Провадження № 2/641/258/2025 Справа № 641/7125/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2025 року м. Харків

Слобідський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Зелінської І.В.,

за участю секретаря Жамгаряна А.Р.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту проживання і перебування на утриманні, стягнення аліментів на утримання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_3 , уточнивши який, просить встановити факт проживання і перебування неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утриманні батька ОСОБА_1 з березня 2021 року; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, від дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 07.03.2009 року перебував у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась дитина донька ОСОБА_4 . З липня 2020 року подружжя припинило спільне проживання, донька залишилась проживати з матір`ю. Рішенням Комінтернівськго районного суду м. Харкова від 08.09.2021 року шлюб між сторонами розірвано. Однак з березня 2021 року дитина фактично мешкає з позивачем та перебуває на повному його утриманні, хоча зареєстрована за однією адресою разом з відповідачем. Вказав, що встановлення факту проживання позивача з донькою створює передумови для захисту майнових прав, від зазначеної обставини залежить право на отримання аліментів на утримання доньки, оскільки право на отримання аліментів має той з батьків з ким проживає дитина. Відповідач же ухиляється від виконання обов`язків з утримання дитини, добровільно матеріальної допомоги не надає.

ОСОБА_3 подала зустрічну позовну заяву, в якій просить визначити місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю ОСОБА_3 ; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі частини від заробітку (доходу) батька, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог посилається на те, що з 07.03.2009 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_1 . У шлюбі у сторін ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась донька ОСОБА_4 . Фактично шлюбні відносини між сторонами припинено з липня 2020 року. ОСОБА_1 проживав окремо, участі в житті доньки не приймав, вихованням та матеріальним забезпеченням дитини займалась ОСОБА_3 . ОСОБА_3 разом з дитиною проживали та були зареєстровані за однією адресою, а саме в АДРЕСА_1 . В 2021 році ОСОБА_1 під приводом того, що хоче поспілкуватись з дитиною, забрав її та дитина почала мешкати разом з батьком. В подальшому почав перешкоджати спілкуванню матері з донькою. В березні 2022 року змінив місце проживання, забравши доньку з собою, не повідомивши ОСОБА_3 . Вказала, що колишній чоловік вихованням доньки не займається, внаслідок чого рівень успішності останньої у школі значно знизився, дитина не відвідує розвиваючих закладів та цілими днями проводить час вдома в телефоні в соціальних мережах. Зазначила, що ОСОБА_1 на певному етапі самоусунувся від вирішення будь-яких питань, пов`язаних з розвитком доньки, в тому числі щодо матеріального забезпечення.

ОСОБА_1 подано відзив на зустрічну позовну заяву, в якій просив відмовити у задоволенні зустрічного позову. Зазначив, що забезпечує доньці повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний та соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя. Вважав, що ОСОБА_3 не доведено, що задоволення зустрічної позовної заяви буде відповідати найкращим інтересам дитини. Звернув увагу, що з вказаним позовом ОСОБА_3 звернулась лише після звернення з відповідним позовом ОСОБА_1 .

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його предстаник адвокат Деркач С.А. підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник- адвокат Овсяник С.А. у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, згідно заяви представник просив розглядати справу у його відсутність та відсутність відповідача.

Представники третіх осіб у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Згідно заяви представник Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради просив розглядати справу у його відсутність.

Суд, вислухавши учасників справи, свідків, дослідивши докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

З 07.03.2009 сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому Безлюдівською селищною радою Харківського району Харквіської області. Шлюб розірвано рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08.09.2021 року.

