Провадження № 22-ц/801/1807/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Венгрин О. О.
Доповідач:Рибчинський В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2025 рокуСправа № 127/19896/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати

у цивільних справах:

судді-доповідача Рибчинського В.П.,

суддів: Голоти Л.О., Копаничук С.Г.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 лютого 2025 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У червні 2024 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 09.03.2021 між ТОВ «Авентус Україна» і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №3792691. Підписанням кредитного договору відповідач підтвердила, що вона ознайомлена з усіма умовами правил надання коштів у позику, які розміщені на веб-сайті, повністю прийняла умови кредитного договору. ОСОБА_1 підтвердила, що вона повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися цих правил. 30.11.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №30112021, згідно якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 16 728,00 грн. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості за кредитом, сплату нарахованих за період користування кредитом відсотків. Відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконувала, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 16 728,00 грн, з яких: 5 100,00 грн - заборгованість за кредитом, 11 628,00 грн - заборгованість за процентами.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 25 лютого 2025 року позов задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" заборгованість за кредитним договором №3792691 від 09.03.2021 в розмірі 16 728,00 (шістнадцять тисяч сімсот двадцять вісім) грн, з яких 5 100,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 11 628,00 грн - заборгованість за процентами.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" сплачений судовий збір в розмірі 3 028 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване.

Зазначає, що кредитні договори підписано відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, а тому укладення між сторонами правочину підтверджено належними та допустимими доказами. Вказує на те, що не може надати суду виписку з особового рахунку, оскільки первісний кредитор та позивач не є банківськими установами, а тому на них не поширюється дія Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затверджене постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, яке встановляє основні вимоги щодо організації бухгалтерського обліку в банках України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає цим вимогам.

Судом встановлено, що 09.03.2021 між ТОВ «Авентус Україна» і ОСОБА_1 укладено договір №3792691 про надання споживчого кредиту, за яким відповідачка отримала кредит в розмірі 7 000,00 грн, строком на 30 днів, за стандартною ставкою 1,90% в день (п. 1.4 договору), знижена ставка 0,95% в день (п. 1.5, 1.5.1) (а.с. 5-8).

Згідно паспорту споживчого кредиту розмір процентів за стандартною ставкою 3 990,00 грн (за 30 днів), за зниженою ставкою 1 995,00 грн (за 30 днів) (а.с. 9 зворот).

Згідно п. 3.1 договору нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту (включаючи періоди пролонгації/автопролонгації), виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт».

Згідно п. 4.3.1 договору сторони домовились, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутись пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача. Тобто, кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту.

Договір підписано ОСОБА_1 09.03.2021 електронним підписом, одноразовим ідентифікатором (а.с. 8).

Відповідно до додатку №1 до договору про надання споживчого кредиту №3792691 від 09.03.2021 (графік платежів) відповідач мала знижку на стандартну процентну ставку, період знижки 30 днів, загальна вартість кредиту 8995,00 грн. Додаток №1 до договору споживчого кредиту №3792691 від 09.03.2021 підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором ОСОБА_1 09.03.2021 (а.с. 14).

30.11.2021 між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «Авентус Україна» укладено договір факторингу №30112021, відповідно до якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язання за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання, плату за кредитом та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Зазначене підтверджується, копією договору факторингу №30112021 від 30.11.2021, копією акту прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу №30112021 від 30.11.2021, витягом з реєстру боржників до договору факторингу №30112021 від 30.11.2021, копією платіжного доручення №17755 від 02.12.2021 про сплату коштів ТОВ «ФК «ЄАПБ» за договором факторингу №30112021 від 30.11.2021. Право грошової вимоги до боржника ТОВ «Авентус Україна» - ОСОБА_1 за договором №3792691 від 09.03.2021 про надання споживчого кредиту перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ» в розмірі 16 728,00 грн, з яких 5 100,00 грн - основна сума боргу, 11 628,00 грн - заборгованість за відсотками ( а.с. 11-12, 13, 14, 87-88).

