Справа № 337/3282/25
Номер провадження 2/337/1922/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2025 рокум. Запоріжжя

Хортицький районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Завгороднього Є.В., за участю секретаря судового засідання Лемонджави А.В., позивача ОСОБА_1 , представника позивача Середи А.А., представника відповідача ГУНП в Запорізькій області Трішиної А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Запорізькій області, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області, про звільнення майна з-під арешту,

ВСТАНОВИВ:

20.07.2025 ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Національної поліції України в Запорізькій області, про звільнення майна з-під арешту.

В обгрунтування позову позивач зазначив, що він є співвласником 1/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Постановою ст. слідчого СУ УМВС України в Запорізькій області Пастушенко Н.В. від 26.03.2009 на квартиру було накладено арешт у кримінальному провадженні. В подальшому, кримінальну справу, у якій накладався арешт, було закрито 31.08.2009 на підставі п. 1, 2 ст. 6 КПК України (в редакції 1960 року), однак арешт скасовано не було, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про скасування арешту, оскільки наявність обтяження на нерухоме майно перешкоджає вільному розпорядженню власністю.

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 07.07.2025 відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання, встановлено строк для подання відзиву.

Представник відповідача Головного управління Національної поліції України в Запорізькій області (далі за текстом відповідач 1) подала відзив, у якому заперечила проти задоволення позову, вважаючи його необгрунтованим. Зазначила, що ГУНП України в Запорізькій області є неналежним відповідачем, оскільки арешт накладався слідчим слідчого управління ГУМВС України в Запорізькій області, яке наразі перебуває в процесі припинення; ГУНП України в Запорізькій області не є його правонаступником, жодним чином не порушувало права позивача, а відтак, не має повноважень щодо скасування арешту майна. Позивач не надав доказів, що він у 2009 році звертався до суду з клопотанням про скасування арешту майна. Крім того, представник відповідача 1 зазначила, що відсутній правовий механізм скасування арешту майна, оскільки КПК України 1960 року та чинний КПК України не передбачають застосування слідчим, слідчим суддею процесуальних норм у закритій процесуальній справі.

06.08.2025 від позивача надійшла уточнена позовна заява, у якій він уточнив склад сторін, залучивши до справи ще одного співвідповідача ГУ МВС України в Запорізькій області (далі за текстом відповідач 2).

Ухвалою суду від 06.08.2025 до участі у справі було додатково залучено відповідача 2.

20.08.2028 від представника відповідача 2 надійшов відзив, у якому він заперечив проти позовних вимог, вважаючи їх необгрунтованими. Зокрема, зазначив, що належним відповідачем є особа, яка є суб`єктом матеріального правовідношення, тобто особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, захистивши порушене право чи інтерес позивача. Оскільки вказаним критеріям відповідач 2 не відповідає, останній просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою суду від 04.09.2025 підготовче провадження було закрито, призначено розгляд справи по суті.

В судовому засіданні позивач та його представник просили задовольнити позовні вимоги з підстав, зазначених у позові. Представник відповідача 1 просила відмовити в задоволенні позову з підстав, зазначених у відзиві. Представник відповідача 2 в судове засідання не з`явився, про судовий розгляд був повідомлений належним чином.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 належить позивачу, а також двом іншим співвласникам ( ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ) в рівних частках (по одній третині), що підтверджується свідоцтвом № 8932 від 21.04.2000.

Відповідно до інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (номер довідки 423625716 від 22.04.2025) постановою старшого слідчого СУ УМВС України в Запорізькій області Пастушенко Н.В. від 26.03.2009 на квартиру накладено арешт; номер запису про обтяження 57714030; реєстраційний номер обтяження 8614450; дата та час державної реєстрації 06.04.2009 11:49:58; особа, майно/права якої обтяжуються ОСОБА_1 .

Згідно з відповіддю СУ ГУНП України в Запорізькій області від 27.05.2025 № 6735/6/04-2025, наданою на запит позивача, арешт на квартиру накладався в рамках розслідування кримінальної справи № 7570801, яка 31.08.2009 закрита на підставі п.п. 1, 2 ст. 6 КПК України (в редакції 1960 року).

Представник позивача звернувся до слідчого судді Вознесенівського районного суду м Запоріжжя з клопотанням про скасування арешту майна в порядку ст. 174 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Вознесенівського районного суду м Запоріжжя від 19.06.2025 клопотання про скасування арешту було залишено без задоволенням з посиланням на те, що спір про скасування арешту майна повинен вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

За змістом приписів ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Частина 1 статті 321 ЦК України встановлює, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦПК України).

Обтяженням є заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, яка встановлена або законом, або актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або яка виникає на підставі договорів (ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Відповідно до п. 9 Перехідних положень КПК України запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до ч. 6 ст. 126 КПК України 1960 року, накладення арешту на майно скасовується постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постановах від 15.05.2019 у справі № 372/2904/17-ц та від 24 квітня 2019 року у справі № 2-3392/11 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що спір щодо звільнення майна з-під арешту є приватноправовим, якщо арешт накладений на майно особи, яка не була учасником кримінального провадження, розпочатого за КПК України 1960 року та завершеного у порядку, передбаченому КПК України 1960 року або КПК України. Залежно від суб`єктного складу учасників цього спору його необхідно розглядати за правилами цивільного чи господарського судочинства.

Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 у справі 727/2878/19, зазначено, що за загальним правилом арешт, накладений у рамках кримінального провадження, знімається за правилами кримінального судочинства. Але у випадку арешту майна, накладеного за правилами КПК України 1960 року та не знятого за цим кодексом після закриття кримінальної справи, такий арешт знімається у порядку цивільного судочинства.

Кримінальні процесуальні правовідносини виникають, змінюються та припиняються на підставі норм кримінального процесуального права. Закриття кримінального провадження є юридичним фактом, який припиняє кримінальні процесуальні відносини. Зокрема, після прийняття означеного процесуального рішення арешт майна, застосований у кримінальному провадженні (кримінальній справі) як засіб його забезпечення, втрачає відповідну концептуальну властивість. Із припиненням кримінальної справи арешт майна стає публічним обтяженням права власності, підстави для подальшого існування якого відпали. Причому втрачається можливість застосування специфічного порядку скасування такого обтяження, зумовленого кримінальними процесуальними відносинами. Будь-які публічно-правові процедури, які з тих чи інших причин не завершені до закриття кримінального провадження (кримінальної справи), з моменту такого закриття втрачають кримінальний процесуальний характер. Арешт майна у такому разі із заходу забезпечення кримінального провадження перетворюється на неправомірне обмеження права особи користуватися належним їй майном.

Враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та беручи до уваги, що позивач не може в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власності, суд дійшов висновку про необхідність захисту його права шляхом скасування такого арешту, оскільки позовні вимоги засновані на законі, знайшли повне підтвердження в ході судового розгляду, а співвідповідачі у визначений законом спосіб не надали суду доказів, які б підтвердили обгрунтованість збереження арешту.

Відтак, позов підлягає задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає, що з огляду на дотримання принципу диспозитивності, беручи до уваги усне клопотання позивача в судовому засіданні про покладення судових витрат на нього, питання про розподіл судових витрат судом не вирішувалося.

Керуючись ст.ст. 4, 12-13, 76-77, 81, 89, 141, 247, 258-259, 263-265, 352, 354-355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Запорізькій області, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області, про звільнення майна з-під арешту задовольнити.

Скасувати арешт майна, накладений на квартиру АДРЕСА_2 , номер запису про обтяження 57714030; реєстраційний номер обтяження 8614450; дата та час державної реєстрації 06.04.2009 11:49:58; підстава постанова ст. слідчого СУ УМВС України в Запорізькій області Пастушенко Н.В. від 26.03.2009 про накладення арешту на нерухоме майно; особа, майно/права якої обтяжуються ОСОБА_1 .

Рішення суду може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування сторін:

позивач ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач 1 Головне управління Національної поліції в Запорізькій області (місцезнаходження: м. Запоріжжя, вул. Дмитра Апухтіна, б. 29, );

відповідач 2 Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області (місцезнаходження: м. Запоріжжя, вул. Матросова, б. 29, ).

Суддя Євген ЗАВГОРОДНІЙ