ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/30960/23

Провадження № 22-ц/820/1649/25

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.,

секретар судового засідання Заворотна А.В.

за участю: представників учасників справи

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , яка подана його представником ОСОБА_3 , на додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 січня 2025 року (суддя Павловська А.А.).

Заслухавши доповідача, пояснення представників учасників справи, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 грудня 2024 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 23.02.2023 в сумі 28000 доларів США, судовий збір в сумі 10154 грн і витрати на професійну правничу допомогу 40000 грн.

Постанови Хмельницького апеляційного суду від 12.05.2025 вказане рішення суду залишено без змін. Предметом апеляційного оскарження не було додаткове рішення суду першої інстанції.

Додатковим рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 січня 2025 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 проценти від суми позики в розмірі 41377,62 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 950,58 грн судового збору.

Не погоджуючись з додатковим рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в стягненні процентів від суми позики у розмірі 41377,62 грн. При цьому, посилається на порушення норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що розписка від 23.02.2023 містить текст, згідно якого « ОСОБА_2 взяв у борг кошти у розмірі 33000$ у ОСОБА_1 », далі по тексту «вказані кошти зобов`язуюсь повернути протягом місяця з дати написання даної розписки (до 23.04.2023).» Тобто строк користування коштами за даної розпискою визначений терміном в один місяць, а тому рішення щодо стягнення відсотків за користування коштами за 2 місяці суперечить обставинам справи.

Зазначає, що у випадку отримання позики в іноземній валюті без обумовленої сторонами у ньому умови такої складової грошового зобов`язання як розмір і порядок сплати процентів від суми позики, положення частини першої статті 1048 ЦК України не можуть бути застосовані, з огляду на відсутність передбаченого ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором механізму (формули) їх застосування та нарахування. Конвертація суми позики в іноземній валюті для визначення розміру процентів на рівні облікової ставки НБУ в національну валюту України - гривню буде суперечити частинам першій, третій статті 1049 ЦК України щодо обов`язку позичальника. Під час вирішення питання про можливість нарахування та стягнення процентів від суми позики у розмірі, визначеному на рівні облікової ставки НБУ, згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України, необхідно мати на увазі, що такі проценти нараховуються у разі: 1) якщо у договорі позики не зазначені проценти або не вказано, що він безпроцентний; 2) предметом договору позики є грошові кошти у національній валюті України - гривні; 3) період нарахування процентів від суми позики - є період дії договору позики в межах строку, протягом якого позичальник може правомірно не сплачувати кредитору борг (що відбувається у разі повернення боргу періодичними платежами), оскільки на період після закінчення цього строку позика не надавалась.

Крім цього, звертає увагу апеляційного суду на те, що відповідач та його представник були не обізнані про існування даного рішення, так як суд першої інстанції не викликав сторін для участі в судовому засіданні, не направляв дане рішення засобами поштового зв`язку, засобами електронного зв`язку та навіть не надіслав вказане рішення до ЄДРСР.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Мороз К.Т. підтримав апеляційну скаргу.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Місяць А.П. в судовому засіданні просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, місце і час слухання справи повідомлені належним чином.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону додаткове рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.

Частинами третьою та четвертою статті 270 ЦПК України (в редакції чинній на час ухвалення додаткового рішення) встановлено, що суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Тлумачення положень статті 270 ЦПК України дозволяє дійти висновку, що додаткове судове рішення є похідним від первісного судового акта, є його невід`ємною складовою, ухвалюється в тому самому складі та порядку, що й первісне судове рішення. Додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої, зокрема, залишилося невирішеним усі позовні вимоги.

Отже, положення частини четвертої статті 270 ЦПК України про те, що у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання, не виключають обов`язку суду повідомити сторони про призначення судового засідання з розгляду питання про ухвалення додаткового рішення з ініціативи суду.

Враховуючи те, що рішення Хмельницького міськрайонного суду від 26 грудня 2024 року винесено за результатами розгляду справи у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи (справа розглядалась в загальному позовному провадженні), тому відповідно до вимог ЦПК України додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду від 01 січня 2025 року повинно виноситися у такому самому порядку, що й первісне судове рішення.