Договір факторингу №30112021 від 30.11.2021 ніким не оспорюється (доказу протилежного суду не надано), згідно презумпції правомірності правочину (ст. 204 ЦК України) він є дійсним.

Відповідач зобов`язання за договором №3792691 від 09.03.2021 належно не виконувала, в зв`язку з чим утворилась заборгованість 16 728,00 грн, з яких: 5100,00 грн - заборгованість за кредитом, 11 628,00 грн - заборгованість за процентами (а.с. 15). Після придбання права вимоги за договором факторингу №30112021 від 30.11.2021 позивач ТОВ «ФК «ЄАПБ» своїх нарахувань за договором не здійснював.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що фактично отримані та використані відповідачем (позичальником) кошти в загальній сумі 16 728,00 грн в добровільному порядку нею не повернуті; відповідно до укладеного договору факторингу ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками ТОВ «Авентус Україна», в тому числі і щодо боржника ОСОБА_1 , а тому кредитор має право вимагати виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми позичених коштів та процентів за користування ними.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується з огляду на таке.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З матеріалів справи вбачається, що 09.03.2021 між ТОВ «Авентус Україна» і ОСОБА_1 укладено договір №3792691 про надання споживчого кредиту, за яким відповідачка отримала кредит в розмірі 7 000,00 грн, строком на 30 днів, за стандартною ставкою 1,90% в день (п. 1.4 договору), знижена ставка 0,95% в день (п. 1.5, 1.5.1).

Згідно паспорту споживчого кредиту розмір процентів за стандартною ставкою 3 990,00 грн (за 30 днів), за зниженою ставкою 1 995,00 грн (за 30 днів).

Договір підписано ОСОБА_1 09.03.2021 електронним підписом, одноразовим ідентифікатором (а.с. 8).

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «ФК «ЄАПБ» звернулося до суду із позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, який укладався у електронній формі з первісним кредитором, в інформаційно-телекомунікційній системі останньої. За принципом презумпції правочину вказаний правочин є дійсним. Відповідач не надав доказів суду про визнання цього правочину недійсними чи його окремих положень.

Отже, позивач доводив, що первісний кредитор за кредитним договором надав відповідачу 7 000,00 грн шляхом перерахування коштів на картковий рахунок відповідача.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як вбачається із позовної заяви на підтвердження позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором надано копію договору №3792691 про надання споживчого кредиту від 09.03.2021, паспорт споживчого кредиту, розрахунок заборгованості за період з 09.03.2021 року по 29.11.2021 року, договір факторингу №30112021 від 30.11.2021, графік платежів, та витяг з реєстру прав вимоги № 1 до договору факторингу №30112021 від 30.11.2021.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 24.16.2021 у справі № 686/19271/19, договір не є первинним обліковим документом для цілей бухобліку, а свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання, в той час як первинні документи складаються лише за фактом надання послуг.

Закон України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (далі -Закон) як спеціальний закон визначає загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлює відповідальність суб`єктів переказу, а також визначає загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами.

Відповідно до п. 16.1. ст. 16. Закону до документів на переказ відносяться розрахункові документи, документи на переказ готівки, міжбанківські розрахункові документи, клірингові вимоги та інші документи, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу.

Відповідно до п. 17.1. ст. 17 того ж Закону форми розрахункових документів, документів на переказ готівки для банків, а також міжбанківських розрахункових документів установлюються нормативно-правовими актами Національного банку України. Форми документів на переказ, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу, установлюються правилами платіжних систем. Обов`язкові реквізити електронних та паперових документів на переказ, особливості їх оформлення, оброблення та захисту встановлюються нормативно-правовими актами Національного банку України.

Згідно з ч. 19.1, 19.2. ст. 19 Закону порядок і строки зберігання, а також процедура знищення електронних документів, що застосовуються при проведенні переказу, встановлюються Національним банком України. Строки зберігання цих документів мають бути не меншими, ніж строки, встановлені для паперових документів аналогічного призначення. Електронні документи зберігаються на носіях інформації у формі, що дозволяє перевірити цілісність, достовірність та авторство електронних документів на цих носіях.

Згідно з ч. 22.1 ст. 22 Закону, ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів: 1) платіжне доручення; 2) платіжна вимога-доручення; 3) розрахунковий чек; 4) платіжна вимога; 5) меморіальний ордер. Національний банк України має право встановлювати інші види розрахункових документів.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» «Первинні документи та регістри бухгалтерського обліку»: Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

В матеріалах справи міститься розрахунок заборгованості, що не є випискою по рахунку відповідача у справі у розумінні первинного бухгалтерського документа для цілей бухобліку. При цьому вказаний документ є фактично розрахунком заборгованості, сформованим первісним кредитором. Крім того, до позову не долучено доказів на підтвердження підстав здійснення таких фінансових операцій. А тому, вказаний доказ не свідчить про виконання кредитором умов договору з перерахування коштів на картковий рахунок відповідача.

Оскільки до позовної заяви не долучено жодного із цих документів 1) платіжне доручення; 2) платіжна вимога-доручення; 3) розрахунковий чек; 4) платіжна вимога; 5) меморіальний ордер, колегія суддів приходить до висновку про те, що за кредитним договором позивачем не надано первинних бухгалтерських документів, які б підтверджували, що первісний кредитор ТОВ «Авентус Україна» виконав зобов`язання щодо видачі грошових коштів на картковий рахунок відповідача.

У даній справі, на підтвердження своїх позовних вимог щодо наявності у відповідача заборгованості за кредитом, позивач, як професійний учасник ринку фінансових послуг, мав обов`язок надати до позовної заяви вичерпне документальне обґрунтування факту перерахування кредитних коштів. Це включає, зокрема, платіжне доручення про перерахування грошових коштів позичальнику на його картковий рахунок, звіт оператора платіжних систем про здійснення перерахування грошових коштів за дорученням первісного кредитора, або інші первинні банківські документи, що беззаперечно підтверджують факт реальної видачі кредиту. Утім, жодних належних та допустимих доказів позивач до суду не надав.

Таким чином, факт перерахування відповідачу грошових коштів за кредитним договором позивачем не доведено належними та допустимими доказами. За відсутності інших об`єктивних доказів, розрахунок заборгованості, наявний в матеріалах справи, який є односторонньо складеним самим позивачем, не може підтверджувати наявність у відповідача заборгованості перед банком. В оцінці поведінки позивача, як професійного учасника ринку фінансових послуг, суд апеляційної інстанції враховує, що до таких суб`єктів висуваються підвищені вимоги щодо дотримання правил та процедур, обачності та розсудливості у веденні справ. Відповідно, вимоги до рівня ведення справ банком є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною в цивільних відносинах з такою установою. З врахуванням наведеного, всі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом на користь такої слабшої сторони. Аналогічна позиція викладена і Верховним Судом у постанові від 01 лютого 2023 року у справі №199/7014/20.

Доводи позивача про те, що відповідач могла б самостійно надати виписку зі свого карткового рахунку, є безпідставними, адже обов`язок доведення факту видачі кредиту лежить на позивачу, а не на відповідачеві. Позивач, як кредитор, зобов`язаний мати первинні документи, що підтверджують виконання своїх зобов`язань. Замість покладання тягаря доведення на відповідача, позивач мав надати беззаперечні докази перерахування коштів.

Ураховуючи те, що докази, надані позивачем до суду першої інстанції, не підтверджують отримання кредиту відповідачем, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження.

Місцевий суд не врахував відсутності у справі доказів на підтвердження виконання зобов`язання первісного кредитора із перерахування грошових коштів на картковий рахунок відповідача, унаслідок чого дійшов помилкового висновку про доведеність позовних вимог та наявність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

Оскільки надані позивачем до суду першої інстанції докази, не підтверджують факт виконання зобов`язання первісного кредитора із перерахування грошових коштів на картковий рахунок відповідача, а суд першої інстанції визнав такий факт установленим, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в силу ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відтак, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 4542,00 грн за подання апеляційної скарги

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 лютого 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: В.П. Рибчинський

Судді: Л.О. Голота

С.Г. Копаничук