УХВАЛА

06 жовтня 2025 року

м. Київ

справа № 376/1443/25

провадження № 61-12278ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 01 вересня 2025 року у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Сквирський відділ державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про скасування постанови у виконавчому провадженні № НОМЕР_1,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця, заінтересована особа - Сквирський відділ державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - Сквирський ВДВС

у Білоцерківському районі Київської області), в якій просив суд зобов`язати державного виконавця скасувати постанову у виконавчому провадженні

№ НОМЕР_1 про стягнення з нього на користь ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_2 ) адміністративного штрафу в розмірі 51 000,00 грн, накладеного постановою ІНФОРМАЦІЯ_3 /1/85/25 від 28 березня

2025 року.

Ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 15 травня 2025 року відмовлено у відкритті провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Сквирський ВДВС у Білоцерківському районі Київської області, про скасування постанови у виконавчому провадженні № НОМЕР_1.

Роз`яснено заявнику право на звернення до суду з адміністративним позовом

у порядку адміністративного судочинства.

Не погодившись із вказаною ухвалою, ОСОБА_1 04 червня 2025 року направив до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 11 червня 2025 року витребувано

з Сквирського районного суду Київської області справу № 376/1443/25.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 25 червня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Сквирського районного суду Київської області

від 15 травня 2025 року залишено без руху та надано строк для усунення недоліків апеляційної скарги.

Попереджено апелянта, що у разі невиконання вказаних вимог суду та неподання доказів їх виконання до Київського апеляційного суду у встановлений строк,

у відкритті апеляційного провадження може бути відмовлено або визнано неподаною та повернуто її апелянту.

Підставами залишення апеляційної скарги без руху були відсутність клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду, порушення пункту 2, 3 частини другої статті 356 ЦПК України.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 01 вересня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Сквирського районного суду Київської області

від 15 травня 2025 року визнано неподаною та повернуто особі, яка її подала.

Повертаючи апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції виходив з того, що

ОСОБА_1 не усунув недоліки апеляційної скарги у строк, встановлений судом,

а саме: не вказав відомостей про наявність або відсутність електронного кабінету у скаржника.

24 вересня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду

з касаційною скаргою на ухвалу Київського апеляційного суду від 01 вересня

2025 року (надійшла до Верховного Суду 02 жовтня 2025 року), в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просив суд скасувати оскаржуване судове рішення, направити справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що вимога про зазначення наявності або відсутності електронного кабінету не була зазначена в ухвалі Київського апеляційного суду про залишення апеляційної скарги без руху.

Вказує, що суд апеляційної інстанції позбавив його можливості на перегляд ухвали суду першої інстанції, тим самим обмеживши йому доступ до правосуддя.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження, виходячи з наступного.

У відповідності до частини другої статті 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

За змістом частини третьої статті 185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною

і повертається позивачеві.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 15 травня 2025 року відмовлено у відкритті провадження

у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Сквирський ВДВС

у Білоцерківському районі Київської області, про скасування постанови

у виконавчому провадженні № НОМЕР_1.

Не погодившись з ухвалою суду, 04 червня 2025 року ОСОБА_1 направив засобами поштового зв`язку до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 11 червня 2025 року витребувано матеріали цивільної справи.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 25 червня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Сквирського районного суду Київської області

від 15 травня 2025 року залишено без руху та надано строк для усунення недоліків апеляційної скарги.

ОСОБА_1 на виконання вимог цієї ухвали слід було направити до Київського апеляційного суду клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду, подати нову редакцію апеляційної скарги з зазначенням заінтересованої особи Сквирського ВДВС у Білоцерківському районі Київської області, його місцезнаходження, та вказати відомості про наявність чи відсутність електронного кабінету у скаржника.

27 червня 2025 року Київським апеляційним судом направлено на поштову адресу ОСОБА_1 , вказану в апеляційній скарзі, копію ухвали Київського апеляційного суду від 25 червня 2025 року на виконання.

29 липня 2025 року зі Сквирського районного суду Київської області до апеляційного суду надійшла нова редакція апеляційної скарги ОСОБА_1 , подана ним 21 липня 2025 року, з зазначенням заінтересованої особи Сквирського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), його місцезнаходження, а також заява ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновком Київського апеляційного суду про те, що оскільки особа, яка подала апеляційну скаргу, не усунула в повному обсязі недоліки апеляційної скарги у строк, встановлений судом, апеляційну скаргу необхідно визнати неподаною і повернути заявнику.

В ухвалі Київського апеляційного суду від 25 червня 2025 року вказано наступне: «Так, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 356 ЦПК України в апеляційній скарзі має бути зазначено ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) особи, яка подає апеляційну скаргу, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта (для фізичних осіб - громадян України), номери засобів зв`язку, адреса електронної пошти (за наявності), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

Проте, апелянтом не виконано вимоги п. 2 ч. 2 ст. 356 ЦПК України, оскільки не зазначено про наявність чи відсутність електронного кабінету у скаржника».

Отже, посилання заявника у касаційній скарзі на те, що вимога про зазначення наявності або відсутності електронного кабінету у скаржника не була вказана

в ухвалі про залишення апеляційної скарги без руху, спростоване змістом ухвали Київського апеляційного суду від 25 червня 2025 року.

Київський апеляційний апеляційний суд вірно вказав, що вимоги ухвали про залишення апеляційної скарги без руху не виконані в повному обсязі, недоліки не усунуті, а саме: не вказано відомостей відомості про наявність або відсутність електронного кабінету у скаржника.

Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно з практикою ЄСПЛ право доступу до суду є невід`ємною складовою права на суд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36).

«Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обов`язків», пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети (див. mutatis mutandis рішення від 16 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), заява

№ 28249/95, § 53).

Верховний Суд зазначає, що ухвала про повернення апеляційної скарги в зв`язку

з невиконанням вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху не є обмеженням заявника у праві доступу до суду, оскільки апеляційний суд не позбавив заявника права подати нову апеляційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 185 ЦПК України.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, колегія суддів вважає, що касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 01 вересня

2025 року є необґрунтованою, тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись пунктом 3 частини першої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394, частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 01 вересня 2025 року

у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Сквирський відділ державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про скасування постанови у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Г. В. Коломієць

Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник