Провадження №2/748/1195/25
Єдиний унікальний № 748/2495/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" жовтня 2025 р.м. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючої судді Костюкової Т.В.

за участю секретаря судового засідання Гофрик К.С

представника позивача - адвоката Кульгейко Л.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігів цивільну справу позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Іванівка АГ» про розірвання договору найму (оренди) земельних ділянок

ВСТАНОВИВ :

28 липня 2025 року представник позивача адвокат Кульгейко Леся Юріївна, діючи на підставі ордеру про надання правничої допомоги серії СВ № 1119008 від 16.06.2025 та в інтересах ОСОБА_1 , в системі «Електронний суд» звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати:

-договір оренди землі №337 від 21 вересня 2018 року укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Іванівка АГ», , предметом якого є земельна ділянка з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, площею 2,2454 га, кадастровий номер :03:000:0104, яка розташована на території Шестовицької сільської ради Чернігівського району Чернігівської області;

- договір оренди землі №352 від 02 березня 2020 рокуукладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Іванівка АГ», , предметом якого є земельна ділянка з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,2531 га, кадастровий номер :03:000:0105, яка розташована на території Шестовицької сільської ради Чернігівського району Чернігівської області.

Також, просить сягнути з ТОВ «Агрофірма «Іванівка АГ» на користь позивача понесені нею судові витрати, в тому числі, на професійну правничу допомогу.

Позов обґрунтовується тим, що позивачка є власницею земельних ділянок з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, площею 2,2454 га, кадастровий номер :03:000:0104, яка розташована на території Шестовицької сільської ради Чернігівського району Чернігівської області та земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,2531 га, кадастровий номер :03:000:0105, яка розташована на території Шестовицької сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, які нею передані в оренду відповідачу Товариству з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Іванівка АГ» на підставі укладених договорів оренди № 337 від 21.09.2018 року та відповідно № 352 від 02 березня 2020 року. Відповідно до п.11 укладених між сторонами Договорів оренди передбачено, що орендна плата вноситься орендарем на протязі року, але останній платіж не пізніше 30 грудня розрахункового року. В противагу даному орендарем орендна плата за 2022 , 2023 та 2024 у строки погоджені Договорами позивачу не була сплачена. Погашення заборгованості відповідачем відбулося поза межами обумовлених строків, що є систематичним порушенням термінів сплати орендної плати за користування земельними ділянками та як наслідок підставою для розірвання Договорів оренди землі. Вказані обставини слугували підставою звернення до суду з даним позовом.

Чернігівський районний суд Чернігівської області своєю ухвалою від 29 липня 2025 року відкрив провадження по справі за правилами загального позовного провадження.

14 серпня 2025 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача ТОВ «Агрофірма Іванівка «АГ» Добрицької В.С. надійшов відзив, у якому просить відмовити в задоволенні позову. Зазначає, що у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації на території здійснення господарської діяльності товариства відбувались активні бойові дії, тому порушення договору сталося не з вини ТОВ «Агрофірма «Іванівка АГ». Посилаючись на п. 41 Договору вказує про необхідність звільнення від відповідальності за порушення умов договору. Також сторона відповідача клопотала про зменшення розміру витрат на правничу допомогу.

19 серпня 2025 року через систему «Електронний суд» від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Кульгейко Л.Ю. надійшла відповідь на відзив, в якому просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Вказує, що позиція відповідача є необґрунтованою, оскільки відповідачем не доведено причинно-наслідкового зв`язку неможливості належно виконати свої зобов`язання згідно умов конкретних договорів оренди землі № 337 від 21.09.2018 року та відповідно № 352 від 02 березня 2020. Протягом 2022-2023 та 2024 року років, відповідач жодного разу не звертався до позивача для попередження останнього про те, що ТОВ «Агрофірма «Іванівка АГ» зазнало впливу обставин непереборної сили і не може виконати свої зобов`язання згідно умов договорів оренди землі. Відомості з офіційних джерел про реальний фінансовий стан відповідача, спростовують доводи представника відповідача про наявність виняткових випадків чи непереборних обставин, що зумовлювали чи ускладнювали відповідачу вчасно виконувати зобов`язання за договорами оренди землі в частині щодо виплати орендної плати позивачу. Крім того, зазначає, що юристконсульт ТОВ " Агрофірма " Іванівка АГ" Добрицька В.С. до відзиву не надала доказів на підтвердження повноважень, а тому відзив у даній справі слід вважати неподаним.

