ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8031/25 Справа № 208/7531/25 Суддя у 1-й інстанції - Похваліта С. М. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Космачевської Т.В., Халаджи О.В.

за участю секретаря судового засідання Лопакової А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпро цивільну справу №208/7531/25 за скаргою ОСОБА_1 про визнання протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Скрит Аліни Володимирівни, зобов`язання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Донець Віталія Валерійовича на ухвалу Заводського районного суду м.Кам`янського від 23 червня 2025 року, постановлену у складі судді Похвалітої С.М., -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Заводського районного суду м.Кам`янського зі скаргою про визнання протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Скрит А.В., зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування скарги зазначає, що предметом оскарження дій приватного виконавця є прийняття протиправного Згідно звіту (оцінка вартості) №230501 від 23 травня 2025 року про вартість нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , складає 1 230 040грн.00 коп.

Вказує, що оцінку було проведено ТОВ «Офіс з оцінки нерухомого майна», сертифікат СОД №417/202317.07.2023 виданий Фондом державного майна України на замовлення Приватного виконавця.

Вважає, що вартість описаного та арештованого майна була завищена, а самий звіт було проведено з численними порушеннями норм чинного законодавства.

Також до Заводського районного суду міста Кам`янського від представника заявника ОСОБА_1 ОСОБА_2 надійшло клопотання про зупинення реалізації арештованого майна.

У клопотанні представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 просить зупинити реалізацію описаного та арештованого майна боржника за адресою: АДРЕСА_1 , яке здійснюється ДП «СЕТАМ» на електронній платформі «ОпенМаркет» номер лоту: 579174 на період розгляду скарги у справі.

В обґрунтування клопотання зазначає, що є необхідність у зупиненні реалізації описаного та арештованого майна боржника за вказаною вище адресою, яке виставлено на прилюдні торги, оскільки дане майно може бути реалізовано, що призведе до порушення прав не тільки стягувача, а і третіх осіб, які можуть придбати це майно з торгів у період розгляду скарги.

Ухвалою Заводського районного суду м.Кам`янського від 23 червня 2025 року клопотання представника заявника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Не погодившись з зазначеним судовим рішенням, представник заявника ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій вважає оскаржувану ухвалу суду протиправною, оскільки вона постановлена із грубим порушенням норм матеріального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та мотивам з яких заявник звернувся до суду, що є підставою для її скасування.

В обґрунтування скарги зазначає, що судом першої інстанції невірно застосовано норми матеріального права, оскільки судом в оскаржуваній ухвалі було наведено мотиви, з яких неможливо зупинити реалізацію арештованого майна, на підставі норм ЦПК України які регулюють питання забезпечення позову, та проігноровано той факт, що до суду подана скарга сторони виконавчого провадження (стягувача) з посиланням на норми права, які передбачають захист його прав у рамках саме виконавчого провадження.

Також вказує, що судом в обґрунтування неможливості задоволення клопотання, невірно застосовано норми ЗУ «Про виконавче провадження». Зокрема суд посилається на норми п.2 ч.1 ст.34 Закону, яка визначає можливість суду зупинити стягнення на підставі виконавчого листа, проте скаржник у своєму клопотанні посилався на іншу норму даного Закону, а саме на п.3 ч.1 ст.34 Закону, де визначено що «виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом реалізації арештованого майна у разі відсутності іншого майна».

З даного вбачається неповне дослідження судом матеріалів справи, що призвело до висновку суду, який не відповідає обставинам справи та мотивам скаржника а також нормам права на які посилався скаржник обґрунтовуючи своє клопотання.

Вказує, що судом було проігноровано норму ч.5 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» з чим власне, заявник і звернулася до суду.

Судом, також було проігноровано ту обставину справи, що арештоване майно уже знаходиться на реалізації, зазначивши, що скаржником не наведено достатніх підстав для того, щоб зупинити (знову ж таки за помилковим висновком суду) виконавче провадження або «зупинити діяльність виконавця» (про що також не було мови).

Зауважує, що судом було проігноровано пояснення представника скаржника про те, що на ризик порушення прав наражаються треті особи, які можуть придбати таке майно, правомірність реалізації якого оскаржується, що потім спричинить для них ризики майнового характеру, пов`язані із визнанням прилюдних торгів недійсними. Саме для того, щоб убезпечити збереження прав не тільки стягувача, а й третіх осіб від порушень їх прав, і необхідно зупинити реалізацію арештованого майна, яке передано на торги протиправно. До клопотання про зупинення реалізації майна було долучено роздруківку із веб сайту ДП «СЕТАМ» на електронній платформі «ОпенМаркет» та вказано посилання на офіційну сторінку, однак дані докази були проігноровані судом.

