08.09.2025 Справа № 756/7975/24
ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________________________________________
Унікальний №756/7975/24
Провадження №2/756/453/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2025 року Оболонський районний суд м. Києва, в складі:

головуючого судді Диби О.В.,

за участю секретаря Загороднюк В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, -

УСТАНОВИВ:

У червні 2024 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, в якому просив стягнути з відповідача додаткові витрати на компенсацію вартості навчання спільного неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який навчається у Гімназії А+ ТОВ «Академія сучасної освіти» у розмірі 215175 грн одноразово, а також додаткові витрати у розмірі 50% вартості навчання у Гімназії А+ ТОВ «Академія сучасної освіти» починаючи з вересня 2024 року і до червня 2029 року з підстав того, що неповнолітній син проживає разом із позивачем, а відповідач в утриманні вихованні сина участі не бере, не приймає участі в оплаті освітніх послуг.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 28.06.2024 у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання (головуючий суддя ОСОБА_4 ).

Ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання від 08.08.2024, закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.12.2024, здійсненого з підстав звільнення судді ОСОБА_4 з посади у зв`язку з поданням заяви про відставку, головуючим у справі визначено суддю Дибу О.В.

Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, представник позивача звернувся до суду із заявою про підтримання позовної заяви в частині стягнення з відповідача одноразової суми за додаткові витрати на компенсацію навчання у розмірі 200675 грн, в іншій частині позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити, судове засідання просив провести без його участі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, представник відповідача звернувся до суду із заявою про розгляд справи за відсутності сторони відповідача, позовні вимоги визнав частково у частині стягнення з відповідача одноразової суми у розмірі 215175 грн та готовності добровільно компенсувати частинами 107587,5 грн, що складає 25% від понесених позивачем витрат на оплату навчання у 2023 році, у задоволенні інших позовних вимог просив відмовити. Водночас, подав до суду відзив на позов, в якому просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі з тих підстав, що відповідач своєчасно сплачує аліменти на утримання сина, сплачувала за навчання сина доки він проживав з нею і позивач не брав участі в утриманні родини. Окрім того, у травні 2024 року відповідач зверталась до Академії сучасної освіти із заявою, у якій повідомляла, що не має фінансової можливості оплачувати навчання сина. При цьому, на утриманні відповідача перебуває спільна донька ОСОБА_5 , яка є студенткою та навчається на договірній основі, де оплату навчання повністю забезпечує відповідач, а батько жодним чином не приймає участі в оплаті навчання. Також зазначив, що позивачем не обґрунтовано необхідність у платному навчанні сина, при цьому відповідач не працевлаштована, доходів не має.

У відповіді на відзив сторона позивача наголошувала на тому, що звернення відповідача до Гімназії А+ ТОВ «Академія сучасної освіти» не має підтвердження надсилання та отримання адресатом даної заяви, як і відповіді на дану заяву. Також вказувала, що ОСОБА_5 закінчила Гімназію А+ ТОВ «Академія сучасної освіти», тому цілком логічною і справедливою є вимога, що ОСОБА_3 має право навчатись там де і його старша сестра. Крім того, зазначила, що позивач не отримував жодних звернень щодо участі в утриманні повнолітньої доньки ОСОБА_5 , а оплата відповідачем навчання доньки та наявність майна свідчать про платоспроможність відповідача. Разом з тим, відповідачка не завжди своєчасно сплачує аліменти.

Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини.

18.02.2005 між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб, який розірвано рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 22.11.2022.

Як убачається з матеріалів справи (а.с.19,20), від шлюбу у сторін народилось двоє дітей - донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (повнолітня на час розгляду справи), та неповнолітній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з позивачем та перебуває на його утриманні.

Судом встановлено, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 08.05.2024 з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 18.10.2024 і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 15-18).

Відповідно до заяви на освітні послуги у сфері повної загальної середньої освіти за рівнем базової середньої освіти від 16.09.2022 (а.с.52), позивач та відповідач просили прийняти сина ОСОБА_3 до приватного закладу загальної середньої освіти ІІ-ІІІ ступенів «Гімназія А+» ТОВ «Академія сучасної освіти» у 7 клас за пакетом послуг: освітні послуги за рівнем базової середньої освіти з білінгвальною програмою навчання українською та англійською мовами (5-9 клас) (а.с.52), що не заперечувалось стороною відповідача на попередніх судових засіданнях.

Згідно довідки приватного закладу загальної середньої освіти ІІ-ІІІ ступенів «Гімназія А+» ТОВ «Академія сучасної освіти» від 02.05.2024 (а.с.53), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є учнем 8-В класу у 2023/2024 навчальному році приватного закладу загальної середньої освіти ІІ-ІІІ ступенів «Гімназія А+» ТОВ «Академія сучасної освіти» Дніпровського району м. Києва.

З характеристики ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , учня 9-В класу Приватного закладу загальної середньої освіти ІІ-ІІІ ступенів «Гімназія А+» видана 24.02.2025 ПЗЗСО ІІ-ІІІ ступенів «Гімназія А+» убачається, що ОСОБА_3 зарекомендував себе як старанний, дисциплінований, працелюбний уважний учень. Має хороший фізичний і розумовий розвиток, високий та достатній рівень навчальних досягнень з усіх предметів. Учень має широкий кругозір та вміє висловлювати та доводити власну думку в усній та письмовій формах, при цьому демонструвати багатий словниковий запас. Учень має добру розвинену довільну увагу, вільно переключається із одного виду діяльності на інший, вміє зосереджуватись на суттєвих фактах. На уроках активний, бере участь у дискусіях в класі, впевнено висловлює свої думки, аналізує та аргументує їх. Програмний матеріал засвоює швидко, ґрунтовно. Проблем із поведінкою не має. Дотримується режиму дня, реагує на похвалу чи зауваження вчителя. Спокійний, врівноважений, вихований, підтримує дружні стосунки з однокласниками та старшими учнями Гімназії. Тато ОСОБА_3 відіграє роль посередника в процесі комунікації зі школою, він цікавиться навчанням, оцінками та будь-якими змінами, які відбуваються у навчальному процесі (а.с. 174 зворот).

Відповідно до довідки ТОВ «Академія сучасної освіти» від 26.02.2025 товариством було отримано від ОСОБА_3 кошти за період з 01.01.2022 по 31.01.2025 у розмірі 868550 грн (а.с. 175-176).

В матеріалах справи містяться фінансові документи на підтвердження понесення позивачем витрат на навчання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на загальну суму 401350 грн, а також за харчування дитини на суму 20000 грн та 9000 грн за придання підручників для навчання сплачених на користь ТОВ «Арідар Кідс» у відповідності до п.п. 8.1, 8.2 «Збірки правил та положень, що діють в ПЗЗСО «Гімназія А+» (а.с.54-87, 169-173).

Позивач посилався на те, що відповідач не надає допомоги на оплату за навчання сина.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки чи інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За змістом ч. 1 ст. 12 цього ж Закону на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

У ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України закріплено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ст. 141 СК України).

Відповідно ч. 2, 3 ст. 150, ч. 1, 2 ст. 155 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

За змістом ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

У ч. 2 ст. 185 СК України встановлено, що розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

У постанові Верховного Суду України від 13.09.2017 у справі №6-1489цс17 зроблено висновок, що «СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків.

Відповідно до закону, брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із ч.1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За ч.2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення».

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постанові від 21 лютого 2018 року у справі № 127/16614/15-ц, у постанові від 01 квітня 2019 року у справі № 233/3518/17 та постанові від 12 березня 2020 року у справі № 520/12681/17.

Окрім того, у постанові від 04.12.2019 у справі №320/383/19 (провадження №61-18284св19) Верховний Суд зазначив, що доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач звертаючись до суду з позовом просив стягнути з відповідача додаткові витрати на компенсацію вартості навчання спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 215175 грн одноразово, в подальшому уточнивши вимоги до суми 200675 грн, а також додаткові витрати у розмірі 50% вартості навчання дитини у Гімназії А+ ТОВ «Академія сучасної освіти» починаючи з вересня 2024 року і до червня 2029 року.

Беручи до уваги часткове визнання відповідачем позовних вимог в частині стягнення одноразової суми додаткових витрат, враховуючи наявні в матеріалах справи докази, а також те, що харчування та придбання підручників у відповідності до чинного законодавства не входить до складу додаткових витрат та можуть бути включені до складу аліментних виплат та компенсуватись за їх рахунок, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача додаткові витрати на компенсацію вартості навчання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 200675 грн, що складає половину від понесених позивачем коштів на навчання спільної дитини (401350/2=200675 грн).

Посилання сторони відповідача на те, що вона справно сплачує аліменти на утримання сина, а також на те, що на її утриманні перебуває спільна з позивачем повнолітня донька, навчання якої оплачує відповідач, без участі в цьому позивача, не звільняють відповідача від обов`язку нести рівну частину додаткових витрат на неповнолітнього сина та не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Водночас, суд не знаходить підстав для задоволення заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача додаткових витрат у розмірі 50% вартості до червня 2029 року, оскільки з них неможливо встановити, в якому розмірі кошти будуть витрачені у майбутньому саме в якості додаткових витрат на дитину.

Додатково суд звертає увагу на те, що як було зазначено вище, укладений позивачем, відповідачем та закладом освіти договір, містить посилання на те, що сторони обрали пакет послуг «Освітні послуги за рівнем базової середньої освіти з білінгвальною програмою навчання українською та англійськими мовами (5-9) клас. Матеріали справи не містять відомостей про те, що відповідач погоджувала інший період навчання дитини та добровільно прийняла зобов`язання з оплати наданих освітніх послуг до 2029 року, а представник відповідача вказував про відсутність у відповідача можливості сплачувати вартість такого навчання.

Таким чином, виходячи із вище викладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Інші наявні в матеріалах справи докази висновків суду не спростовують.

Судові витрати підлягають розподілу на підставі ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 81, 141, 263-265, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП- НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) про стягнення додаткових витрат на утримання дитини - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП- НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) додаткові витрати на компенсацію вартості навчання спільного неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 200675 (двісті тисяч шістсот сімдесят п`ять) грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП- НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь держави судовий збір у розмірі 2 006, 75 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.

Повний текст рішення складено 08.09.2025.

Суддя: Олексій ДИБА