані з приводу процесуальних дій судді. При цьому, суд неодноразово роз`яснював позивачці щодо неприпустимості зловживання процесуальними правами, шляхом систематичного подання заяв про відвід суду з аналогічних підстав, а також наслідки таких зловживань, однак позивачкою роз`яснення суду були проігноровані.

Також суд зазначив, що ухвалою суду від 10 грудня 2024 року до позивачки були застосовані заходи процесуального примусу за систематичне зловживання

процесуальними правами, а саме подання заяв про відвід.

Переглядаючи ухвалу суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про наступне.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).

Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення (пункт 1 частини другої статті 44 ЦПК України).

Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом (частина четверта статті 44 ЦПК України).

Відповідно до статті 143 ЦПК України заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства. Заходи процесуального примусу застосовуються судом шляхом постановлення ухвали.

Заходами процесуального примусу є, зокрема, штраф (пункт 5 частини першої статті 144 ЦПК України).

Суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках: невиконання процесуальних обов`язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу; зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству; неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин; невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів, ненадання копії відзиву на позов, апеляційну чи касаційну скаргу, відповіді на відзив, заперечення іншому учаснику справи у встановлений судом строк; порушення заборон, встановлених частиною дев`ятою статті 203 цього Кодексу (частина перша статті 148 ЦПК України).

Частина 2 статті 148 ЦПК України передбачає, що у випадку повторного чи систематичного невиконання процесуальних обов`язків, повторного чи неодноразового зловживання процесуальними правами, повторного чи систематичного неподання витребуваних судом доказів без поважних причин або без їх повідомлення, триваючого невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів суд з урахуванням конкретних обставин стягує у дохід державного бюджету з відповідного учасника судового процесу або відповідної іншої особи штраф у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 199/6713/14-ц зазначено, що: «учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу (пункт 1 частини другої статті 43 ЦПК України).

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України). За змістом частини другої цієї статті перелік дій, що суперечать завданню цивільного судочинства та які залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним.»

У постанові Верховного Суду від 22 грудня 2018 року в справі №910/2968/18 зазначено, що «процесуальні права надано законом тим особам, які беруть участь у процесі для сприяння суду під час розгляду справ, їх правильному вирішенню, і кожного разу, коли сторона у справі вчиняє будь-яку процесуальну дію не із цією метою, а задля досягнення якихось сторонніх цілей (для введення суду в оману, затягування розгляду, створення перешкод опоненту) вона виходить за межі дійсного змісту свого права, тобто використовує його всупереч основним засадам господарського судочинства, а отже зловживає ним.»

Апеляційним судом встановлено, що позивачкою ОСОБА_1 з жовтня 2018 року по січень 2025 року десять разів було подано заяву про відвід головуючому судді Тиханському О.Б., кожна з яких була визнана судом необґрунтованою та безпідставною.

При цьому, ухвалами суду від 7 лютого 2024 року, 25 вересня 2024 року та 17 жовтня 2024 року позивачка попереджалась, що такі її дії можуть бути визнані зловживанням процесуальними правами, а також про недопустимість зловживання процесуальними правами, та про наслідки таких зловживань, в тому числі, про можливість суду застосувати до неї заходи процесуального примусу у випадку подання нею в подальшому необґрунтованих заяв про відвід головуючому судді.

Крім того, ухвалою суду від 10 грудня 2024 року до позивачки були застосовані заходи процесуального примусу у вигляді штрафу у розмірі 6 046грн, яка постановою Київського апеляційного суду від 7 травня 2025 року була змінена в частині визначення розміру штрафу.

Враховуючи, що заяви ОСОБА_1 про відвід судді були обґрунтовані незгодою з його процесуальними діями, що відповідно до положень частини 4 статті 36 ЦПК України не може бути підставою для відводу, про що неодноразово зазначалося в ухвалах суду по розгляду заяв ОСОБА_1 про відвід судді, кількість поданих позивачкою заяв про відвід, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що дії позивачки по систематичному поданню заяв про відвід є зловживанням її процесуальними правами, а відтак наявні підстави для застосування до ОСОБА_1 заходів процесуального примусу.

Також суд правильно застосував положення частини 2 статті 148 ЦПК України, оскільки ОСОБА_1 була подана ще одна заява про відвід судді з підстав незгоди з процесуальними діями судді, після застосування до неї заходів процесуального примусу.

Доводи апеляційної скарги, що 10 грудня 2024 року суддя Тиханський О.Б. вперше застосовував до позивачки самий суворий захід процесуального примусу, хоча жодного попередження їй винесено не було з підстав зловживання процесуальними правами, є безпідставними, оскільки попередження не є передумовою застосування штрафу, тоді як штраф, як і попередження, є самостійним заходом процесуального примусу.

Посилання в апеляційній скарзі, що подання заяв про відвід є єдиним способом позивачки реагування на систематичне порушення суддею чинного законодавства, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки порушення судом норм законодавства при розгляді спору може бути підставою для оскарження ухваленого у справі судового рішення.

Також безпідставними є доводи апеляційної скарги, що подана 21 січня 2025 року заява про відвід підлягала передачі іншому судді для розгляду в порядку частини 3 статті 40 ЦПК України, так як була подана за 32 дні до судового засідання.

Частина 5 статті 39 ЦПК України передбачає, якщо відвід заявляється повторно з

підстав, розглянутих раніше, суд, який розглядає справу, залишає таку заяву без розгляду.

Відповідно до частини 3 статті 44 ЦПК України, якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Оскільки суд розцінив подання ОСОБА_1 21 січня 2025 року заяви про відвід з аналогічних підстав, які вже були предметом розгляду, та визнав подання заяви зловживанням процесуальними правами, суд правомірно залишив заяву ОСОБА_1 без розгляду.

Разом з цим, колегія суддів вважає, що застосування до ОСОБА_1 стягнення у вигляді штрафу у розмірі двох прожиткових мінімумів є надмірним тягарем для позивачки, яка є пенсіонеркою, а також, що подання заяви про відвід не призвело до затягування розгляду справи, колегія суддів вважає за доцільне зменшити розмір накладеного на позивачку штрафу до одного розміру прожиткового мінімуму.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні ухвали про застосування заходів процесуального примусу до позивачки не допустив порушень норм процесуального права, однак, визначаючи розмір штрафу, не врахував конкретних обставини справи, тому ухвала суду підлягає зміні в цій частині.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381 - 383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 22 січня 2025 року змінити, зменшивши розмір штрафу, стягнутого з ОСОБА_1 на користь держави, з 6 046грн до 3 028грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.І. Ящук