Номер провадження: 22-ц/813/605/25
Справа № 2-554/10
Головуючий у першій інстанції Загороднюк В.І.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.09.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Лозко Ю.П.,

суддів: Назарової М.В., Кострицького В.В.,

за участю секретаря судового засідання Соболєвої Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1 як особи, яка не брала участі у розгляді цієї справи

на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 липня 2010 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Управління житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради, за участі третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 , ТОВ «ФК «Укрфінанс груп» та ОСОБА_5 про скасування права власності,

встановив:

У жовтні 2010 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , Управління житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради (далі УЖКГ та ПЕК Одеської міської ради), правонаступником якого є Департамент міського господарства Одеської області, про скасування права власності.

Позов обґрунтовано такими обставинами.

В період з 18 лютого 1988 року по 26 лютого 1996 року позивачка ОСОБА_2 працювала на посаді двірника в Комунальному підприємстві «Житлово-комунальний сервіс «Порто-Франківський» (далі КП «ЖКС «Порто-Франківський»), під час чого, їй у користування було надано службове приміщення квартиру АДРЕСА_1 . Весь цей час позивачка проживала в цій квартирі, сплачувала рахунки та робила поточні ремонти, оскільки вказана квартира була видана їй, як працівнику КП ЖКС «Порто-Франківський», тому вона не могла зареєструватися в ній.

У 2008 році ОСОБА_2 , маючи намір приватизувати квартиру АДРЕСА_1 , звернулася до Відділу громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб Приморського районного відділу Одеського міського управління Головного управління міністерства внутрішніх справ України в Одеській області (далі ВГМРФО Приморського РВ Одеського МУ ГУМВС України в Одеській області) для реєстрації у вказаній квартирі, але їй було відмовлено, у зв`язку з тим, що ця квартира належить на праві приватної власності ОСОБА_3 на підставі рішення Приморського районного суду міста Одеси.

23 жовтня 2008 року ОСОБА_2 звернулася до Приморського районного суду міста Одеси із заявою про видачу завіреної копії рішення Приморського районного суду міста Одеси, але у відповіді суду значилось, що за 20062007 роки така справа не розглядалася, а під номером вказаного судового рішення зареєстрована інша цивільна справа, що перебувала в провадженні іншого судді.

Оскільки ОСОБА_3 ніколи не мешкала у квартирі АДРЕСА_1 , приватизація проведена на підставі підроблених документів, ОСОБА_2 вважає, що її права, як фактичного користувача спірної квартири порушені.

Посилаючись на вказані вище обставини, ОСОБА_2 , з урахуванням уточнених позовних вимог, просила суд скасувати розпорядження органу приватизації від 26 червня 2007 року № 204370 про передачу ОСОБА_3 у приватну власність двокімнатної квартири АДРЕСА_1 ; скасувати свідоцтво про право власності на житло від 26 червня 2007 року № НОМЕР_1 , видане УЖКГ та ПЕК Одеської міської ради, згідно з яким ОСОБА_3 є власником двокімнатної квартири АДРЕСА_1 .

Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 28 липня 2010 року позов ОСОБА_6 задоволено.

Скасовано розпорядження органу приватизації від 26 червня 2007 року № 204370 про передачу ОСОБА_3 у приватну власність двокімнатної квартири АДРЕСА_1 .

Скасовано свідоцтво про право власності на житло від 26 червня 2007 року № НОМЕР_1 , видане УЖКГ та ПЕК Одеської міської ради, згідно з яким ОСОБА_3 є власником двокімнатної квартири АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 , як особа, яка не брала участі у цій справі, оскаржила вказане судове рішення в апеляційному порядку.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 17 лютого 2022 року, зокрема, залучено до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4 , ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп», ОСОБА_5 .

Постановою Одеського апеляційного суд від 16 березня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Приморського районного суду міста Одеси від 28 липня 2010 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Постановою Верховного суду від 14 вересня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_4 , в інтересах якої діє адвокатеса Домбровська М.А., задоволено частково. Постанову Одеського апеляційного суду від 16 березня 2023 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Скасовуючи постанову апеляційного суду, касаційний суд виходив з того, що апеляційний суд розглянув справу, призначену на 16 березня 2023 року, за відсутності ОСОБА_4 , стосовно якої немає відомостей про повідомлення про дату, час і місце розгляду справи, чим порушив конституційне право сторони на участь у судовому розгляді та вимоги статті 6 Конвенції щодо права особи на справедливий судовий розгляд.

У судовому засіданні представник третьої особи ОСОБА_4 , адвокат Богомолова І.Г. відмовилася надати пояснення стосовно доводів вказаної вище апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про дату час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, заяв про відкладення розгляду справи не подавали, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним нормам оскаржуване рішення суду не відповідає.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що реєстрація відповідачки у двокімнатній квартирі АДРЕСА_1 та приватизація спірної квартири порушують права позивачки на реєстрацію в цій квартирі та її приватизацію, тому дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду щодо можливості розгляду справи за визначеного позивачкою складу осіб, які беруть участь у справі, з огляду на таке.

Звертаючись до суду із вказаним вище позовом ОСОБА_2 визначила відповідачем ОСОБА_7 .

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити (частина перша статті 264 ЦПК України).

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження (див. висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі N 523/9076/16-ц).

Відповідно до роз`яснень, викладених в абз. 5 п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" суд не має права вирішувати питання про права та обов`язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду. Згідно з частиною першою статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

За змістом наведеної норми цивільного процесуального права з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд під час розгляду справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і стосовно тих відповідачів, які зазначені у ньому.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Таким чином, якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд відмовляє в задоволенні позову.

Належним відповідачем є така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, тоді як неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Отже, належним суб`єктним складом відповідачів є склад відповідачів, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення.

Подібний висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/17792/17 (провадження № 12-280гс18), Верховного Суду від 24 січня 2024 року у справі № 757/31237/18.

Предметом позову в цій справі є квартира АДРЕСА_1 , власницею якої на день звернення позивачки до суду із цим позовом та ухвалення оскаржуваного рішення судом першої інстанції була ОСОБА_1 , згідно договору купівлі-продажу від 24 липня 2007 року, укладеного між нею та ОСОБА_8 (т.1 а.с.188).

Між тим, клопотань про заміну відповідача у справі або про залучення до участі у справі інших співвідповідачів від позивачки не надходило.

При цьому, апеляційний суд зауважує, що позбавлений можливості залучити до участі у справі належного співвідповідача, оскільки немає передбачених законом повноважень змінювати склад осіб, які беруть участь у справі, крім випадків процесуального правонаступництва, передбаченого ст. 55 ЦПК України.

Суд першої інстанцій не вирішив питання про склад осіб, які повинні брати участь у справі та не звернув уваги на те, що заявлений позивачкою спір неможливо вирішити через неналежний склад відповідачів, а тому наведені позивачкою доводи не мають правового значення для правильного вирішення спору.

При цьому апеляційний суд не надає правової оцінки іншим доводам апеляційної скарги та обставинам, якими скаржниця заперечує проти позовних вимог, оскільки це може мати місце під час розгляду справи із усіма належними відповідачами по справі, а також зауважує, що згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на підставі договору купівлі-продажу від 13 березня 2019 року, власницею квартири АДРЕСА_1 стала ОСОБА_5 ,

Ураховуючи усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 30), іншим, окрім проаналізованих вище доводам скаржника апеляційний суд оцінки не дає, як таким, що ґрунтуються на суб`єктивному тлумаченню норм процесуального права, а також з огляду на встановлення апеляційним судом порушення суб`єктного складу відповідачів, яке є обов`язковою підставою для відмови у задоволенні позову.

Так, право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бюрг та інші проти Франції" (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гору проти Греції" N 2) [ВП], § 41" (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.4 ч.1, абз.1 ч. 2, ч. 4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 з наведених вище підстав.

Керуючись ст.ст.367, 374,376 381-384 ЦПК України

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 липня 2010 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Управління житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради, за участі третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 , ТОВ «ФК «Укрфінанс груп» та ОСОБА_5 про скасування права власності.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст постанови складено 03 жовтня 2025 року.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: В.В. Кострицький

М.В. Назарова