Відповідно до положень ч.1, 3 стаття 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Тобто ч.3 ст. 58 ЦПК України розкриває поняття самопредставництва, а саме представництво у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, яка уповноважена діяти від імені юридичної особи відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту).

У постанові Верховного Суду від 06 листопада 2023 року у справі № 149/289/21, вирішуючи питання щодо самопредставництва юридичної особи, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду врахував висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 02 липня 2020 року у справі № 9901/39/20 (провадження № 11-137заі20), згідно яких процесуальне законодавство передбачає дві форми участі сторін у справі, а саме: участь через представника (представництво) і особисту участь (самопредставництво). Юридична особа незалежно від порядку її створення, суб`єкт владних повноважень, який не є юридичною особою, беруть участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її (його) імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи, суб`єкта владних повноважень), або через представника.

Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що для визнання особи такою, яка діє в порядку самопредставництва, необхідно, щоб у відповідному законі, статуті, положенні чи трудовому договорі (контракті) було чітко визначено її право діяти від імені такої юридичної особи без додаткового уповноваження, тобто без довіреності.

Тобто, аналіз практики Верховного Суду свідчить, що сама лише довіреність не може підтверджувати повноваження працівника представляти інтереси юридичної особи в порядку самопредставництва. Таким чином для визнання особи такою, що діє в порядку самопредставництва, необхідно, щоб у відповідному законі, статуті, положенні чи трудовому договорі (контракті) було чітко визначено її право діяти від імені такої юридичної особи.

До відзиву на позов юрисконсультом ТОВ «Агрофірма ІванівкаАГ» Добрицькою В.С. на підтвердження повноважень на представництво інтересів ТОВ "Агрофірма ІванівкаАГ" надано довіреність адміністративного директора ТОВ "Агрофірма Іванівка АГ" Кошелева Д.В., якою він уповноважує юрисконсульта ТОВ «Агрофірма Іванівка АГ» Добрицьку В.С. в порядку самопредставництва здійснювати від імені ТОВ "Агрофірма ІванівкаАГ" процесуальні права та обов`язки та здійснювати свої повноваження з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи з використанням власного електронного кабінету та накладенням на такі документи КЕП, а також посадову інструкцію та наказ на приняття на роботу на посаду юристконсульта.

Суд погоджуються, із твердженням представника позивача, що посадова інструкція Добрицької В.С. є локальним (внутрішнім) нормативно-правовим актом товариства, яким регулюються трудові відносини юристконсульта, а отже не є документом, визначених ст.58 ЦПК України, яким підтверджуються повноваження особи на самопредставництво юридичної особи в суді.

Таким чином, з урахуванням вимог цивільного процесуального законодавства та правової позиції Верховного Суду, суд приходить до висновку, що до відзиву на позов відповідачем суду не надано визначених ст.58 ЦПК України доказів на підтвердження повноважень Добрицької В.С. на самопредставництво ТОВ " Агрофірма Іванівка АГ" у суді, а відтак поданий без повноважень відзив на позовну заяву суд вважає неподаним.

Ухвалою від 28 серпня 2025 року підготовче провадження у даній справі було закрито та призначено її до розгляду на 07 жовтня 2025 року.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі, акцентувавши увагу суду на тому, що строки орендної плати є істотними умовами договору оренди землі. Всупереч умовам Договорів оренди №337 та №352 ТОВ «Агрофірма «Іванівка АГ» своєчасно(не пізніше 30 грудня розрахункового року) не сплачувало Позивачці орендну плату за 2022, 2023 та 2024 роки, а тому в діях відповідача вбачається систематичність порушення істотних умов Договорів оренди №337 та №352, що підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 19.02.2025 року по ОСОБА_1 . Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати. Зазначені положення закону вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди. При цьому систематичне порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання договору, незважаючи на те, чи виплачена в подальшому заборгованість. Той факт, що відповідач сплатив усю суму заборгованості з орендної плати за землю, не має правового значення для вирішення цього спору, оскільки наявний факт систематичної несплати протягом періоду дії договорів оренди землі.

