КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 373/898/25

18 вересня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Рейнарт І.М.

при секретарі - Уляницькій М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Переяславського міськрайонного суду Київської області від 07 травня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Залеської А.О., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,-

в с т а н о в и в:

У квітні 2025 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовомдо ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Позовні вимоги обгрунтовувала тим, що з 02 листопада 2002 року сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, в якому у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дочка ОСОБА_4 .

Спільне життя сторін не склалося, вони перестали розуміти одне одного, шлюбні відносини фактично припинені, спільного господарства не ведуть та не спілкуються між собою. Шлюб носить формальний характер, збереження шлюбу неможливе, строк для примирення просила не надавати.

З урахуванням наведених обставин, позивач ОСОБА_3 а просила суд розірвати шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , зареєстрований 02 листопада 2002 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Переяслав-Хмельницького міського управління юстиції Київської області, запис №232.

Рішенням Переяславського міськрайонного суду Київської області від 07 травня 2025 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , зареєстрований 02 листопада 2002 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Переяслав-Хмельницького міського управління юстиції Київської області, запис №232.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в які1й за результатом апеляційного перегляду справи просить скасувати рішення Переяславського міськрайонного суду Київської області від 07 травня 2025 року та ухвалити нове судове рішення про залишення без задоволення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

В обґрунтування змісту вимог апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є незаконним.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції, всупереч вимогам ч. 2 ст. 190 ЦПК України, не було надіслано йому ні ухвали суду про відкриття провадження у даній справі, ні копії позовної заяви з копіями доданих до неї документів.

За вказаної обставини, він не мав можливості подати відзив на позовну заяву ОСОБА_3 та надати письмові докази на заперечення позовних вимог.

При цьому, позивач ОСОБА_3 в позовній заяві не посилалася на ту обставину, що збереження шлюбу суперечить її інтересам та суперечить інтересам їхньої неповнолітньої дочки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Участі в судовому засіданні позивачка не приймала.Дані обставини судом залишені без належної перевірки та з`ясування.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

В судове засідання, призначене судом апеляційної інстанції, учасники справи не з`явились. Про день та час слухання справи судом апеляційної інстанції учасники справи повідомлялись у встановленому законом порядку.

Відповідно до вимог статті 128, 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у відсутності сторін у справі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 .

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебувають у шлюбі, який був зареєстрований 02 листопада 2002 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження Серії НОМЕР_1 , виданим 02 листопада 2002 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Переяслав-Хмельницького міського управління юстиції Київської області (актовий запис №232).

Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 22 квітня 2010 року (а.с.9).

Ухвалою Переяславського міськрайонного суду Київської області від 07 квітня 2025 року було відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного провадження, без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження подати відзив на позовну заяву та роз`яснено, що розгляд справи у судовому засіданні може бути призначено за клопотанням сторін(а.с. 12).

Ухвалу Переяславського міськрайонного суду Київської області від 07 квітня 2025 року про відкриття провадження у справі отримала в приміщенні суду позивач ОСОБА_3 (а.с. 13).

У позовній заяві позивач ОСОБА_3 не заперечувала проти розгляду справи за її відсутності та/або її представника. Строк для примирення просила не надавати.

Відповідач ОСОБА_7 відзив на позов до суду не подав, інших заяв та клопотань від сторін до суду не надходило.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, суд першої інстанції, враховуючи обґрунтування та мотиви позову, в яких позивач зазначала про те, що шлюб між подружжям носить формальний характер і збереження шлюбу неможливе, так як сторони перестали розуміти одне одного, шлюбні відносини фактично припинені, спільного господарства не ведуть, відсутність у відповідача інтересу на збереження шлюбу, який не подав заперечення на позов, а також те, що позивачка твердо вирішила розірвати шлюб з відповідачем, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що шлюб сторін доцільно розірвати.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

У частині першій статті 55 СК України встановлено, що дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Положеннями частин третьої та четвертої статті 56 СК України передбачено, що кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини.

Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно із частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина перша статті 110 СК України).

За змістом статей 111, 112 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. З`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Таким чином, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

Колегією суддів апеляційного суду встановлено, і це вбачається із матеріалів справи, що позов було пред`явлено позивачем ОСОБА_8 у квітні 2025 року, Ухвалою суду першої інстанції від 07 квітня 2025 року було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження, без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження подати відзив на позовну заяву та роз`яснено, що розгляд справи у судовому засіданні може бути призначено за клопотанням сторін (а.с. 12).

