Житомирський апеляційний суд
Справа №289/1350/23 Головуючий у 1-й інст. Мельник О. В.
Категорія 44 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Коломієць О.С., Григорусь Н.Й.,

за участі секретаря судового засідання Нестерчук М.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №289/1350/23 за позовом ОСОБА_1 до Відділення поліції №3 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області, Головного управління національної поліції в Житомирській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди

за апеляційною скаргою Головного управління національної поліції в Житомирській області

на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 03 квітня 2024 року, яке ухвалене під головуванням судді Мельника О.В. у м.Радомишлі,

в с т а н о в и в:

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Відділення поліції №3 Житомирського районного управління поліції Головного управління національної поліції в Житомирській області, Головного управління національної поліції в Житомирській області, Державної казначейської служби України. Просив стягнути з держави на свою користь шляхом безспірного списання коштів державного бюджету України 1 000 000 грн для відшкодування (компенсації) моральної шкоди, заподіяної внаслідок дій посадової особи Відділення поліції №3 Житомирського районного управління поліції Головного управління національної поліції в Житомирській області у зв`язку з незаконним притягненням до адміністративної відповідальності.

Позов обґрунтований тим, що працівники Відділення поліції №3 Житомирського районного управління поліції Головного управління національної поліції в Житомирській області порушили права і свободи громадянина України та з порушенням ст.19 Конституції України притягли його ( ОСОБА_1 ) до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП. Постановою Житомирського апеляційного суду від 25 травня 2023 року в справі №289/379/23 скасована постанова Радомишльського районного суду Житомирської області від 20 квітня 2023 року, якою його ( ОСОБА_1 ) визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП відносно нього закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Своїми діями працівники поліції чинили на нього тиск та здійснювали незаконні дії. За короткий проміжок часу він та його родина зазнали психічних та моральних страждань втручанням поліцією у приватне життя родини. Неправомірні дії відповідача, які виразилася у тривалому й безпідставному твердженні про порушення ним закону та незаконному притягненні його до адміністративної відповідальності, потягли порушення нормального режиму його роботи й відпочинку, що змусило його витрачати свій вільний час та кошти на захист свого порушеного права та захисту чесного імені, внаслідок чого йому спричинена моральна шкода.

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 03 квітня 2024 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Відділення поліції №3 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області про відшкодування моральної шкоди закрито. Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про відшкодування моральної шкоди задоволені частково. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 2 000 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4 000 грн. У задоволенні решти відмовлено.

Не погодившись частково із рішенням суду першої інстанції, відповідач ГУНП в Житомирській області подало апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення в частині задоволених вимог змінити, зменшивши розмір стягнутої з Державного бюджету України на користь позивача моральної шкоди та витрат на правничу допомогу.

Доводи апеляційної скарги аргументовані тим, що суд першої інстанції не врахував, що сам факт закриття судом справи про адміністративне правопорушення відносно позивача за ч.1 ст.130 КУпАП не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності ГУНП в Житомирській області у розумінні вимог ст.ст.1166,1167,1172,1176 ЦК України, а тому не тягне обов`язкового наслідку цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що діями відповідача позивачу була заподіяна моральна шкода, яка підлягає відшкодуванню. Дії поліцейського при складанні протоколу про адміністративне правопорушення є процесуальними діями, а не рішенням суб`єкта владних повноважень, достатніми для відшкодування моральної шкоди. В оскаржуваному рішенні суд не врахував того, що позивач обмежився лише загальними посиланнями на незаконність дій посадової особи відповідача та завданням йому моральної шкоди, не довівши належними, допустимими та достовірними доказами факту наявності такої шкоди, зміни свого звичного способу життя чи настання інших негативних наслідків, наявність причинного зв`язку між протиправними, на його думку, діями відповідача та можливим завданням шкоди. Позивач послався на наслідки, що виникли у нього внаслідок реалізації свого права на оскарження рішення. Вважає, що відсутні факти наявності шкоди, протиправної поведінки заподіювача шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Витрати на правову допомогу, задоволені судом першої інстанції в розмірі 4 000 грн, не відповідають складності справи та обсягу роботи, а тому такі витрати є необґрунтованими та завищеними. Збір та опрацювання матеріалів (доказів) у цивільній справі, аналіз судової практики та консультація клієнта до початку складання (написання) позовної заяви у справі включає в себе також і аналіз законодавства та судової практики, формування правової позиції в справі.