Відповідач , будучи повідомленим належним чином, явку свого представника в судове засідання не забезпечив, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав ( а.с 75)

Суд, дослідивши письмові докази, приходить до такого висновку.

Встановлено, що ОСОБА_1 є власницею земельної ділянки з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, площею 2,2454 га, кадастровий номер :03:000:0104, яка розташована на території Шестовицької сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, яка належна останній на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 31.08.2018 року, що видане державним нотаріусом Чернігівської районної державної нотаріальної контори Завалієво. В.В. та зареєстроване в Реєстрі за № 1-1850 ( а.с 8)

Право власності на земельну ділянку кадастровий номер :03:000:0104 яка розташована на території Шестовицької сільської ради Чернігівського району Чернігівської області площею 2,2454 га зареєстровано за позивачкою ОСОБА_1 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 31.08.2018 року, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 42798795 від 01.09. 2018 року ( а.с 9)

21 вересня 2018 року року між ОСОБА_1 , як орендодавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Іванівка АГ», як орендарем, був укладений договір оренди землі №337 , предметом якого є земельна ділянка з кадастровим номером :03:000:0104 загальною площею 2, 2454 га(а.с.10-11).

Згідно п.8 Договору оренди, договір укладено на 10 років з урахуванням ротації культур.

Відповідно до п.11 Договору оренди, орендна плата сплачується Орендарем на протязі року, але останній платіж не пізніше 30 грудня розрахункового року. Орендар, за погодженням з Орендодавцем, може перенести термін виплати орендної плати.

Згідно п.28 Договору оренди, Орендар зобов`язаний, зокрема, у відповідності з договором своєчасно сплачувати орендну плату.

Відповідно до п.33 Договору оренди, дія договору припиняється шляхом його розірвання, зокрема, за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором.

Згідно п.34 Договору оренди, за невиконання або неналежне виконання Договору сторони несуть відповідальність відповідно до закону та цього Договору.

Відповідно до п.9 Договору оренди, орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та у розмірі, що становить 10% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки і становить 4 091 грн. 75 коп. в рік.

Згідно п.10 Договору оренди, обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з врахуванням коефіцієнта індексації на поточний рік.

Відповідно до п.31 Договору оренди, зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін.

Також судом встановлено, що ОСОБА_1 є власницею земельної ділянки з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,2531 га, кадастровий номер :03:000:0105, яка розташована на території Шестовицької сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, яка належна останній на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 18. 02. 2020 року , що видане приватним нотаріусом Чернігівського районного нотаріального округу Чернігівської області Т.В.Кириченко та зареєстроване в Реєстрі за № 210 ( а.с 12)

Право власності на земельну ділянку кадастровий номер :03:000:0105 яка розташована на території Шестовицької сільської ради Чернігівського району Чернігівської області площею 2,2531 га зареєстровано за позивачкою ОСОБА_1 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 18.02.2020 року, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 51195197 від 18.02.2020 року ( а.с 13)

02 березня 2020 року між ОСОБА_1 , як орендодавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Іванівка АГ», як орендарем, був укладений договір оренди землі №352 , предметом якого є земельна ділянка з кадастровим номером :03:000:0105 загальною площею 2.2531 га(а.с.14-15).

Згідно п.7 Договору оренди, договір укладено на 10 років з урахуванням ротації культур.

Відповідно до п.11 Договору оренди, орендна плата сплачується Орендарем на протязі року, але останній платіж не пізніше 30 грудня розрахункового року. Орендар, за погодженням з Орендодавцем, може перенести термін виплати орендної плати.

Згідно п.28 Договору оренди, Орендар зобов`язаний, зокрема, у відповідності з договором своєчасно сплачувати орендну плату.

Відповідно до п.33 Договору оренди, дія договору припиняється шляхом його розірвання, зокрема, за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором.

Згідно п.34 Договору оренди, за невиконання або неналежне виконання Договору сторони несуть відповідальність відповідно до закону та цього Договору.

Відповідно до п.9 Договору оренди, орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та у розмірі 5465,90 грн за повний рік користування земельною ділянкою

Згідно п.10 Договору оренди, обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з врахуванням коефіцієнта індексації на поточний рік.

Відповідно до п.31 Договору оренди, зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін.

З дослідженої в судовому засіданні відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору за 2022 рік станом на 19 лютого 2025 року по ОСОБА_1 вбачається що у грудні 2022 року ТОВ «Агрофірма Іванівка АГ » позивачці нарахувало суму коштів 9550,14 грн , але вказана сума не була виплачена, підтвердженням чого є графа відповідної відомості щодо суми виплаченого доходу, в якій відображена сума «0» грн. ( а.с 16)

З дослідженої в судовому засіданні відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору за січень 2023 року листопад 2024 року , сформованої станом на 19 лютого 2025 року по ОСОБА_1 вбачається що у грудні 2023 року ТОВ «Агрофірма Іванівка АГ» позивачці нарахувало суму коштів 12316,14 грн , але вказана сума не була виплачена, підтвердженням чого є графа відповідної відомості щодо суми виплаченого доходу, в якій відображена сума «0» грн ( а.с 17)

Також даною відомістю з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору за січень 2023 року листопад 2024 року , сформованої станом на 19 лютого 2025 року підтверджується проведення виплати відповідачем у лютому 2024 року суми коштів 21866,28 грн, що є сумою заборгованості з орендної плати за 2022 та 2023 рік поспіль за договорами оренди землі №337 від 21.09.2018 року та відповідно №352 від 02.03.2020 року , яка проведена з порушенням строків виплати, що визначені відповідними Договорами, а також вбачається нарахування орендної плати у серпні 2024 року в сумі 10933 грн за 2024 рік. Разом з тим нарахована сума орендної плати позивачці у 2024 році не була звиплачена, підтвердженням чого є сума 0 грн у графі «виплачено».

Отже, на підставі проаналізованих доказів, суд приходить до висновку, що всупереч умовам Договорів оренди землі №337 від 21.09.2018 року та відповідно №352 від 02.03.2020 року , ТОВ «Агрофірма «Іванівка АГ» своєчасно не сплачувала позивачу орендну плату за 2022-2024 роки в установлені Договорами оренди землі строки до 30 грудня розрахункового року, а тому в діях відповідача вбачається систематичність порушення істотних умов Договору оренди (несплата орендної плати два рази, за два роки підряд).

Відносини, пов`язані з орендою землі, крім земельного законодавства регулюються ще й Цивільним кодексом України ст. 617 якого передбачено можливість звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо сторона договору доведе, що таке порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили (форс-мажору).

Частиною 2 статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» визначено, що форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору, зокрема, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, тощо.

В зв`язку із запровадження на території України Указом Президента України № 64 від 24 лютого 2022року воєнного стану, Торгово-промисловою палатою України (далі - ТПП) було оприлюднено лист № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, яким повідомлено, що військова агресія Російської Федерації проти України є форс-мажорною обставиною (обставиною непереборної сили).Це означає, що введення воєнного стану на території України є форс-мажором та є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договору, але тільки в тому випадку, якщо саме ця обставина стала підставою для невиконання договірних зобов`язань.

Отже, якщо орендар доведе факт, що він опинився в ситуації неможливості виконання договірних зобов`язань, або ж виконання договірних зобов`язань внаслідок військової агресії практично неможливо (через активні воєнні дії, тимчасову окупацію засміченням вибухонебезпечними предметами земельної ділянки, що є предметом договору), це допоможе уникнути відповідальності (штрафів/пені) за порушення договірних зобов`язань.

Адже зазвичай такі положення визначають порядок дій сторін договору при виникненні форс-мажорних обставин, і невиконання таких положень може спричинити неможливість посилання сторони на форс-мажор в подальшому.

Тож, для вирішення в кожному конкретному випадку питання звільненні від відповідальності, або ж дострокового розірвання договору оренди земельної ділянки приватної форми власності, варто звернути увагу на наступні положення договорів: строки для повідомлення іншої сторони про виникнення форс-мажорних обставин; обставини, які визначено сторонами як форс-мажорні; форма та засоби зв`язку, якими має бути направлене повідомлення про форс-мажор іншій стороні; документи, які потрібно надати іншій стороні на підтвердження форс-мажорних обставин та строки їх надання; наявність права на односторонню відмову від договору внаслідок тривалої дії форс-мажорних обставин. Інші умови, які сторони погодили під час підписання договору щодо настання форс-мажорних обставин.

Якщо ж у договорі не має положень про форс-мажор, необхідно керуватися загальними приписами статей 617 ЦКУ та 218 ГКУ, які передбачають можливість звільнення від відповідальності внаслідок дії непереборної сили.

Спірним договором у пункті 37 передбачено, що сторона, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності, якщо доведе, що це порушення сталось не з її вини.

Про виникнення форс мажорної обставини для відповідача та неможливість у зв`язку з цим виконання зобов`язань за договором, відповідач не повідомляв позивача (принаймі в матеріалах справи така інформація відсутня) фактично відповідач, як орендар, не довів той факт, що він опинився в ситуації неможливості виконання договірних зобов`язань, або ж виконання договірних зобов`язань внаслідок військової агресії практично неможливо (через активні воєнні дії, тимчасову окупацію засміченням вибухонебезпечними предметами земельної ділянки, що є предметом договору), неможливістю провести посівну компанію чи зібрати урожай. Також відповідач не звертався до позивачки з метою отримання погодження Орендодавця щодо перенесення термінів виплати орендної плати, як це визначено пунктами 11 договорів оренди землі №337 від 21.09.2018 року та відповідно №352 від 02.03.2020 року.

Встановлено, що протягом 2022 - 2024 років відповідач не звертався до ОСОБА_1 для попередження її про те, що ТОВ «Агрофірма «Іванівка АГ» зазнало впливу обставин непереборної сили і не може виконати свої зобов`язання згідно умов Договорів оренди землі №337 від 21.09.2018 року та відповідно №352 від 02.03.2020 року .

ТОВ «Агрофірма «Іванівка АГ», як суб`єкт господарювання, здійснювало підприємницьку діяльність протягом 2022 - 2024 років та проводило обробіток як вищевказаних земельних ділянок позивача так й інших земельних ділянок на території Шестовицької сільської ради Чернігівського району Чернігівської області.

У Фінансовій звітності за 2022 рік, наданій до відповіді на відзив, ТОВ «Агрофірма «Іванівка АГ» зазначає про отримання ним в 2022 році 88 087 000,00 грн. чистого доходу від реалізації продукції, і зазначає валовий прибуток за 2022 рік в розмірі 10 797 000,00 грн ( а.с 57-61)

У Фінансовій звітності за 2023 рік відповідач вказує про отримання ним в 2023 році 168 356 000,00 грн. чистого доходу від реалізації продукції, зазначає валовий прибуток за 2023 рік в розмірі 8 218 000,00 грн ( а.с 62-66)

Суми орендної плати, які підлягають виплаті орендодавцям по договорах оренди землі, відповідач обліковує в бухгалтерському облікує як витрати, включені в собівартість продукції.

Дані відомості фінансової звітності свідчать про отримання підприємством прибутку за результатами своєї господарської діяльності, а тому їх можна вважати належними доказами реальної можливості вчасного виконання ТОВ «Агрофірма «Іванівка АГ» зобов`язання перед позивачем з виплати орендної плати в 2022-2024 роках.

Таким чином судом встановлено, що відповідач у порушення умов договору своєчасно, у строк встановлений пунктом 11 Договорів оренди землі №337 від 21.09.2018 року та відповідно №352 від 02.03.2020 року систематично не сплачував позивачу орендну плату за 2022-2024 роки, чим порушив істотні умови Договорів оренди землі №337 від 21.09.2018 року та відповідно №352 від 02.03.2020 року в частині своєчасного внесення орендної плати.

Згідно п. 33 Договорів оренди землі №337 від 21.09.2018 року та відповідно №352 від 02.03.2020 року дія договору припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї сторони у наслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається.

Відповідно до частин першої та другої статті 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Пунктом 33 Договорів оренди землі №337 від 21.09.2018 року та відповідно №352 від 02.03.2020 передбачено, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором.

На вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 Закону України «Про оренду землі» та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України (частина перша статті 32 Закону України «Про оренду землі»).

У пункті д) частини першої статті 141 ЗК України передбачено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, систематична несплата земельного податку або орендної плати.

До відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України, при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України. Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 912/1385/17 (провадження № 12-201гс18).

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18), на яку як на підставу касаційного оскарження посилався заявник, вказав, що підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Крім того, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 жовтня 2019 року у справі № 293/1011/16-ц (провадження № 61-29970сво18) дійшов висновку, що тлумачення пункту д) частини першої статті 141 ЗК України, частини другої статті 651 ЦК України свідчить, що «несплата орендної плати» охоплює випадки як невиплати орендної плати у цілому, так і її виплата у розмірі меншому, ніж визначеному договором (без урахування індексації, індексу інфляції тощо).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно дост.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Суд прийняв до уваги той факт, що згідно зУказом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року на всій території України було введено воєнний стан, який у подальшому неодноразово продовжувався і діяв на час виникнення позову, у тому числі триває на час розгляду цього провадження. Торгово-промислова палата України підтвердила, що військова агресія Російської Федерації проти України, яка стала підставою введення воєнного стану з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, виконання яких/якого настало згідно з умовами договору, контракту, угоди і виконання відповідно яких/якого стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). За ст. 617 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Водночас, зміст статті 617 ЦКУ свідчить про те, що особа звільняється саме від відповідальності за порушення зобов`язання, а не від обов`язку його виконання.

Тобто настання форс-мажорних обставин звільняє особу виключно від відповідальності за порушення договірних зобов`язань, що встановлена договором оренди чи законом, якщо таке порушення сталося внаслідок непереборної сили. В свою чергу, звільнення від відповідальності не означає звільнення від виконання зобов`язання.

Враховуючи те, що систематичне невиконання відповідачем обов`язків за договорами оренди землі, яке полягає в несплаті орендної плати декілька років підряд, грубо порушує права позивача, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог позивача в частині дострокового розірвання спірних Договорів оренди землі №337 від 21.09.2018 року та відповідно №352 від 02.03.2020 року.

На підставі викладеного суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Щодо стягнення судових витрат

Статтею 133 ЦПК України, встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 3ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Верховний Суд наголошує, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137, ч.8 статті 141 ЦПК України).

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі №727/463/19, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі №554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18.

В додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність,- 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

На підтвердження понесених витрат про надання правничої допомоги адвокат Кульгейко Л.Ю. надала: договір про надання професійної правничої допомоги від 16 червня 2025 року (а.с.18), відповідно до якого, гонорар адвоката визначений п. 3.2. цього Договору і складає 17 000 грн., Попередній (орієнтовний розрахунок) суми витрат на професійну правничу допомогу ( а.с 21) Акт про прийняття-передачу правових послуг від 16 червня 2025 року, згідно якого, 3 000 грн. вивчення вихідних матеріалів по справі та аналіз правового становища клієнта, його юридична консультація, 12 000 грн. складання позовної заяви з вивченням судової практики Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду, 2000 грн. супровід позову адвокатом ( а.с 23)

Верховний Суд наголошує, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137, ч. 8 статті 141 ЦПК України). Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі №727/463/19, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі №554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18.

Відповідно до положень ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України щодо співмірності витрат на правову допомогу, суд вважає за можливе з урахуванням складності справи, обсягу виконаних представником позивача робіт, часом, витраченим на виконання цих робіт, ціни позову, категорії справи, зменшити розмір витрат на правову допомогу, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача до 11 000 грн.

За змістом статті 141 ЦПК у разі задоволення позову судовий збір покладається відповідача. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача 2422 грн. 40 коп. в рахунок сплаченого нею при зверненні до суду судового збору.

Керуючись ст. 137, 141,258,259,263-265 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Іванівка АГ» про розірвання договору найму (оренди) земельних ділянок - задовольнити.

Розірвати договір оренди землі № 337 від 21 вересня 2018 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Іванівка АГ», , предметом якого є земельна ділянка з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, площею 2,2454 га, кадастровий номер :03:000:0104, яка розташована на території Шестовицької сільської ради Чернігівського району Чернігівської області

Розірвати договір оренди землі № 352 від 02 березня 2020 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Іванівка АГ», , предметом якого є земельна ділянка з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,2531 га, кадастровий номер :03:000:0105, яка розташована на території Шестовицької сільської ради Чернігівського району Чернігівської області

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Іванівка АГ» на користь ОСОБА_1 сплачений при зверненні до суду судовий збір в розмірі 2422 грн. 40 коп. та 11 000 грн. витрат на правничу допомогу.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Іванівка АГ» , , адреса місцезнаходження: Чернігівська область, Чернігівський район, с. Красне, вул. Садова, буд. 26А

Повний текст рішення складено 08.10.2025 року.

Суддя Т.В.Костюкова