Справа № 545/5631/24
Провадження № 2/545/475/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" жовтня 2025 р. Полтавський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Стрюк Л.І.,

з участю секретаря Гаврися В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Полтаві у загальному порядку позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності на будинок,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона є власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний будинок був побудований до шлюбу з відповідачем, проте право власності на нього зареєстроване вже під час шлюбу з ОСОБА_2 .

Зазначала, що вказаний будинок побудований спільно з її першим чоловіком ОСОБА_3 у 1988 році, однак на день смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 будинок не було введено в експлуатацію.

Згідно з рішенням №207 виконавчого комітету Супрунівської сільської ради Полтавського району від 23.10.2003 року їй передана у безоплатну приватну власність земельна ділянка загальною площею 0,1415 га для обслуговування житлового будинку та господарських будівель.

07.03.2006 позивач зареєструвала шлюб із відповідачем, який було розірвано рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 19.09.2014, в якому, зокрема, визначено, що спір про поділ майна подружжя відсутній.

Також рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 15.05.2008 за ОСОБА_1 визнано право власності на самочинно збудований житловий будинок за вказаною адресою.

Посилаючись на вищенаведене та на те, що вказане майно набуте нею до шлюбу з відповідачем, просила суд визнати за ОСОБА_1 право особистої власності на житловий будинок з господарським будівлями, загальною площею 106,4 кв.м, житловою площею 59,6 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

У судове засідання представник позивача не з`явився, попередньо надавши заяву про розгляд справи без його участі, у якій зазначив, що свої вимоги підтримує повністю, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав. Згідно з п. 2 ч.7, ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається таким, що повідомлений належним чином.

За таких обставин, за згодою представника позивача, проводиться заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з таких підстав.

Судом встановлено, що 11.07.1987 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстровано шлюб виконкомом Терешківської сільської ради народних депутатів Полтавського району Полтавської області за актовим записом №11.

23.03.1988 року ОСОБА_3 рішенням виконавчого комітету Полтавської районної ради надано дозвіл на будівництво житлового будинку на відведеній земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 .

01.03.1988 року заведений Будівельний паспорт, де замовником зазначений ОСОБА_3 , в якій міститься:

- Виписка із рішення Полтавської районної ради народних депутатів, яким дозволено ОСОБА_3 будівництво житлового будинку по АДРЕСА_1 .

- Пояснювальна записка;

- Акт про виніс границі земельної ділянки в натурі, для будівництва житлового будинку, сараю і літньої кухні;

- Проект застройки земельної ділянки;

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер.

Згідно з технічним паспортом житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 було збудовано у 1988 році.

Згідно з рішенням №207 виконавчого комітету Супрунівської сільської ради Полтавського району від 23.10.2003 року ОСОБА_5 була передана у безоплатну приватну власність земельна ділянка загальною площею 0,1415 та для обслуговування житлового будинку та господарських будівель.

07.03.2006 року Тетяна Петрівна зареєструвала шлюб із ОСОБА_2 у Супрунівській сільській раді Полтавського району Полтавської області за актовим записом №2, після якого змінила своє прізвище з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 ».

18.03.2008 року КП «Бюро технічної інвентаризації та містобудування Полтавського району» надало Архітектурно - будівельний висновок про стан житлового будинку на земельній ділянці по АДРЕСА_1 .

Відповідно до вказаного висновку, одноповерховий будинок, розташований на земельній ділянці площею 0,14 га по АДРЕСА_1 , що знаходиться у користуванні ОСОБА_1 , відповідно до запису 173 в ЗШК Супрунівської Сільської ради, закінчено будівництвом в 1988 році з незначними відхиленнями від будівельного паспорта.

Для ресстрації будинку ОСОБА_1 звернулась до реєстратора, отримавши відмову в зв?язку із невідповідністю поданих документів Типовому положенню про порядок державної реєстрації на нерухоме майно, затвердженого Наказом МОУ за №7/5 від 7.02.2002.