Від учасників справи відзиву на апеляційну скаргу не надходило. Відповідно до частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с.182-185). Вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі. Представник ГУНП в Житомирській області спрямував до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, у якій одночасно наголосив на тому, що апеляційну скаргу підтримує в повному обсязі та просить її задовольнити, рішення суду першої інстанції - скасувати. За таких обставин, відповідно до частини другої ст.372 ЦПК України неявка сторін та інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволеною з наступних підстав.

Згідно з ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частин першої та другої ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст.1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Статті 1173,1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості відповідальності за шкоду, завдану органами державної влади чи місцевого самоврядування та їх посадовими особами, які є відмінними від загальних підстав деліктної відповідальності.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (частина перша ст.1173 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (частина перша ст.1174 ЦК України).

Наведеними правовими нормами передбачено, що для покладення відповідальності за дії посадових осіб та органів державної влади чи місцевого самоврядування наявність їх вини не є обов`язковою. Проте цими приписами встановлена обов`язковість інших трьох елементів складу цивільного правопорушення, встановлення яких є необхідним для покладення відповідальності за завдану шкоду на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування, про що Велика Палата Верховного Суду деталізує далі.

У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року в справі № 916/1423/17 вказано, що, застосовуючи ст.ст.1173,1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Підсумовуючи викладене, для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди обов`язковою є наявність трьох елементів (умов): неправомірний характер дії (бездіяльності) цього органу (посадових або службових осіб), наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) і заподіяною шкодою. Водночас наявність вини посадових осіб органів державної влади не є обов`язковою умовою такого виду відповідальності. Тягар доведення наявності зазначених трьох умов покладається на позивача, який звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди на підставі ст.ст.1173,1174 ЦК України.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 посилався на те, що його права були порушені незаконним притягненням його до адміністративної відповідальності за відсутності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП України.

Встановлення протиправності у діях працівника поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення є обов`язковою умовою для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди.

Відповідність протоколу про адміністративне правопорушення (за формою чи змістом) вимогам закону, складення такого протоколу уповноваженою особою, а також правомірність інших дій (бездіяльності) працівників поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення може бути встановлено судом у справі про адміністративне правопорушення.

У разі відповідності протоколу про адміністративне правопорушення вимогам закону та вчинення працівниками поліції під час складання протоколу всіх дій згідно із законом та в межах їхніх повноважень, факт закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю складу правопорушення не є фактом, який підтверджує протиправність дій поліцейських щодо складання такого протоколу.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2025 року у справі №335/6977/22.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що постановою Житомирського апеляційного суду від 25 травня 2023 року в справі №289/379/23 скасована постанова Радомишльського районного суду Житомирської області від 20 квітня 2023 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП відносно ОСОБА_1 на підставі п.1 частини першої ст.247 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення (а.с.13-15). Закриваючи провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, апеляційний суд виходив із того, що працівники поліції не ознайомлювали ОСОБА_1 із протоколом про адміністративне правопорушення та не роз`яснювали йому суть інкримінованого правопорушення належним чином, але разом із тим протокол про адміністративне правопорушення містить відмітку про відмову ОСОБА_1 від підпису чи ознайомлення. Також апеляційний суд наголосив на тому, що не можна вважати факт доведеності вчинення правопорушення за тієї обставини, що оскільки ОСОБА_1 покинув місце складання протоколу, то він самоусунувся від ознайомлення зі змістом правопорушення, яке йому інкримінується та з іншими процесуальними документами. Вимоги ст.ст.254,256,259,260 КУпАП категорично обумовлюють обов`язкову присутність особи при складенні відносно неї протоколу про адміністративне правопорушення (у разі коли таку особу було встановлено), та надають можливість уповноваженим особам у випадку ухилення від своїх процесуальних обов`язків осіб, що притягуються до адміністративної відповідальності, доставляти їх, зокрема, до поліцейського відділку для складення протоколу. Працівниками поліції при складенні протоколу про адміністративне правопорушення були порушенні вимоги КУпАП, за яких цей протокол не можна визнати належним та допустимим доказом, а судом першої інстанції при розгляді справи на ці порушення не було звернуто уваги, що в подальшому потягло за собою прийняття незаконного рішення. За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою ст.130 КУпАП

Факти встановлені постановою Житомирського апеляційного суду від 25 травня 2023 року в справі №289/379/23 є преюдиційними і ґрунтуються на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі обставини.

Із викладеного вище вбачається, що працівниками поліції під час складення протоколу про адміністративне правопорушення допущені протиправні дії, що встановлено в постанові Житомирського апеляційного суду від 25 травня 2023 року, оскільки протокол про адміністративне правопорушення не відповідав вимогам закону та за змістом дійсним обставинам, що призвело до закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі п.1 ст.247 КУпАП. Отже, протиправність дій поліцейських при складанні протоколу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності доведена.

Оцінка моральної шкоди за своїм характером є доволі складним процесом. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір має суто умовний вираз.

Разом із тим, відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода може полягати, зокрема: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з подальшими змінами) роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням інших обставин справи.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Також присуджені у відшкодування моральної шкоди суми мають бути адекватними настільки, наскільки це потрібно та не бути інструментом безпідставного збагачення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем доведений факт наявності шкоди, незаконного рішення заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та прийняттям незаконних рішень заподіювачем, а тому наявні підстави для стягнення моральної шкоди. Враховуючи конкретні обставини складання працівниками поліції протоколу про адміністративне правопорушення, що стало підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності, характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав ОСОБА_1 унаслідок дій працівників поліції, а саме, негативні почуття через звинувачення, час та зусилля, необхідні для доведеності своєї невинуватості, налагодження нормального життєвого ритму, та виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, 2 000 грн достатньо для відшкодування моральних страждань, пережитих позивачем, приймаючи до уваги також те, що сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення за відсутності складу адміністративного правопорушення вже є тією сатисфакцією, яка частково відшкодувала моральну шкоду.

За положеннями частини восьмої ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, розрахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до частин першої та другої ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частиною третьою ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас зі змісту частини четвертої ст.137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята ст.137 ЦПК України).

При цьому, склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Згідно з пунктами 1 та 2 частини третьої ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Велика Палата Верховного Суду виснувала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі №755/9215/15-ц).

Суд із урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи (правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року в справі №922/445/19, від 01 серпня 2019 року в справі №915/237/18, від 24 жовтня 2019 року в справі №905/1795/18, від 17 вересня 2020 року в справі №904/3583/19).

У постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року в справі №922/445/19 наголошено на тому, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачем витрати на професійну правничу допомогу, які пов`язані з розглядом цієї справи, останній підтверджує наданими копіями: ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 13 лютого 2023 року; договору про надання правової допомоги адвокатом від 12 лютого 2023 року, укладеного між Бойком В.В. (адвокатом), та Лук`янчуком Ю.П. (клієнтом), згідно з розділом 3 якого сторони домовилися, що гонорар за договором в кожній окремій судовій інстанції становить в розмірі 50 000 грн; кошторису витрат.

Відповідно до кошторису витрат на суму 50 000 грн, витрати на правничу допомогу складаються із: консультування клієнта до початку написання позовної заяви; збір та опрацювання матеріалів (доказів) по цивільній справі, аналіз судової практики; написання (складання) позовної заяви; написання (складання) відповіді на відзив, написання (складання) додаткових пояснень по справі; написання (складання) заперечення по справі, написання інших заяв та клопотань, в тому числі заяви про розгляд справи без участі. Кошторис складений в день підписання договору 12 лютого 2023 року.

Ураховуючи критерій реальності адвокатських витрат та характер виконаних адвокатом робіт (консультування клієнта без обізнаності адвоката із судовою практикою має бути самовиключним та пов`язується із підвищенням кваліфікації самого адвоката; відсутні відповіді на відзив та заперечення), виходячи з конкретних обставин справи, враховуючи заперечення іншої сторони, керуючись принципами справедливості та верховенства права, а також приймаючи до уваги часткове задоволення позову, колегія суддів доходить висновку, що витрати на правничу допомогу в сумі 4 000 грн є співмірними зі складністю справи, часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт і обсягом наданих ним послуг, а також пропорційними розміру задоволених позовних вимог.

Решта доводів апеляційної скарги спростовується викладеним вище та додаткового правового обґрунтування не потребує.

Відповідно до змісту ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає рішення - без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість рішення суду не впливають, то колегія суддів апеляційного суду залишає рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Головного управління національної поліції в Житомирській області залишити без задоволення.

Рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 03 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: