справа № 274/5993/25
провадження № 2/0274/2391/25
Рішення

Іменем України

03.10.2025 року м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області у складі: судді Вдовиченко Т.М., за участі секретаря судового засідання - Рудич М.О., розглянувши в м. Бердичеві Житомирської області в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Бердичівський машинобудівний завод "Прогрес" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Слюсарчук Є.А., звернувся до суду із позовною заявою у якій просить стягнути з АТ "Бердичівський машинобудівний завод "Прогрес" на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 78489,09 грн та компенсацію втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків їх виплати у сумі 9562,95 грн.

Позов обґрунтовано тим, що станом на день прийняття наказу про звільнення (наказ АТ «БМЗ «Прогрес» від 24.02.2025 №28-к) відповідач не провів з позивачем кінцевого розрахунку щодо виплати заробітної плати у розмірі 245598,49 грн., що є порушенням ст. 116 Кодексу законів про працю України, в зв`язку з чим, позивачем було подано до суду заяву про видачу судового наказу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати.

Відповідно до судового наказу від 06.05.2025 у справі №274/3003/25 стягнуто з Акціонерного товариства «Бердичівський машинобудівний завод «Прогрес» на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , нараховану, але невиплачену заробітну плату станом на 28.04.2025 в сумі 245598 гривень 49 копійок.

Отримавши судовий наказ, його було подано для примусового виконання до Бердичівського відділу Державної виконавчої служби у Бердичівському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Згідно відповіді на адвокатський запит від 18.08.2025 №84/304 остаточний розрахунок з позивачем було проведено 17.07.2025. Відповідно, кінцевий розрахунок було здійснено з порушенням ст. 116 КЗпП України.

Загальний розмір середнього заробітку, який підлягає стягненню, з утриманням відповідних податків та зборів, становить 78489,09 грн.: 762,03 грн (середньоденна заробітна плата) х 103 робочих дні за період з 25.02.2025 до 17.07.2025.

Ухвалою судді Бердичівського міськрайонного суду від 01.09.2025 у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.28).

17.09.2025 представником відповідача ОСОБА_2 до Бердичівського міськрайонного суду подано відзив на позовну заяву, в якому вказує, що позовні вимоги в частині стягнення компенсації втрати частини доходу, у зв`язку з порушенням строків їх виплати у сумі 9562,95 грн визнаються, позовні вимоги в частині стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку у розмірі 78489,09 грн не визнаються. Просить відмовити у задоволенні позову в цій частині, посилаючись на те, що затримка виплати позивачу заробітної плати сталася з об`єктивних причин, а саме - через скорочення замовлень на продукцію, яка виготовлялася, у зв`язку з військовою агресією російської федерації, так як значна частина основних замовників продукції знаходиться на тимчасово окупованих територіях або постраждала від військової агресії, що призвело до відсутності стабільних надходжень грошових коштів у 2022 - 2023 рр. Збройна агресія російської федерації є форс-мажорною обставиною, що підтверджується листом № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 р. Торгово-промислової палати України.

19.09.2025 представником позивача ОСОБА_3 подано відповідь на відзив. Вказує, що відсутність коштів у роботодавця не є підставою для звільнення його від відповідальності у формі виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника. Зазначає, що Законом не передбачено підстав для зменшення розміру середнього заробітку за певних обставин. Просив задоволити позовні вимоги в повному обсязі.

Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за наявним матеріалами справи.

Судом встановлено наступні обставини справи.

Як вбачається з Витягу з наказу №33-к від 25.02.2022, ОСОБА_1 прийнятий слюсарем із складання металевих конструкцій 5 розряду механоскладального цеху №3 АТ "Бердичівський машинобудівний завод "Прогрес" з 01.03.2022 з оплатою згідно "Системи оплати праці" з випробувальним терміном 1 місяць (а.с.12).

На підставі Наказу №28-6 від 24.02.2025 ОСОБА_1 слюсаря із складання металевих конструкцій 5 розряду механоскладального цеху №3 АТ "Бердичівський машинобудівний завод "Прогрес" звільнено 24.02.2025 за власним бажанням (а.с.13).

Згідно довідки АТ "Бердичівський машинобудівний завод "Прогрес" про нараховану та невиплачену заробітну плату №101/62 від 29.04.2025 станом на 28.04.2025 ОСОБА_1 нараховано заборгованість по заробітній платі в розмірі 245598,49 грн (а.с.14).

Відповідно до повідомлення АТ "Бердичівський машинобудівний завод "Прогрес" на адвокатський запит від 18.08.2025 №84/304, датою звільнення ОСОБА_1 є 24 лютого 2025 року, тому для розрахунку потрібно включати період грудень 2024 р. - січень 2025 р. ОСОБА_1 перебував у відрядженні з 10 по 27 січня 2025 р., оплата праці за даний період здійснювалась зі збереженням середнього заробітку, тому вона не підлягає включенню до розрахунку середнього заробітку ОСОБА_1 . Відповідно до табелів обліку робочого часу ОСОБА_1 відпрацював 20 робочих днів у грудні 2024 року та 10 робочих днів у січні 2025 року. Згідно розрахункових листів за цей період йому було нараховані наступні суми: Відрядна оплата за грудень 2024 р. - 18 63 8,18 грн., індексація заробітної плати в грудні 2024 р. - 214,71 грн., відрядна оплата за січень 2025 р. - 10 836,52 грн. Всього нараховано -29 689,41 грн. За вирахуванням податку з доходів фізичних осіб (18%) та військового збору (5%) сума заробітної плати складає 22 860,85 грн. Середньоденний заробіток за 30 робочих днів становить 762,03 грн.

Остаточний розрахунок з позивачем проведено 17.07.2025 р. Сума компенсації становитиме: 227 689,40*4,2%=9 562,95 грн. (а.с.15 - 16).

На підставі судового наказу від 06.05.2025 у справі №274/3003/25 стягнуто з Акціонерного товариства «Бердичівський машинобудівний завод «Прогрес» на користь ОСОБА_1 нараховану, але невиплачену заробітну плату станом на 28.04.2025 в сумі 245 598 гривень 49 копійок (а.с.17).

Як вбачається з довідок АТ «Ощадбанк», остаточний розрахунок при звільненні був проведений з ОСОБА_1 17.07.2025 (а.с.19 - 20).

Згідно із статтею 43 Конституції України, гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно з частиною першою ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом) але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до частини першої ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (зокрема, наприклад, справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, а також справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/ «правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності.

Європейський Суд неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу №1 є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені.

Таким чином, з огляду на те, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами Кодексу Законів України про працю, Закону України «Про оплату праці», а позивач перебувала у трудових відносинах з відповідачем до 28.01.2025 року, виконувала свої трудові обов`язки в повному обсязі, а також при звільненні не отримала всі належні їй платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського Суду.

В пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», судам роз`яснено, що необхідно враховувати, що норми і гарантії оплати праці, визначені законодавством для працівників підприємств, установ, організацій усіх форм власності, є мінімальними державними гарантіями і тому при договірному регулюванні вони не можуть бути погіршені. Йдеться як про мінімальний розмір заробітної плати, так і про норми оплати праці, зокрема за час простою.

Згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 Кодексу законів про працю України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Згідно ст. 27 Закону України "Про оплату праці" порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні позивача становить за період з 25.02.2025 року по 17.07 2025 року : 103 дні х 762 грн. 03 коп. = 78489,09 грн., які підлягають стягнення з відповідача на користь позивача.

Статтею 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» передбачено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Судом встановлено та даний факт не спростований відповідачем у відзиві щодо порушення відповідачем строків виплати позивачу заробітної плати.

За таких встановлених обставин, позовні вимоги в частині стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати позивачу становить 227689,40 грн х 4,2% = 9562,95 грн., що підтверджується наданим відповідачем розрахунком та який не спростований позивачем.

За таких обставин. суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 968,96 грн.

Керуючись ст. 12-13,76-81,89, 247,258,263-265,274-275,279,354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Бердичівський машинобудівний завод "Прогрес" ппо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства "Бердичівський машинобудівний завод "Прогрес" (, місцезнаходження: Житомирська область, м.Бердичів, вул.Європейська, 79) на користь ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 78489,09 грн та компенсацію втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків їх виплати у сумі 9562,95 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства "Бердичівський машинобудівний завод "Прогрес" (, місцезнаходження: Житомирська область, м.Бердичів, вул.Європейська, 79) на користь ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) витрати по сплаті судового збору в розмірі 968,96 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 03 жовтня 2025 року

Суддя: Т.М.Вдовиченко