ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5064/25 Справа № 211/2203/24 Суддя у 1-й інстанції - Ніколенко Д. М. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2025 року м. Кривий Ріг

справа № 211/2203/24

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Остапенко В.О.

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Трофименко Марина Володимирівна, на рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 лютого 2025 року, яке ухвалено суддею Ніколенко Д. М. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, повне судове рішення складено 11 лютого 2025 року,

УСТАНОВИВ:

В жовтні 2023 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, спричинених дорожньо транспортною пригодою.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до Договору фінансового лізингу № ЧГ-2 580 від 24 лютого 2023 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ «Авентус Лізинг») та ОСОБА_1 , Лізингодавець передав, а Лізингоодержувач прийняв в якості Об`єкта лізингу наступне майно: автомобіль марки ВАЗ 21121, рік випуску 2007, строк лізингу 24 місяці, загальна сума лізингових платежів 145 296,18 грн.

25 грудня 2023 року о 19-30 годині в Дніпропетровській області у місті Кривому Розі, Довгинцівський район, на нерегульованому перехресті нерівнозначних доріг без назви вулиць, яка веде до вул.Сікорського та вул.Вернадського, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Шкода Фабія, державний номерний знак НОМЕР_1 , виконуючи маневр повороту праворуч, не переконалась в тому, що це буде безпечним і вона своїми діями не створить перешкоди або небезпеки іншими учасниками руху, рухаючись по другорядній дорозі, позначеній 2.11 «Дати дорогу», не надала дорогу транспортному засобу автомобілю марки ВАЗ 21121, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_5 , який рухався по головній дорозі вул. Вернадського та скоїла з ним зіткнення, який по інерції в некерованому стані виїхав на смугу, зустрічного руху та скоїв наїзд на транспортний засіб автомобіль марки Сітроен, державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_6 , який стояв перед перехрестям. Після чого водій ОСОБА_2 , продовживши рух, виїхала за межі проїзної частини та скоїла наїзд на перешкоду у вигляді бетонного паркану буд. АДРЕСА_1 .

Унаслідок ДТП авто отримало механічні пошкодження, що спричинило матеріальні збитки.

Своїми діями водій ОСОБА_2 порушила вимоги п. 10.1, п. 16.11 Правил дорожнього руху України, її дії кваліфіковано за ст. 124 КУпАП.

Постановою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 січня 2024 року у справі про адміністративне правопорушення № 211/205/24, провадження № 3/211/525/24, відповідача ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 850 грн та сплати судового збору у розмірі 605,60 грн.

Постанова не оскаржена, набрала законної сили.

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу відповідача була забезпечена в ТДВ «СГ «Оберіг» за полісом страхового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-215668987, а тому про настання страхового випадку відразу було повідомлено до страхової компанії відповідача ТДВ «СГ «Оберіг».

Відповідно до заяви про виплату страхового відшкодування від 08 січня 2024 року між позивачем та ТДВ «СГ «Оберіг» було узгоджено розмір страхового відшкодування в розмірі 38 000 грн.

Дану суму було перераховано на реквізити, указані позивачем у заяві.

Однак, при здійсненні ремонту автомобіля позивача на СТО, в останньої виникли додаткові витрати пов`язані з цим ремонтом, що призвело до фактичного витрачання суми значно більшої, ніж виплачено страховою компанією відповідача.

Звернувшись з досудовою скаргою до ОСОБА_2 щодо компенсації вартості понесених витрат та моральної шкоди, остання в грубій формі рекомендовано звернутися до суду.

Транспортний засіб позивача тривалий час перебував на ремонті на СТО ФОП ОСОБА_7 .

Відповідно до документації, а саме оціночної калькуляції, акта прийому-передачі наданих послуг від 19 лютого 2024 року, квитанції щодо оплати вартості послуг, квитанції придбання автомобільних деталей, загальна сума витрат позивача, пов`язаних з ремонтом автомобіля транспортного засобу ВАЗ 21121, держаний номерний знак НОМЕР_2 , становить 55 995 грн.

Саме різницю між сплаченою страховою компанією сумою страхового відшкодування та сумою фактично понесених витрат, що становить 17 995 грн, позивач бажає стягнути з відповідача у справі.

Крім того, у результаті спричиненого з вини ОСОБА_2 ДТП, що мало місце 25 грудня 2023 року за участю автомобіля позивача, остання зазнала моральної шкоди, що виразилося в душевних переживаннях та стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку із пошкодженням автомобіля, у порушенні звичайного устрою життя, оскільки ремонт автомобіля потребував значного часу та матеріальних затрат, пов`язаних з проїздом на комунальному транспорті та таксі. Так як ОСОБА_1 проживає в приватному будинку, де є лише твердопаливне опалення, вона була вимушена викликати таксі, щоб купити паливні брикети або замовляти доставку дров. Значно складніше стало робити і звичайні щоденні побутові справи, такі як поїздка до магазину або аптеки. Враховуючи принцип виваженості, розумності та справедливості, позивач вважає з відповідача на її користь має бути стягнуто 10 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

На підставі наведеного вище позивач просила суд стягнути з відповідачки на її користь різницю між сплаченою страховою компанією сумою страхового відшкодування та сумою фактично понесених витрат, що становить 17 995 грн, в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000 грн, судовий збір у сумі 1 211,20 грн, витрати на правову допомогу в сумі 5 200 грн та витрати на проведення експертизи в сумі 4 000 грн.

Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 лютого 2025 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у рахунок відшкодування судових витрат: витрати на правничу допомогу в сумі 10 000 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Трофименко М.В., просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення по справі про задоволення позовних вимог позивача, посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права та неповне дослідження обставин справи.

Апеляційна скарга, окрім мотивів, викладених в позовній заяві, обґрунтована тим, що відмовляючи в задоволенні позовної вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача різниці між збитком і страховою виплатою, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не вправі вимагати з винуватця різниці між збитком і межами відповідальності страховика, оскільки у заяві від 08 січня 2024 року позивач узгодила суму страхового відшкодування зі страховою компанією без проведення експертизи та отримала на свій рахунок узгоджену суму 38 000 грн, посилаючись на постанову Верховного Суду від 13 грудня 2023 року у справі № 759/28079/21, однак вказана постанова регулює відносини між страховиком та страхувальником, а не відносини між страховиком на винною особою.

Також апелянт зазначає, що відповідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , автомобіль марки ВАЗ 21121, державний номерний знак НОМЕР_5 , 29 жовтня 2024 року зареєстровано за ОСОБА_1 . Однак, це не було встановлено в судовому порядку, оскільки судом не було проведено жодного судового засідання з моменту надходження справи до суду до дати винесення судового рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу представника позивача залишити без задоволення.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що власником автомобіля марки ВАЗ 21121, державний номерний знак НОМЕР_2 , відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 24 лютого 2023 року є ТОВ «Авентус Лізинг», що підтверджується наявною у матеріалах справи копією свідоцтва (а.с.36).

Як вбачається з матеріалів справи, 24 лютого 2023 року між ТОВ «Авентус Лізинг» та ОСОБА_1 було укладено Договір фінансового лізингу № ЧГ-2 580 від 24 лютого 2023 року. Згідно Акту прийому-передачі об`єкта лізингу від 24 лютого 2023 року до вказаного договору Лізингодавець передав, а Лізингоодержувач прийняв, в якості Об`єкта лізингу наступне майно: автомобіль марки ВАЗ 21121, рік випуску 2007 (а.с.13).

Відповідно до п. 5 Договору фінансового лізингу № ЧГ-2 580 від 24 лютого 2023 року, строк лізингу 24 місяці, загальна сума лізингових платежів становить 145 296,18 грн (а.с.6-12).

25 грудня 2023 року о 19-30 годині в Дніпропетровській області у місті Кривому Розі, Довгинцівський район, на нерегульованому перехресті нерівнозначних доріг без назви вулиць, яка веде до вул.Сікорського та вул.Вернадського, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Шкода Фабія, державний номерний знак НОМЕР_1 , виконуючи маневр повороту праворуч, не переконалась в тому, що це буде безпечним і вона своїми діями не створить перешкоди або небезпеки іншими учасниками руху, рухаючись по другорядній дорозі, позначеній 2.11 «Дати дорогу», не надала дорогу транспортному засобу автомобілю марки ВАЗ 21121, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_5 , який рухався по головній дорозі вул. Вернадського та скоїла з ним зіткнення, який по інерції в некерованому стані виїхав на смугу, зустрічного руху та скоїв наїзд на транспортний засіб автомобіль марки Сітроен, державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_6 , який стояв перед перехрестям. Після чого водій ОСОБА_2 , продовживши рух, виїхала за межі проїзної частини та скоїла наїзд на перешкоду у вигляді бетонного паркану буд. АДРЕСА_1 .

Внаслідок ДТП авто отримало механічні пошкодження, що спричинило матеріальні збитки. Своїми діями водій ОСОБА_2 порушила вимоги п. 10.1, п. 16.11 Правил дорожнього руху України, її дії кваліфіковано за ст. 124 КУпАП.

Постановою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 січня 2024 року у справі про адміністративне правопорушення № 211/205/24, провадження № 3/211/525/24, відповідача ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 850 грн. Постанова не оскаржена, набрала законної сили 06 лютого 2024 року (а.с.30).

Відповідно до довіреності № 289 від 26 грудя 2023 року, ТОВ «Авентус Лізинг» дозволило ОСОБА_1 бути їх представником з питань отримання компенсації на власний банківський рахунок для безпосередньої оплати ремонтних робіт за договором страхування цивільної відповідальності автовласників за спричинене пошкодження автомобілю марки ВАЗ 21121, державний номерний знак НОМЕР_2 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 25 грудня 2023 року, згідно протоколу про адміністративне правопорушення. Довіреність видана без права передовіри терміном дії до 24 лютого 2024 року (а.с.31).

Цивільна правова відповідальність водія ОСОБА_2 на момент ДТП була застрахована відповідно до полісу ОСЦПВВНТЗ № ЕР-215668987 від 12 лмпня 2023 року у ТДВ «СГ «Оберіг», ліміт відповідальності 160 000 грн, без франшизи (а.с.156).

08 січня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до ТДВ «СГ «Оберіг» із заявою на виплату страхового відшкодування (а.с.38). Як вбачається з тексту даної заяви позивач узгодила зі страховиком відповідача наступне: «…Здійснення Страховиком виплати страхового відшкодування згідно цієї Заяви в зазначеному в ній розмірі є повним виконанням Страховиком своїх зобов`язань перед Заявником щодо означеного страхового випадку та підтверджує, що страховий випадок вважається повністю врегульованим та Заявник не матиме жодних претензій до Страховика стосовно означеного страхового випадку. Розмір (сума) страхового відшкодування Страховиком та Заявником є взаємно погодженою. Страховик і Заявник досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи. Страховик надав Заявнику всі роз`яснення про його права та обов`язки…».

Висновком експерта № Д13/07/24 про результати проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи по цивільній справі № 211/2203/24 від 30 вересня 2024 року (а.с.95-122), визначена, зокрема, вартість матеріального збитку, завданого власнику легкового автомобіля марки ВАЗ 21121, державний номерний знак НОМЕР_5 , в результаті його пошкодження у дорожньо-транспортній пригоді, яка сталася 25 грудня 2023 року, яка становить 63 011,54 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не вправі вимагати з винуватця різниці між збитком і межами відповідальності страховика, оскільки у заяві від 08 січня 2024 року позивач узгодила суму страхового відшкодування зі страховою компанією без проведення експертизи та отримала на свій рахунок узгоджену суму 38 000 грн та з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів спричинення їй моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з такими висновкоми суду першої інстанції, з наступних підстав.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюється Конституцією України, ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

Пунктом 2.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Указана норма кореспондується зі статтею 999 ЦК України, якою встановлено, що до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

У спорах пов`язаних із відшкодуванням шкоди за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV) є спеціальними, а цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

За вимогами статті 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

У пункті 33.1.4 статті 33 Закону № 1961-IV передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Крім того, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1 статті 35).

Сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди внаслідок ДТП особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі відповідає обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди).

Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (у договірному зобов`язанні ним є страховик).

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону № 1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Разом із тим, згідно з пунктом 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо за рахунок потерпілої особи (її представника), то сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеноговідповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердженняфакту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком.

Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Судом встановлено, що відповідно до заяви про виплату страхового відшкодування від 08 січня 2024 року між позивачем та ТДВ «СГ «Оберіг» було узгоджено розмір страхового відшкодування в розмірі 38 000 грн.

Як вбачається з тексту даної заяви позивач узгодила зі страховиком відповідача наступне: «…Здійснення Страховиком виплати страхового відшкодування згідно цієї Заяви в зазначеному в ній розмірі є повним виконанням Страховиком своїх зобов`язань перед Заявником щодо означеного страхового випадку та підтверджує, що страховий випадок вважається повністю врегульованим та Заявник не матиме жодних претензій до Страховика стосовно означеного страхового випадку. Розмір (сума) страхового відшкодування Страховиком та Заявником є взаємно погодженою. Страховик і Заявник досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи. Страховик надав Заявнику всі роз`яснення про його права та обов`язки…» (а.с.38).