Сторони є батьками неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Матеріали справи містять також характеристику ОСОБА_4 від 05.09.2023 року, видану директором ліцею №13 «Успіх» Полтавської міської ради; довідку від 07.09.2023 року, видану директором КЗ «Харківський ліцей №37 Харківської міської ради»; довідку від 06.09.2023 року, видану директором КНП «Міська дитяча поліклініка №4» Харківської міської ради; відповідь на звернення від 25.09.2023 року, надану ВП №3 ХРУП №1 ГУНП в Харківській області; характеристику щодо ОСОБА_1 від 21.09.2023 року, видану головою Безлюдівської селищної ради; копію договору дарування від 28.11.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Харківської області Горбатюк В.С., р.№524; копію довідки характеристики ОСОБА_3 , видану ДОП СП ВП №2 ХРУП №1 ГУНП в Харківській області; копію довідки з КНП ХОР «Обласна клінічна наркологічна лікарня» від 05.12.2023 року щодо ОСОБА_3 ; копію довідки з КНП «Міський психоневрологічний диспансер №3» ХМР від 15.12.2023 року щодо ОСОБА_3 ; копію характеристики з місця роботи від 11.03.2024 року щодо ОСОБА_3 ; копію довідок про доходи від 14.03.2024 року та 16.04.2024 року щодо ОСОБА_3 ; копію акта обстеження умов проживання від 13.12.2023 року за адресою: АДРЕСА_2 .

Крім того, Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради надано висновок щодо доцільності визначення місця проживання ОСОБА_4 від 07.10.2024 року.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 зазначила, що знайома з ОСОБА_1 близько двадцяти років. Пояснила, що їй відомо, що після розлучення позивача та відповідача спільна донька ОСОБА_6 проживала з батьком в Харкові, а деякий час в Полтавській області. Зазначила, що виховує та опікується донькою ОСОБА_1 .. Вказала, що постійно бачить ОСОБА_7 разом з батьком, тоді як з матір`ю не бачила. Зазначила, що зі слів ОСОБА_8 свідку відомо, що остання не бажає спілкуватись з матір`ю.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 - ОСОБА_10 дружина позивача, пояснила, що з 15.06.2023 року проживають разом з позивачем та дітьми, зокрема з ОСОБА_11 разом. Вказала, що їй відомо, що до цього часу ОСОБА_6 постійно проживала разом з батьком. Зазначила, що ОСОБА_6 не бажає спілкуватись зі своєю матір`ю, відповідачем у справі. Вказала, що близько разу на місяць відповідач телефонує ОСОБА_8 . Зазначила також, що відповідач не утримує дитину, декілька разів перераховувала доньці гроші, але вже після звернення позивача до суду.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітньої доньки у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з дня подання цієї заяви ( з 02.11.2023 року) та до досягнення дитиною повноліття суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному Кодексі України.

Уст. 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 3 ст.181СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

За змістом ч. 1ст. 191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Згідно копії довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 29.11.2023 року ОСОБА_4 зареєстрована разом з матір`ю ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом з цим, згідно відповіді від 22.09.2025 року щодо отримання інформації про внутрішньо переміщену особу фактичним місцем проживання/перебування ОСОБА_3 є АДРЕСА_3 .

Згідно копії довідки від 24.03.2022 року №1601- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи фактичним місцем проживання/перебування ОСОБА_4 є АДРЕСА_4 , законним представником, що супроводжує малолітню дитину є ОСОБА_1 .

Відповідно копії довідки від 24.03.2022 року №1601- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи фактичним місцем проживання/перебування ОСОБА_1 є АДРЕСА_4 .

Згідно витягу з Реєстру територіальної громади від 11.10.2024 року ОСОБА_4 з 24.09.2024 року зареєстрована за адресою реєстрації батька ОСОБА_1 , а саме: АДРЕСА_5 .

Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Як встановлено судом ОСОБА_3 в зустрічній позовній заяві визнала обставину, викладену у позовній заяві ОСОБА_1 щодо того, що спільна неповнолітня донька сторін ОСОБА_4 з 2021 року проживала разом з позивачем.

Таким чином, судом встановлено, що неповнолітня донька сторін фактично проживає разом з батьком, що не заперечується і відповідачем, а отже позивач має право на стягнення аліментів на утримання дитини з урахуванням вимог ст. 181, 191 СК України з дня подання позову, а саме з 02.11.2023 року.

У відповідності до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Згідно з ч.1 ст.80 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Положеннями ч.1 ст.183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Враховуючи вищевикладені обставини, а також рівний обов`язок батьків щодо утримання дітей, суд вважає можливим позов ОСОБА_1 в частині стягнення аліментів задовольнити.

Разом з цим, щодо вимог про встановлення факту проживання і перебування неповнолітньої ОСОБА_4 на утриманні батька ОСОБА_1 з березня 2021 року суд зазначає наступне.