Відповідач ОСОБА_7 відзив на позов до суду не подав.

У позовній заяві позивач ОСОБА_3 не заперечувала проти розгляду справи за її відсутності та/або її представника. Строк для примирення просила не надавати.

Після отримання в приміщенні суду копії ухвали Переяславського міськрайонного суду Київської області від 07 квітня 2025 року про відкриття провадження у справі позивач ОСОБА_3 не подавала до суду заяв/клопотань, які б вказували на факт примирення сторін або про повну втрату у позивача процесуального інтересу до правового результату, який вона хотіла досягнути, звертаючись до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу.

Звертаючись до апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення місцевого суду, відповідач ОСОБА_7 , серед іншого, вказував на порушення місцевим судом норм процесуального права, оскільки судом не було надіслано йому ні ухвали суду про відкриття провадження у даній справі, ні копії позовної заяви з копіями доданих до неї документів, у зв?язку з цим він не мав можливості подати відзив на позовну заяву ОСОБА_3 та надати письмові докази та заперечення проти позовних вимог ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

В оцінці доводів апеляційної скарги відповідача колегією суддів апеляційного суду враховується, що відповідно до частини другої статті 187 ЦПК України про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначається строк для подання відповідачем відзиву на позов (пункт 8).

Стаття 191 ЦПК України передбачає, що у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Переяславського міськрайонного суду Київської області від 07 квітня 2025 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення копії ухвали про відкриття провадження подати відзив на позовну заяву та роз`яснено, що розгляд справи у судовому засіданні може бути призначено за клопотанням сторін (а.с. 12).

Копія ухвали про відкриття провадження, копія позовної заяви з додатками була направлена відповідачу засобами поштового зв`язку на його зареєстровану адресу, однак поштовий конверт повернувся до суду з відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 14).

Відповідно до пункту 3 частини сьомої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місця знаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Отже, неможливість вручення судової повістки у зв`язку з відсутністю особи за адресою місця знаходження, місця проживання чи перебування особи вважається належним повідомленням сторони про судовий розгляд справи.

Зазначене узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постановах: від 09 серпня 2019 року у справі № 906/142/18, провадження № 12-109гс19; від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17, провадження № 14-507цс18.

Таким чином, суд першої інстанції, відповідно до частини восьмої статті 128 ЦПК України, належним чином повідомив відповідача про судовий розгляд справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Разом з тим, з метою дотримання принципу гласності, передбаченого статтею 7 ЦПК України, та забезпечення права на публічний розгляд справи, яке випливає з пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, апеляційним судом були вжиті заходи щодо розгляду справи у відкритому судовому засіданні за участі сторін. Належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи сторони у справі в судове засідання не з`явились.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).

З наведеного вбачається, що під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, сторонам були забезпечені умови щодо особистої участі, якими, зокрема, відповідач не скористався.

Під час судового розгляду справи в суді, який триває з 07 квітня 2025 року, сторони у справі не подавали суду доказів, які б свідчили про їх примирення, проживання однією сім`єю як чоловік та дружина та матеріали справи таких доказів не містять.

Отже, доводи відповідача щодо можливості збереження сім`ї суперечать встановленим у справі обставинам з яких вбачається, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, що у свою чергу свідчить про її стійке бажання розлучитися і не мати сімейних (шлюбних) стосунків із відповідачем.

За таких обставин, примушування одного з подружжя до перебування у шлюбі, який проти цього заперечує, буде порушувати його законні права та інтереси і суперечити вимогам закону.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обставини цієї справи свідчать, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, оскільки сторони не підтримують сімейно - шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача.

Встановивши, що шлюб між сторонами носить формальний характер, суперечить правам та інтересам позивача, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про неможливість збереження шлюбу.

Враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (ст.51 Конституції України), правильним є висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, що відповідає вимогам ст.ст.24, 56 СК України.

Інші доводи апеляційної скарги відповідача висновків суду першої інстанції не спростовують та на їх правильність не впливають.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що рішення Переяславського міськрайонного суду Київської області від 07 травня 2025 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 .

Згідно з частиною 13 статті 141, підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, а судове рішення без змін, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Переяславського міськрайонного суду Київської області від 07 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Судді: