Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа № 704/105/25

16 вересня 2025 р. м. Тальне

Тальнівський районний суд Черкаської області в складі

головуючого судді Дьяченка Д.О.

при секретарі Табачківській М.М.

присяжних Мороз В.М., Ганженко Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тальне цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання фізичної особи ОСОБА_4 безвісти відсутнім,-,

В С Т А Н О В И В :

Заявник звернулася до суду із заявою про визнання особи безвісти відсутньою. На підставусвоїх вимог посилається на те, що вона колишньою дружиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Під час перебування у шлюбі їх сім`я проживала в АДРЕСА_1 . 29.08.2017 р. шлюб між заявницею та ОСОБА_4 було розірвано. Після розірвання шлюбу заявниця переїхала проживати в с. Колодисте Звенигородського району Черкаської області, а ОСОБА_4 залишився проживати в м. Маріуполі. Оскільки від шлюбу у них були спільні діти, то вони підтримували постійний зв`язок. 14.03.2019 року ОСОБА_4 склав заповіт, яким на випадок своєї смерті заповів ОСОБА_1 належні йому грошові кошти, вклади, депозити та все інше майно, що знаходиться у Акціонерному товаристві «Перший Український міжнародний банк». Після повномасштабного вторгнення росії в Україну вони ще підтримували зв`язок, однак 03.03.2022 року цей зв`язок обірвався і з того часу місце перебування ОСОБА_4 їй невідоме, в зв`язку з чим вона була змушена звернутись до Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області про його розшук. Крім того, нею також проводився розшук через родичів і знайомих та із останніх відомостей вона дізналась, що будинок, в якому проживав ОСОБА_4 було зруйновано під час бойових дій в березні 2022 р. Розшук, що проводився органами поліції результатів не дав, тому вона вимушена звернутись з даною заявою до суду.

В судовому засіданні заявниця та її представник заяву підтримали повністю.

Зацікавлені особи в судове засідання не з`явились.

Суд, вислухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, вивчивши докази, надані по справі, вважає, що заява підлягає до задоволення, виходячи з наступного:

Відповідно до п. 3 ч. 2ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.

Згідно зі ст. 43 ЦК України фізична особа може бути судом визнана безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. У разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року.

Визнання особи безвісно відсутньою - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер.

Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються:

а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання;

б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості;

в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 ЦК України;

г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою.

З аналізу вказаних норм можна дійти висновку, що фізична особа може бути визнана безвісно відсутньою за сукупності таких умов: якщо вона відсутня у місці свого постійного проживання протягом року; якщо протягом одного року в місці, де особа постійно або переважно проживає, немає відомостей про її місцеперебування; вжитими заходами щодо розшуку відсутньої особи встановити місце її перебування неможливо; визнання причин, через які заявник просить визнати фізичну особу безвісно відсутньою, юридично поважними.

Згідно положень статті 4Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти» особа набуває статусу такої, що зникла безвісти, з моменту подання заявником заяви про факт зникнення особи безвісти та її розшук або за рішенням суду. Особа вважається зниклою безвісти до моменту припинення її розшуку у порядку, передбаченому цим Законом. Надання особі статусу зниклої безвісти відповідно до цього Закону не позбавляє її родичів або інших осіб права звернення до суду із заявою про визнання такої особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою у порядку, передбаченому законодавством. Якщо особа, зникла безвісти, оголошена померлою, але її місцеперебування, місце поховання чи місцезнаходження її останків не встановлено, проведення розшуку такої особи в розумінні цього Закону не припиняється до встановлення її місцеперебування, місця поховання чи місцезнаходження її останків.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 травня 2018 року у справі № 225/1297/17 зроблено висновок, що «безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер.

Зазначена норма передбачає перш за все з`ясування місця постійного проживання особи на час її зникнення, заходів, які приймав заявник для встановлення місця знаходження особи, щодо якої ставиться питання про визнання безвісно відсутньою, та чи були вичерпані усі можливості для її знаходження.

22 листопада 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 225/882/17, провадження № 61-34068св18 підтвердив правові позиції стосовно підстав для визнання особи безвісно відсутньою.

При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер.

Більше того, визнання судом у встановленому законом порядку фізичної особи безвісно відсутньою (стаття 43 ЦК України) жодним чином не свідчить про смерть такої особи, так і не виключає самої можливості смерті. Зазначене зумовлює одночасну наявність двох припущень щодо двох взаємовиключних життєвих станів безвісно відсутньої фізичної особи (особа жива, особа померла).

Відповідно до п. 7 ч. 1ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», одним із повноважень поліції є розшук безвісно зниклих осіб. Початок розшуку безвісно зниклих осіб є підставою для відкриття кримінального провадження.

Згідно положень ст. 6 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність», інформація про безвісно зниклу особу є підставою для здійснення оперативно-розшукової діяльності.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі.

29.08.2017 р. шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було розірвано, про що Лівобережним районним у місті Маріуполі відділом ДРАЦСу Головного територіального управління юстиції у Донецькій області було здійснено запис №64.

Відповідно до заповіту від 14.03.2019 року ОСОБА_4 на випадок своєї смерті заповів ОСОБА_1 належні йому грошові кошти, вклади, депозити та все інше майно, що знаходиться у Акціонерному товаристві «Перший Український міжнародний банк».

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживав в АДРЕСА_1 .

Судом встановлено, що 28.10.2024 року ОСОБА_1 звернулась до Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області із письмовою заявою про розшук зниклого ОСОБА_4

29.10.2024 року за заявою ОСОБА_1 Звенигородським РВП ГУНП в Черкаській області було зареєстровано кримінальне провадження №0001425 за ч.1 ст. 115 КК України. Місце перебування ОСОБА_4 на даний час не встановлене.

В судовому засіданні встановлено, що на даний час місце перебування ОСОБА_4 не встановлене, його пошуки є безрезультатними.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку щодо задоволення заяви, оскільки заявник вживала заходи до розшуку ОСОБА_4 та, враховуючи, що останні відомості про місце перебування ОСОБА_4 відносяться до 03 березня 2022 року, то безвісно відсутнім його слід визнати із 03 березня 2022 року.

Керуючись ст. 258, 259, 263-265, 268, 293 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання фізичної особи ОСОБА_4 безвісти відсутнім задовольнити.

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє місце проживання: АДРЕСА_1 , - безвісти відсутнім починаючи з 03 березня 2022 року.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Д.О. Дьяченко

Присяжні В.М. Мороз

Л.М. Ганженко