Відповідно п.2 ч.1, 2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, перебування фізичної особи на утриманні. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ч.1 ст. 318 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт.

Аналіз наведених положень Закону дозволяє зробити висновок про те, що встановлення певних юридичних фактів має своєю метою підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Так, позивач зазначає, що встановлення факту проживання і перебування малолітньої доньки разом з батьком з березня 2021 року йому необхідно для отримання права на стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини, оскільки право на отримання аліментів має той з батьків з ким проживає дитина. Разом з цим, просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої доньки від дня пред`явлення позову, а саме з 02.11.2023 року.

Згідно ст. 191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Таким чином, встановлення вказаного факту в межах розгляду вказаної справи з урахуванням заявленої мети встановлення такого не має значення для охорони прав та інтересів позивача або створення умов здійснення ним особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Враховуючи викладене, у задоволенні вказаної вимоги слід відмовити.

Щодо зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 про визначення місця проживання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з нею суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Згідно з частиною першою статті 161 ЦК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 17 травня 2023 року у справі № 351/611/21 (провадження № 61-990св23) вказано, що «у разі спору місце проживання малолітньої дитини (фізичної особи у віці до чотирнадцяти років) визначається органом опіки та піклування або судом, проте при вирішенні вказаного питання, що стосується дитини, яка досягла 14 років, то закон не передбачає можливості вирішення такого спору органом опіки та піклування або судом, оскільки в цьому випадку слід керуватися частиною третьою статті 160 СК України та положеннями частини другої статті 29 ЦК України. У справі, яка переглядається, встановлено, що дитині на час звернення до суду з позовом та розгляду справи у суді першої інстанції виповнилося 14 років. Отже, в силу вищенаведених норм чинного законодавства дитина може вільно обирати собі місце проживання з кимось із батьків, які мають у власності житлові приміщення. Суд не може визначати місце проживання дитини, яка досягла 14 років за позовом когось із батьків, оскільки таке право вибору місця проживання надано законом самій дитині. Приймаючи до уваги викладене, враховуючи положення частини другої статті 29 ЦК України та частини третьої статті 160 СК України, колегія суддів Верховного Суду вважає, що підстави для визначення судом місця проживання дитини, якій виповнилось 14 років, відсутні, тому у задоволенні позовних вимог щодо визначення місця проживання дитини, необхідно було відмовити. Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 25 січня 2018 року у справі № 537/5119/15-ц (провадження № 61-1229св18), від 28 січня 2021 року у справі № 753/6498/15 (провадження № 61-10851св20), від 28 вересня 2022 року у справі № 686/18140/21 (провадження № 61-6611св22)».

Наведеними висновками, викладеними в постановах Верховного Суду та положеннями ст. 141, 160, 161 СК України не передбачено прав позивача визначати місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років. Тобто у позивача відсутнє право визначати місце проживання такої дитини, відповідно вона не має порушеного права. Більше того між сторонами немає спору, щодо визначення місця проживання дитини.

За положеннями ст. ст. 2, 4 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі досліджених доказів й у співставленні з нормами закону суд дійшов висновку, що право позивача не було порушене, а тому немає підстав у застосуванні заходів судового захисту. Відтак у задоволенні позову в частині визначення місця проживання дитини слід відмовити.

З урахуванням викладеного вище відмовляє суд і у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням задоволення позову в частині стягнення аліментів суд стягує з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 968,96 грн, оскільки ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору за вказану вимогу.

Судові витрати по сплаті судового збору за інші вимоги слід віднести на рахунок сторін у справі.

Керуючись ст.4,10 - 13,76 - 81,141, 263 - 265,268,273, 354,355 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту проживання і перебування на утриманні, стягнення аліментів на утримання дитини задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1

аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02.11.2023 року та до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення в частині стягнення з ОСОБА_3 аліментів у межах суми виплати за один місяць підлягає негайному виконанню.

У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн. 96 (дев`яносто шість) коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_5 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, , місце знаходження: вул. Чернишевська, 55, м. Харків.

Третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 , місце знаходження: АДРЕСА_6 .

Рішення суду ухвалено та підписано 02.10.2025 року.

Суддя І.В.Зелінська