У зв`язку з чим просить оскаржувану ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким зупинити реалізацію описаного та арештованого нерухомого майна боржника за адресою: АДРЕСА_1 , яке здійснюється ДП «СЕТАМ» на електронній платформі «ОпенМаркет» номер лоту: 579174 на період розгляду скарги по суті.

Інші учасники своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники справи в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 (стягував у виконавчому провадженні) через свого представника оскаржує дії виконавця щодо реалізації арештованого майна, а саме експертну оцінку нерухомого майна боржників яке виставлено на торги.

В межах даної справи представником скаржника подано клопотання про зупинення реалізації арештованого майна боржника на період розгляду судом скарги на дії виконавця.

В обґрунтування клопотання представник посилається на п.3 ч.1 ст.34 ЗУ «Про виконавче провадження», згідно якому виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі: - зупинення судом реалізації арештованого майна у разі відсутності іншого майна боржника, на яке може бути звернено стягнення.

Відмовляючи у задоволенні клопотання, суд першої інстанції виходив з того, що суд не вправі вжити заходів забезпечення скарги (аналогічно забезпеченню позову) шляхом зупинення дії приватного виконавця з реалізації майна, оскільки не може підміняти повноваження приватного виконавця, а лише здійснює контроль за виконанням судового рішення в порядку, визначеному розділом VII ЦПК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду наступне.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина першої статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справа № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21).

У частинах третій, п`ятій статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання.

Визначення вартості майна боржника є процесуальною дією державного виконавця (незалежно від того, яка конкретно особа - сам державний виконавець чи залучений ним суб`єкт оціночної діяльності, здійснювала відповідні дії) щодо примусового виконання на підставі виконавчих документів.

Дії (бездіяльність) державного виконавця щодо порушень, допущених при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом №606-XIV, до призначення прилюдних торгів, у тому числі щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, визначення вартості чи оцінки майна тощо (статті 18, 24-27, 32, 33, 55, 57 цього Закону) підлягають оскарженню в порядку, передбаченому цим Законом (зокрема, частиною сьомою статті 24, частиною четвертою статті 26, частиною третьою статті 32, частиною третьою статті 36, частиною другою статті 57, статті 55, 85 цього Закону).

Отже, оскаржити оцінку майна можливо в порядку оскарження рішень та дій виконавців (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі №821/197/18/4440/16 (провадження №11-1200апп18), від 12 червня 2019 року в справі №308/12150/16-ц (провадження №14-187цс19), від 15 лютого 2020 року у справі №367/6231/16-ц (провадження №14-529 цс 19)).

В даній справі ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Донець В.В. у встановлений законом спосіб оскаржила дії приватного виконавця щодо незаконності проведення оцінки, і просила забезпечити скаргу, шляхом зупинення реалізації арештованого майна.

Тобто, скаржником (який є стягувачем у виконавчому провадженні і який оскаржує оцінку арештованого майна боржників) фактично ставиться питання про вжиття заходів забезпечення, з метою недопущення можливих порушень прав як скаржника так і третіх осіб, які можуть придбати це майно на прилюдних торгах у період розгляду скарги на дії приватного виконавця по суті.

Відповідно до ст.1 ЦПК України саме цивільний процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Судовий розгляд як інститут цивільного процесуального права це система норм, що регулюють відносини між судом, особами, які беруть участь у справі, та іншими учасниками процесу, діяльність суду, осіб, які беруть участь у справі, та інших учасників процесу, спрямовану на розгляд та вирішення по суті цивільно-правового спору та справ наказного і окремого провадження.

Тобто дії суду щодо судового розгляду (в тому числі і справ, які розглядаються в порядку Розділу VII ЦПК України), як стадії цивільного процесу, чітко регламентовані системою процесуальних норм, які спрямовані на розгляд і вирішення по суті цивільно-правового спору.

При зверненні з клопотанням про зупинення реалізації арештованого майна боржника, представник скаржника посилається лише на ЗУ «Про виконавче провадження», не звертаючись до норм процесуального закону (один з доводів апеляційної скарги), але це не є підставою для розгляду судом справи без додержання вимог ЦПК України.