Згідно з рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 15.05.2008 (справа №2-666/2008) ОСОБА_1 на праві власності належить самочинно збудований житловий будинок з господарскими будівлями, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Супрунівської сільської ради Полтавського району від 22.08.2013 внесено зміни до п. 1 рішення Супрунівської сільської ради за №207 від 23.10.2003, виклавши його у такій редакції: 1 Передати безоплатно у власність гр. ОСОБА_1 земельну ділянку із земель комунальної власності (кадастровий помер :07:001:0528) загальною площею 0,1415 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 на території Супрунівської сільської ради Полтавського району Полтавської області.

Згідно зі свідоцтвом про право власності, серія та номер НОМЕР_1 , виданим Реєстраційною службою Полтавського районного управління юстиції Полтавської області від 10.10.2013, ОСОБА_1 належить на праві власності земельна ділянка площею 0,1415 га, кадастровий помер :07:001:0528, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

19.09.2014 року рішенням Полтавського районного суду Полтавської області року (справа N? 545/3378/14-ц) шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано. Судовим рішенням встановлено, що спору про поділ майна подружжя не має.

Статтею 57 СК України встановлено, що особистою приватною власністю чоловіка, дружини є: майно, набуте кожним з них до шлюбу; майно, набуте ним, нею за час шлюбу але на підставі договору дарування або спадкування; майно, набуте ним, нею за час шлюбу, але за кошти, які належать їй, йому особисто; премії, винагороди, які він, вона одержав за особисті заслуги; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка належала чоловікові, дружині, а також як відшкодування, завданої їй, йому моральної шкоди; страхові суми, одержані нею, ним за обов`язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них.

Оскільки набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності подружжя, тобто, якщо майно було набуте за час шлюбу, передбачається (презюмується), що воно є спільним. Протилежне, тобто належність майна до роздільного майна подружжя, потребує доведення. Якщо при поділі майна один з подружжя стверджує, що певна річ була набута за час шлюбу на власні кошти цієї особи, то такі факти потребують доведення в суді.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі №372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Стаття 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року №11, роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60,69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

У відповідності зі ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, та у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом, і в такому разі право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Частиною першою статті 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Вирішуючи спір про поділ майна, необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання

Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 січня 2024 року у справі № 645/4165/21

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що спірний будинок фактично був збудований до укладення шлюбу з відповідачем, що свідчить про набуття цього майна позивачем до шлюбу.

Введення об`єкта в експлуатацію це завершальний етап зведення об`єкта, що дозволяє отримати право власності і надає можливість підключення до інженерних мереж (обов`язкових для його повноцінного функціонування). Готовим до введення в експлуатацію вважається об`єкт архітектури або інженерна споруда, щодо якого закінчені всі роботи (будівельно-монтажні, оздоблювальні, пуско-налагоджувальні) і підготовлена (оформлена) належним чином вся виконавча документація.

Отже, введення будинку в експлуатацію є вимогою закону, як і державна реєстрація, яка необхідна для юридичного оформлення права власності на цей об`єкт нерухомості.

Відтак, сам по собі факт оформлення права власності на новозабудову в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Вказана правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України у справі №6-2921цс17 від 15.11.2017.

В оцінці наведених обставин необхідно виходити з того, що визначальним юридичного статусу майна (особисте чи спільне) є не факт реєстрації прав на таке майно, що мав після розірвання шлюбу, а факт набуття (створення) майна, у цьому випадку зведення будинку.

За таких обставин, беручи вищенаведене до уваги та вивчивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку про доведеність позовних вимог в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12,13,81,141,259,263-265,352 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити повністю.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності на будинок - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 право особистої приватної власності на житловий будинок з господарським будівлями, загальною площею 106,4 кв.м., житловою площею 59,6 кв.м., що знаходиться за адресою: 38785, Полтавська область, Полтавський район, с.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту проголошення шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя: Л. І. Стрюк