У порушення наведеного, суд першої інстанції розглянув питання про ухвалення додаткового рішення без повідомлення учасників справи.

Отже, суд не забезпечив реалізацію процесуальних прав відповідача, про що відповідач зазначає в апеляційній скарзі, що є обов`язковою підставою для скасування додаткового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення відповідно до приписів п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України.

При ухваленні нового судового рішення апеляційний суд приймає до уваги таке.

Встановлено, що 23.02.2023 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, згідно з яким ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 кошти в сумі 33000 доларів США, що підтверджується розпискою (а.с. 4). Дані кошти ОСОБА_2 мав повернути до 23.04.2023.

Відповідачем добровільно повернуто 5000 доларів США.

Дані обставини підтверджуються матеріалами справи.

За змістом розписки вбачається, що предметом спірного договору позики є іноземна валюта - долари США та розмір одержання процентів його умовами не передбачено.

Правова позиція про наявність права на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо договір позики не є безоплатним (безпроцентним) у розумінні частини другої статті 1048 ЦК України, навіть у тому випадку, якщо договором не передбачено нарахування та одержання зазначених коштів висловлена у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-36цс14. Однак частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. Задовольняючи ці позовні вимоги та визначаючи розмір процентів за користування від суми позики, суди попередніх інстанцій виходили із рівня облікової ставки НБУ.

Облікова ставка НБУ є основною процентною ставкою, одним із монетарних інструментів за допомогою якого НБУ встановлює для суб`єктів грошово-кредитного ринку України орієнтир за вартістю коштів на відповідний період, не є сталою величиною, змінюється рішенням правління НБУ та встановлюється виключно для національної валюти України - гривні. Крім того, висновок, що чинне законодавство не передбачає встановлення НБУ облікової ставки для іноземної валюти міститься у постанові Верховного Суду України від 16 серпня 2017 року у справі № 6-2667цс16. Враховуючи, що частиною першою статті 1048 ЦК України визначено єдиний розмір процентів, якщо такі договором позики не передбачені, - на рівні облікової ставки НБУ, яка встановлюється виключно для національної валюти України, тому вказана норма та, як наслідок, право позикодавця вимагати сплати процентів від суми позики, може бути надане та реалізоване лише у разі, якщо позика отримана у гривні, оскільки НБУ не визначає мінімальної вартості іноземних валют, що є прерогативою відповідних органів іноземних держав.

Отже, у випадку отримання позики в іноземній валюті без обумовленої сторонами у ньому умови такої складової грошового зобов`язання як розмір і порядок сплати процентів від суми позики, положення частини першої статті 1048 ЦК України не можуть бути застосовані, з огляду на відсутність передбаченого ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором механізму (формули) їх застосування та нарахування. Конвертація суми позики в іноземній валюті для визначення розміру процентів на рівні облікової ставки НБУ в національну валюту України - гривню буде суперечити частинам першій, третій статті 1049 ЦК України щодо обов`язку позичальника.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №464/3790/16-ц.

Ухвалюючи додаткове рішення про стягнення відсотків від суми позики в розмірі 41377,62 грн, судом першої інстанції не взято до уваги, що предметом спірного договору позики є іноземна валюта - долари США, а облікова ставка НБУ є основною процентною ставкою, яка встановлюється рішенням правління НБУ виключно для національної валюти України - гривні, тому вказана норма та, як наслідок, право позикодавця вимагати сплати процентів від суми позики, може бути надане та реалізоване лише у разі, якщо позика отримана у гривні, тому помилково стягнув з відповідача суму відсотків в розмірі 41377,62 грн. І з цього приводу, є обґрунтованими доводи апеляційної скарги.

З урахуванням викладеного вище, додаткове рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка подана його представником ОСОБА_3 , задовольнити.

Додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 січня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення процентів від суми позики в розмірі 41377,62 грн відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06 жовтня 2025 року.

Суддя-доповідач І.В. П`єнта

Судді: А.П. Корніюк

О.І. Талалай