Дану суму було перераховано на реквізити, указані позивачем у заяві та сторона позивача не заперечує отримання вказаного страхового відшкодування.

Зазначене свідчить про те, що ТДВ «СГ «Оберіг» та ОСОБА_3 дійшли згоди про розмір страхового відшкодування, що підтверджується підписаною нею заявою щодо страхового відшкодування та відповідає вимогам статті 30, пункту 34.4 статті 34 та пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV.

Колегія суддів звертає увагу, що для приватного права властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (постанова Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанова Верховного Суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц та постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 травня 2021 року у справі № 461/9578/15-ц також звертала увагу на те, що добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) ґрунтується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Крім того, для приватного права притаманна диспозитивність, яка проявляється, зокрема і в тому, що особа, з урахуванням принципу свободи правочину, сама вирішує вчиняти чи не вчиняти певний правочин.

Доктрина заборони суперечливої поведінки, базується зокрема на тому, що ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці. В основі доктрини заборони суперечливої поведінки знаходиться принцип добросовісності. Верховний Суд у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 зазначав, що добросовісність - це певний стандарт поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Схожих за змістом висновків у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постанові від 13 грудня 2023року у справі № 759/28079/21.

ОСОБА_1 скористалась своїм правом звернення безпосередньо до страховика та отримала страхове відшкодування, а ТДВ «СГ «Оберіг», яке забезпечило реалізацію права позивача на отримання страхового відшкодування у розмірі погодженого зі страховою, тому позивач не вправі вимагати з винуватця різниці між збитком і межами відповідальності страховика.

Оскільки, позивач погодився із певним розміром страхового відшкодування ТДВ «СГ «Оберіг» в сумі 38 000 грн, а тому заявлена в подальшому вимога до відповідача суперечить як попередній поведінці ОСОБА_1 , так і засадам розумності та диспозитивності. Відомостей про те, що позивач погодився на отримання страхового відшкодування від страхової компанії під впливом помилки, обману, насильства, тяжкої обставини або не усвідомлюючи значення своїх дій, матеріали справи не містять.

ОСОБА_1 скористалась своїм правом звернення безпосередньо до страховика та отримала страхове відшкодування, а ТДВ «СГ «Оберіг», в порядку прямого врегулювання збитків шляхом зарахування зустрічної вимоги ТДВ «СГ «Оберіг», забезпечило реалізацію права позивача на отримання страхового відшкодування у розмірі погодженого зі страховою, тому позивач не вправі вимагати з винуватця різниці між збитком і межами відповідальності страховика.

Доводи апеляційної скарги про те, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог позивача в частині відмови в стягненні матеріальних збитків суд безпідставно посилався на постанову Верховного Суду від 13 грудня 2023 року у справі № 759/28079/21, яка регулює відносини між страховиком та страхувальником, а не відносини між страховиком на винною особою, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки вказані доводи зводяться до невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства та власного його тлумачення, що не може бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду.

Щодо позовних вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що згідно частин першої-третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно із положеннями частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, що її завдала за наявності її вини.

Суд першої інстанції, дослідивши матеріали справи та надані сторонами у справі докази, приймаючи до уваги заперечення сторони відповідача, обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог позивачки у частині стягнення моральної шкоди з огляду на те, що позивач ОСОБА_1 не була учасником ДТП або пасажиром транспортного засобу, який постраждав внаслідок ДТП, належних та допустимих доказів спричинення їй моральної шкоди не надала.

У справі, що розглядається, судом першої інстанції надано відповідь на всі істотні питання, що виникли під час кваліфікації спірних відносин. Наявність у апелянта іншої точки зору на встановлені судом обставини та щодо оцінки наявних у матеріалах доказів не спростовує законності та обґрунтованості прийнятих судом першої інстанції рішення та фактично зводиться до спонукання суду апеляційної інстанції до прийняття іншого рішення - на користь апелянта.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта по суті спору та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка переглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих і правильних висновків суду першої інстанції.

Наведені апелянтом в апеляційній скарзі доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції прозахист правлюдини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Щодо судових витрат, то відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених апелянтом у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 27 995 грн, що менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 382-384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Трофименко Марина Володимирівна, залишити без задоволення.

Рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складений 03 жовтня 2025 року.

Головуючий:

Судді: