Справа № 643/8564/24
Провадження № 2-п/643/76/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.10.2025 м. Харків

Суддя Салтівського районного суду міста Харкова Крівцов Д.А., розглянувши заяву адвоката Обласова Сергія Анатолійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , про перегляд заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 01.04.2025, ухваленого в цивільній справі № 643/8564/24 за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 01.04.2025, ухваленим в цивільній справі № 643/8564/24 (заочне рішення), позовні вимоги Акціонерного товариства «Акцент-Банк» (позивач) до ОСОБА_1 (відповідач) про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 36707,75 грн. та судові витрати в загальному розмірі 3028,00 грн.

Адвокат Обласов С.А., який діє в інтересах відповідача ОСОБА_1 (представник відповідача), 19.06.2025 звернувся до суду з заявою, в якій просить: 1) звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору; 2) заочне рішення Московського районного суду міста Харкова від 01.04.2025 скасувати; 3) справу призначити до розгляду за правилами загального позовної провадження.

Ухвалою Салтівського районного суду міста Харкова від 25.06.2025 заяву представника відповідача про перегляд заочного рішення залишено без розгляду.

В подальшому представник відповідача подав апеляційну скаргу на заочне рішення.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 15.09.2025 апеляційну скаргу представника відповідача на заочне рішення - повернуто апелянту.

Цивільна справа № 643/8564/24 повернулась з Харківського апеляційного суду до Салтівського районного суду міста Харкова 30.09.2025.

22.09.2025 представник відповідача повторно звернувся з заявою про перегляд заочного рішення, в якій просить: 1. Поновити строк на подання заяви про перегляд Заочного рішення Салтівського районного суду міста Харкова у справі № 643/8564/24 від 01 квітня 2025 за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 2. Звільнити відповідача ОСОБА_1 від сплати судового збору. 3. Заочне рішення Салтівського районного суду міста Харкова від 01 квітня 2025 року - скасувати. 4. Справу призначити до розгляду за правилами загального позовного провадження.

В обґрунтування клопотання про поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення зазначено, що заочне рішення ухвалено 01.04.2025 року. Копія рішення направлялась судом до Електронного кабінету відповідача. Використання судом неналежної поштової адреси відповідача для направлення судових повісток та копій судових рішень призвело до порушення порядку повідомлення. Згідно з матеріалами справи, документи направлялись судом в паперовому вигляді на таку адресу відповідача: АДРЕСА_1 . Але згідно з реєстраційними даними «Кабінету користувача», при реєстрації в ньому відповідач зазначив своєю адресою таку: АДРЕСА_2 . Згідно матеріалів справи за даною адресою судом будь-яка кореспонденція по справі не направлялась, довідка про неможливість її доставки поштою також відсутня. Таким чином, при надсиланні абсолютно усіх процесуальних документів у справі суд не переконався в тому, що відповідачем при реєстрації в системі «Електронний суд» зазначена зовсім інша адреса його фактичного мешкання. Таким чином, при встановленні факту реєстрації відповідача у системі «Електронний суд», суд першої інстанції повинен був переконатися, що адреса державної реєстрації особи співпадає з поштовою адресою фактичного місця перебування цієї особи, де особа може реалізувати своє право на своєчасне та повне отримання судових повідомлень, а суд повною мірою реалізувати принципи належного повідомлення сторони про судові рішення у справі. Наявна в матеріалах справи кореспонденція направлялася судом за поштовою адресою у м. Харків, а не у м. Маріуполь (як це зазначив відповідач при реєстрації у «Електронному суді»), яку відповідач зареєстрував як своє фактичне місце проживання.

Статтею 284 ЦПК України передбачено, що заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У відповідності до положень ч. 3 ст. 127 ЦПК України суд вважає за можливе вирішити питання про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення без повідомлення учасників справи, під час вирішення питання про прийняття до розгляду заяви про скасування заочного рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 127 ЦПК суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Згідно з ч. 4 ст. 127 ЦПК одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожному гарантовано право на доступ до правосуддя.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 року по справі № П/9901/736/18 зазначено, що згідно практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист. Зокрема, у рішенні від 04 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. У рішенні від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.

У постанові від 29.05.2024 у справі № 473/1467/22 Верховний Суд зазначив, що при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, установлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції (постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 05 серпня 2020 року в справі № 177/1163/16-ц (провадження № 61-2250св20), від 12 січня 2022 року в справі № 234/11607/20 (провадження № 61-15126св21); Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22 липня 2021 року в справі № 340/141/21 (адміністративне провадження № К/9901/18182/21) та ін.). Зазначене узгоджується із практикою ЄСПЛ, який в своїх рішеннях вказує на те, що надмірний формалізм при застосуванні процедурних правил буде впливати на справедливість процедури, що призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом (рішення від 26 липня 2007 року в справі «Волчлі проти Франції» (Walchli v. Franc)», рішення від 08 грудня 2016 року в справі «ТОВ «Фріда» проти України»).

У постанові Верховного Суду від 29.02.2022 у справі № 500/1912/22 зауважено, що згідно з висновками, що сформульовані у одному з останніх рішень Великої Палати ЄСПЛ, яке головним чином стосується процесуальних гарантій особи у суді та узагальнює позиції з раніше винесених рішень цього Суду, - справа «Зубац проти Хорватії» (Zubac v. Croatia [ВП], № 40160/12, п.п. 76-78, 97-99): пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (див. рішення у справах «Роше проти Сполученого Королівства» (Roche v. the United Kingdom) [ВП], № 32555/96, п. 116; «З та інші проти Сполученого Королівства» (Z and Others v. the United Kingdom) [ВП], № 29392/95, п. 91; «Цудак проти Литви» (Cudak v. Lithuania) [ВП], № 15869/02, п. 54); право на доступ до суду повинно бути «практичним та ефективним», а не «теоретичним чи ілюзорним»; це міркування набуває особливої актуальності у контексті гарантій, передбачених статтею 6, з огляду на почесне місце, яке в демократичному суспільстві посідає право на справедливий суд; проте право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, які дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, і таке регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб (див. «Станєв проти Болгарії» (Stanev v. Bulgaria) [ВП], № 36760/06, п. 230); заходи, що застосовуються, не повинні обмежувати доступ, який залишається для особи, у такий спосіб або в такій мірі, щоб сама суть права була порушена; крім того, обмеження не буде сумісним з пунктом 1 статті 6, якщо воно не переслідує легітимну мету та якщо відсутнє розумне співвідношення пропорційності між засобами, що використовуються, і метою, яка має бути досягнута; при цьому у практиці Суду закріплено, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції; це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду позову заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (див. рішення у справах «Белеш та інші проти Чеської Республіки» (Beles and Others v. the Czech Republic), № 47273/99, пп. 50-51 та 69; «Волчлі проти Франції» (Walchli v. France), № 35787/03, п. 29); Суд постановляв, що є порушення права на доступ до суду, коли норми не переслідують цілі юридичної визначеності та належного здійснення правосуддя та утворюють свого роду перепону, яка перешкоджає вирішенню справи учасників судового процесу по суті компетентним судом (див., наприклад, рішення у справах «Карт проти Туреччини» (Kart v. Turkey) [ВП], № 8917/05, п. 79; «Ефстатіу та інші проти Греції» (Efstathiou and Others v. Greece), № 36998/02, п. 24; «Есім проти Туреччини»(Esim v. Turkey), № 59601/09, п. 21); у своїй подальшій практиці Суд послідовно спирався на вищезазначені елементи при ухваленні рішення щодо того, чи було тлумачення процесуальної норми таким, що необґрунтовано обмежувало право заявника на доступ до суду (див. приклади, рішення у справах, в яких було визнано порушення: «Новіньський проти Польщі» (Nowinski v. Poland), № 25924/06, п. 34;«Омеровіч проти Хорватії (№ 2)» (Omerovic v. Croatia) (№ 2), № 22980/09, п. 45; «Маширевіч проти Сербії» (Masirevic v. Serbia), № 30671/08, п. 51;«Корнеа проти Республіки Молдова» (Cornea v. the Republic of Moldova), № 22735/07, п. 24; «Лоулі-Георгопулу проти Греції» (Louli-Georgopoulou v. Greece), № 22756/09, п. 48; а також приклади, в яких Судом було постановлено, що обмеження доступ до суду не є непропорційним: «Уеллс проти Сполученого Королівства» (Wells v. the United Kingdom), № 37794/05; «Данн проти Сполученого Королівства» (Dunn v. the United Kingdom), № 62793/10, п. 38).

Оцінюючи доводи представника відповідача щодо поважності причин пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, викладені на 11 аркушах, суд враховує, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 у справі "Руїз Торія проти Іспанії", від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України»).

Враховуючи вказану вище практику Європейського суду з прав людини та Верховного Суду, доводи представника відповідача, викладені в заяві про перегляд заочного рішення та додаткових поясненнях до вказаної заяви, згідно з якими відповідач фактично не отримав заочне рішення, запроваджений в Україні воєнний стан, суд вважає за можливе визнати поважними причини пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та задовольняє клопотання про поновлення вказаного строку.

Крім того, представник відповідача просить звільнити відповідача від сплати судового збору за подання заяви про перегляд заочного рішення до суду, посилаючись на його статус споживача.

В обґрунтування клопотання про звільнення від сплати судового збору представник відповідача посилався на ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно з ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Між тим в даній справі ОСОБА_1 має процесуальний статус відповідача та з будь-якими позовами до суду не звертався, у зв`язку з чим не має пільг щодо сплати судового збору, визначених ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Аналогічні висновки щодо застосування норм права викладені, зокрема, в ухвалі Верховного Суду від 03.06.2021 у справі № 531/1673/20. Судом касаційної інстанції зазначено, що «від сплати судового збору за подання позовів, апеляційної (касаційної) скарги у спорах, споживачі звільнені лише у разі, якщо вони виступають у процесуальному статусі позивачів, а не відповідачів. Тобто відповідачі при подачі касаційної скарги у справах про стягнення заборгованості мають сплачувати судовий збір за ставками, встановленими Законом України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року. Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Верховного Суду від 09 вересня 2019 року у справі № 570/5405/16-ц (провадження № 61-16543ск19) та від 12 вересня 2019 року у справі № 347/350/17 (провадження № 61-16588ск19)».

Ураховуючи наведене, суд відмовляє в клопотанні представника відповідача про звільнення від сплати судового збору за подання заяви про перегляд заочного рішення.

Згідно з ч. 6 ст. 285 ЦПК України до заяви про перегляд заочного рішення додається документ про сплату судового збору.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.4 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду заяви про перегляд заочного рішення фізичною особою судовий збір справляється у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605,60 грн.

Зазначена заява, а також долучені до неї документи подані представником відповідача до суду за допомогою системи «Електронний суд».

Таким чином, судовий збір за подання вищевказаного позову до суду повинен бути в 484,64 грн. (605,80 * 0,8 (коефіцієнт для пониження розміру ставки судового збору).

Судовий збір необхідно сплатити за наступними реквізитами: отримувач коштів: ГУК Харків обл/мХар Салтіввсь//22030101, код отримувача (код ЄДРПОУ) 37999607, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО) 899998, рахунок отримувача: UA0020657, код класифікації доходів бюджету: 22030101.

Згідно з ч. 8 ст. 285 ЦПК України до неналежно оформленої заяви про перегляд заочного рішення, а також до заяви, поданої особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху і надає строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку щодо необхідності залишення заяви без руху.

Способами усунення недоліків заяви про перегляд заочного рішення є наступні: -надати суду оригінал квитанції про сплату судового збору в розмірі 484,64 грн. за подання до суду вказаної заяви.

Керуючись ст. 175, 177, 185, 258-261, 285, 353 ЦПК України

УХВАЛИВ

Клопотання адвоката Обласова Сергія Анатолійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення задовольнити.

Поновити адвокату Обласову Сергію Анатолійовичу, який діє в інтересах ОСОБА_1 , строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 01.04.2025, ухваленого в цивільній справі № 643/8564/24 за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В задоволенні клопотання адвоката Обласова Сергія Анатолійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , про звільнення від сплати судового збору за подання заяви про перегляд заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 01.04.2025, ухваленого в цивільній справі № 643/8564/24 за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Заяву адвоката Обласова Сергія Анатолійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , про перегляд заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 01.04.2025, ухваленого в цивільній справі № 643/8564/24 за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - залишити без руху, надавши відповідачу строк для усунення недоліків заяви десять днів з дня вручення цієї ухвали.

Роз`яснити відповідачу, що якщо він відповідно до цієї ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 285 ЦПК України, та усуне вказаній в цій ухвалі недоліки, заява вважатиметься поданою в день первісного її подання до суду. Якщо він не усуне недоліки заяви у встановлений строк, заява вважатиметься неподаною та буде повернута. Повернення заяви про перегляд заочного рішення не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню в апеляційному порядку не підлягає. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Д.А. Крівцов