ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6678/25 Справа № 201/5366/25 Суддя у 1-й інстанції - Батманова В. В. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Агєєва О.В., Халаджи О.В.,

за участю секретаря судового засідання Кругман А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Соборного районного суду міста Дніпра від 05 травня 2025 року про відмову у відкритті провадження в цивільній справі номер 201/5366/25 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про встановлення факту смерті особи,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2025 року до Соборного районного суду міста Дніпра звернувся ОСОБА_1 із заявою про встановлення факту смерті особи, заінтересована особа ОСОБА_2 , яку мотивовано тим, що його мати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Маріуполь, яке на час її смерті та на час подання цієї заяви є тимчасово окупованою територією України.

ОСОБА_3 була громадянкою РФ, проте мала посвідку на постійне проживання в Україні, де проживала в м. Маріуполь.

Заявник зазначає, що він має завірену нотаріально копію свідоцтва про смерть його матері, яке видано в Маріуполі владою так званої ДНР. Дядько заявника - ОСОБА_2 є рідним братом матері заявника, який знаходиться у Маріуполі, поховав ОСОБА_3 та надіслав по Інтернету заявнику фото її могили, яка знаходиться на Старокримському кладовищі у місті Маріуполі.

Тому заявником зазначено ОСОБА_2 у якості заінтересованої особи у цій справі.

Причиною звернення до суду з даною заявою є неможливість для заявника отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати документ, який може бути прийнятий відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті відповідно до статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стан».

Встановлення факту смерті необхідно заявнику для реєстрації смерті та отримання свідоцтва про смерть згідно з вимогами законодавства України.

Заявник просив суд встановити факт смерті його матері - громадянки Російської Федерації, яка мала посвідку на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 , видану 12.12.2006 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Дзержинська Донецької області, смерть якої настала ІНФОРМАЦІЯ_3 у місті Маріуполі, який є тимчасово окупованим.

Ухвалою Соборного районного суду міста Дніпра від 05 травня 2025 року у відкритті провадження у цивільній справі номер 201/5366/25 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про встановлення факту смерті особи - відмовлено.

Із вказаним судовим рішенням не погодився заявник ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Соборного районного суду міста Дніпра від 05 травня 2025 року у справі №201/5366/25 та постановити нову, якою цивільну справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Доводами апеляційної скарги наведено, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції прийнята з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Саме Україна повинна видати свідоцтво про смерть матері заявника, так як вона померла та похована у Маріуполі, тобто на території України. Заявник вважає, що при таких обставинам він має право на звернення до українського суду з даною заявою, незважаючи на те, що його мати мала російське громадянство.

Виходячи з норм українського законодавства, якщо громадянин, який має будь яке громадянство, помер на окупованої території України, то відповідно Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводитися у відділах реєстрації актів цивільного стану за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання, тобто, державна реєстрація смерті повинна проводитися саме в Україні, а не окупантами, бо Маріуполь - це Україна.

На думку заявника те, що його померла мати мала саме російське громадянство, не може бути причиною для відмови суду у відкритті провадження по справі за заявою про встановлення факту смерті.

На момент смерті ОСОБА_3 вже не існувало фізично ніякого спадкового майна, оскільки будинок разом з квартирою є знесеним, а речі згоріли. Тобто, при таких обставинах казати про якесь спадкове майно не можна, не можна отримати у спадок те, чого фізично вже не існує.

За таких обставин, суд першої інстанції не може вважати, що є спір про право.

Основна і головна причина встановлення факту смерті це те, що заявнику необхідно рішення суду для реєстрації смерті та отримання свідоцтва про смерть відповідно до вимог законодавства України.

Другою неосновною причиною заявник зазначає його сподівання на те, що тільки маючи свідоцтво про смерть його матері, заявник зможе подати позов до міжнародного суду, у якому РФ буде відповідачем, щодо виплати йому моральної та матеріальної компенсації.