Процесуальним законом, а саме п.п.5, 6 ч.1 ст.150 ЦПК України, передбачане право суду забезпечити позов шляхом зупинення продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Тобто, такий вид забезпечення може бути застосований для забезпечення позову при поданні саме позову про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, а також при оскарженні виконавчого документа.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

В своїй ухвалі від 25 жовтня 2017 року у аналогічній справі №296/4819/17 колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України зазначила: «Так, відповідно до абз.2 ч.5 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» оскарження в судовому порядку результатів визначення вартості чи оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію, крім випадків зупинення передачі майна на реалізацію судом.

У ст.ст.151, 152 ЦПК України містяться положення щодо порядку вирішення питання про забезпечення позову і способи забезпечення позову.

Зокрема, згідно з ч.1 ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Разом із тим ст.14 ЦПК України установлено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням порушуються їхні права, свободи чи інтереси.

Відповідно до ст.383 ЦПК України (ст.447-1 ЦПК України в діючій редакції) учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу порушено їх права чи свободи.

Згідно зі змістом чинного ЦПК України розгляд таких заяв відноситься до розділу VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень».

Разом із тим, згідно з роз`ясненнями пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеними у п.15 постанови від 07 лютого 2014 року №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» (із змінами і доповненнями, внесеними постановою від 03 червня 2016 року №4), при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд не вправі вжити заходів забезпечення скарги (аналогічно забезпеченню позову) шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення дії оскаржуваного рішення тощо, оскільки зазначене не є повноваженнями суду, а є виключним повноваженням державного виконавця, яке може бути оскаржено до суду.

Разом із тим, до завершення розгляду скарги, при наявності для цього підстав, суд може зупинити стягнення на підставі виконавчого листа (п.4 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження»).

Так, Законом України «Про виконавче провадження» у ст.34 врегульовано питання зупинення вчинення виконавчих дій, і це питання відноситься виключно до компетенції державного виконавця.

Таким чином, розглядаючи скаргу на дії державного виконавця у порядку ст.ст.383, 386, 387 ЦПК України, суд не наділений повноваженнями вирішувати питання щодо вжиття заходів так би мовити «забезпечення скарги» шляхом зупинення реалізації майна, адже за приписами вищевказаних норм матеріального і процесуального права вирішення питання про зупинення вчинення виконавчих дій відноситься виключно до компетенції державного виконавця.

Отже, у суду не було повноважень задовольняти клопотання представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 - та зупиняти реалізацію майна, а саме: будинку АДРЕСА_1, до набуття законної сили судовим рішенням за результатом розгляду скарги ОСОБА_3, заінтересовані особи: головний державний виконавець Корольовського ВДВС м.Житомира ГТУЮ у Житомирській області Мороз Д.Г., стягувач - ОСОБА_4, про визнання дій неправомірними та визнання звіту протиправним».

Враховуючи встановлені судом фактичні обставини, підстави звернення з даним клопотанням, а також вимоги процесуального закону, колегія суддів приходить до висновку, що вимога скаржника про зупинення реалізації арештованого майна боржника через електронні торги можлива лише у позовному провадженні при вирішенні відповідного спору, а при розгляді скарги на дії чи бездіяльність державного або приватного виконавця, заходи забезпечення скарги чинним законодавством не передбачені.

Розгляд, як це визначено Законом України «Про виконавче провадження» (ст.34 Законну), питання зупинення вчинення виконавчих дій (на що посилається заявник), відноситься виключно до компетенції державного виконавця.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду, що свідчить про відсутність підстав для скасування оскарженого судового рішення про відмову у задоволенні клопотання про забезпечення скарги шляхом зупинення продажу арештованого майна.

Апеляційним судом під час перегляду справи не встановлено допущення судом першої інстанції неправильного застосування норм матеріального права, як і не встановлено порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на те, що обставини справи встановлені судом повно, і судом не допущено неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, оскаржувану ухвалу Заводського районного суду м.Кам`янського від 23 червня 2025 року слід залишити без змін, а у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Донець Віталія Валерійовича - залишити без задоволення.

Ухвалу Заводського районного суду м.Кам`янського від 23 червня 2025 року у цивільній справі №208/7531/25 за скаргою ОСОБА_1 про визнання протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Скрит Аліни Володимирівни, зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст постанови складено 01.10.2025

Головуючий суддя О.В. Агєєв