Від інших учасників справи відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с. 50, 51, 52).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю нез`явившихся осіб.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі статтями 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що у травні 2025 року до Соборного районного суду міста Дніпра звернувся ОСОБА_1 із заявою про встановлення факту смерті особи, заінтересована особа ОСОБА_2 , а саме матері заявника ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Маріуполь (а.с. 13зв, 6зв-7).

ОСОБА_3 була громадянкою РФ та мала посвідку на постійне проживання в Україні, де проживала в м. Маріуполь (а.с. 17-18).

Метою звернення заявник зазначав реєстрацію смерті та отримання свідоцтва про смерть ОСОБА_3 згідно з вимогами законодавства України.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що з вищевказаного спору вбачається спір про право між заявником та заінтересованою особою.

Апеляційний суд не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до частини третьої статті 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом із додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Відповідно до положень частини 1, 2, 3, 4 статті 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.

Справи про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, розглядаються невідкладно з дня надходження відповідної заяви до суду.

У рішенні про встановлення факту народження особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків.

Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, підлягає негайному виконанню.

Суд в межах розгляду заяви про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України має надати оцінку поданим заявником доказам, оскільки рішення суду в такій категорії справ повинно ґрунтуватися на дотриманні вимог процесуального закону щодо повного та всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх доказів у сукупності, у тому числі з урахуванням документів, виданих так званими органами та установами самопроголошених утворень, розташованими на окупованій території України.

При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту смерті на окупованій території, суд, перевіряє відповідність поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту.

Згідно з частиною 4 статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 зроблено висновок, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків.

Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

Відповідно до висновків Верховного Суду наведеного у постановах від 07 листопада 2018 року у справі №336/709/18-ц, від 14 квітня 2021 року у справі № 205/2102/19-ц, від 28 квітня 2021 року у справі №520/19532/19, від 15 листопада 2021 року у справі №554/10125/20, від 03 серпня 2022 року у справі №759/12740/21 суди мають встановлювати, між ким існує спір, хто є спадкоємцем у порядку, передбаченому спадковим правом (норми ЦК України), який би оспорював право заявника на прийняття спадщини, оскільки існування спору про право повинно бути реальним, а не гіпотетичним.

У постанові Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі №442/1904/20 зазначено, що «під спором про право в справах окремого провадження розуміється конфлікт інтересів заявника та хоча б однієї із заінтересованих осіб внаслідок заперечення такої особи проти задоволення заяви про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів або неоспорюваних прав, а також можливість виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків у третіх осіб внаслідок задоволення відповідної заяви. Визначальним при розгляді заяви про встановлення певних фактів, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки, має значення наявність чи відсутність спору між спадкоємцями. Процесуальний закон вимагає встановити наявність спору про право, а не припускати його можливість. Такий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 16 січня 2018 року в справі №640/10329/16».

Судом встановлено, що у травні 2025 року до Соборного районного суду міста Дніпра звернувся ОСОБА_1 із заявою про встановлення факту смерті особи, заінтересована особа ОСОБА_2 , а саме матері заявника ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Маріуполь.

Метою звернення заявник зазначав реєстрацію смерті та отримання свідоцтва про смерть ОСОБА_3 згідно з вимогами законодавства України.

Заінтересованою особою заявник зазначив свого дядька - ОСОБА_2 , який є молодшим братом ОСОБА_3 .

Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

З огляду на наведене вище та системного аналізу норм права, апеляційний суд приходить до висновку про помилковість ухваленого судом першої інстанції судового рішення про наявність спору про право, оскільки у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Справи ж про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Судом першої інстанції не з`ясовано чи впливає встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України для проведення реєстрації смерті та отримання свідоцтва про смерть ОСОБА_3 згідно до вимог законодавства України на права та інтереси ОСОБА_2 та чи наявний між ним за заявником спір про право, зокрема, щодо отримання спадщини.

За таких обставин, доводи, приведені в апеляційній скарзі, заслуговують на увагу, а тому ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню відповідно до ст. 379 ЦПК України, і направленню справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 367, 374, 379, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Соборного районного суду міста Дніпра від 05 травня 2025 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: