Провадження № 2/522/8314/25
УХВАЛА

29 вересня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд міста Одеси у складі:

головуючої судді Косіциної В.В.,

за участі секретаря судового засідання Гресько Б.Ю.,

розглянувши у підготовчому засіданні клопотання ОСОБА_1 про закриття провадження у справі,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

Підготовче засідання по справі призначено на 29 вересня 2025 року.

29 вересня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшло клопотання ОСОБА_1 про закриття провадження у справі, у якому заявниця просила закрити провадження у справі.

У підготовче засіданні, призначене на 29 вересня 2025 року з`явився представник позивача, відповідачка та представник відповідача.

Під час з`ясування думки сторін щодо даного клопотання, представник позивача просив відмовити у задоволенні клопотання. Представниця відповідачки наголосила, що підтримує заявлене клопотання, зазначила, що оскільки позивачем не дотримано вимог статті 175 ЦПК України, існують підстави для закриття провадження у справі.

Суд дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Заява мотивована тим, що існують підстави для закриття провадження у справі на стадії підготовчого провадження з огляду на те, що на двох аркушах позовної заяви викладені норми сімейного та цивільного законодавства, але не наведені докази, за які кошти це майно було придбано.

Зазначає про те, що в позовній заяві не дотримано вимоги ст.175 ЦПК України з огляду на наступне:

- у позовній заяві не дотримано вимоги щодо імені позивача і відповідача, оскільки, ім`я відповідачки вказано як ОСОБА_3 , натомість відповідачка є ОСОБА_4 ;

- також, не зазначено викладу обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини. Вказано, що позивач у будь-якому випадку повинен зазначити те право, захист якого він вимагає, вважаючи його порушеним, невизнаним чи оспорюваним.

Відповідно до ч.1, п.2 ч.2 ст.200 ЦПК України, у підготовчому засіданні суд постановляє ухвалу (ухвали) про процесуальні дії, що необхідно вчинити до закінчення підготовчого провадження та початку судового розгляду справи по суті.

За результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про: закриття провадження у справі.

Вичерпний перелік підстав для закриття провадження у справі встановлений статтею 255 ЦПК України.

Так, відповідно до статті 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо:

1) справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства;

2) відсутній предмет спору;

3) набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами;

4) позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом;

5) сторони уклали мирову угоду і вона затверджена судом;

6) суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 186 цього Кодексу;

7) настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва;

8) після відкриття провадження у справі між сторонами укладено угоду про передачу спору на вирішення до третейського суду, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

Верховний Суд неодноразово висловлював свою позицію щодо того, що закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Проте, у клопотанні про закриття провадження не наведено жодної обставини, яка б свідчила про наявність підстав для закриття провадження у справі, визначених у статті 255 ЦПК України.

Посилання відповідачки у клопотанні на невідповідність позовної заяви вимогам статті 175 ЦПК України не є підставою для закриття провадження.

Відповідно до ч.11 ст.187 ЦПК України, суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Інститут залишення позовної заяви без руху - це тимчасовий захід, який застосовується судом з метою усунення позивачем недоліків позовної заяви та дотримання порядку її подання до відкриття провадження по справі. Вимоги до позову викладені у 175, 177 ЦПК України, згідно яких, крім іншого, саме у позовній заяві повинні бути зазначені ім`я позивача та відповідача, третіх осіб, зміст позовних і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Тобто, належним процесуальним рішенням, у разі встановлення після відкриття провадження у справі, що позовна вимоги не відповідає вимогам, встановленим ЦПК України є залишення її без руху після закриття провадження у справі.

Як вже було зазначено, у клопотанні відповідачка посилається на неправильність її імені у позовній заяві.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.175 ЦПК України, позовна заява повинна містити: повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

У позовній заяві в якості позивачки визначено ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

До позову додано копію паспорту громадянина Російської Федерації з копією перекладу на Українську мову, який виданий на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також додано копію РНОКПП на ім`я ОСОБА_1 , де в якості коду зазначено НОМЕР_1 .

До позову додано копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , який підтверджує факт реєстрації шлюбу між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та позивачем.

Факт перебування у шлюбі з позивачем не оспорювалося відповідачкою у підготовчому засіданні.

Відповідь з ВОМІРМП УПРЕ ГУ ДМС України в Одеській області надійшла до суду 26.08.2025 року, де в якості ПІБ відповідачки вказано ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Проте, така відповідь надійшла до суду після звернення до суду із позовом, а тому, у позивача були усі підстави вказати в якості по-батькові відповідачки « ОСОБА_5 ».

Більше того, відповідачка до клопотання не надала копію паспорту, або іншого документу, який посвідчує особу, задля того, аби встановити причину відсутності у останньої по батькові.

Наявними у справі документами підтверджується, що відповідачка є громадянкою Російської Федерації.

Згідно постанови КМЦ «Про затвердження зразка, технічного опису бланка та Порядку оформлення, видачі, обміну, відкликання, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання» від 25 квітня 2018 року № 321, на лицьовому боці бланка посвідки містяться п`ять обов`язкових зон візуальної перевірки (I-V), які розміщуються в такій послідовності, зокрема, зона II. Послідовно згори донизу надруковано назви полів:

Прізвище/Surname;

Ім`я/ ОСОБА_6 ;

ОСОБА_7 ; Громадянство/Nationality;

Дата народження/Date of birth; Запис №/Record No..

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено право людини на доступ до правосуддя, а ст. 13 Конвенції ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Крім того, при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції (Постанова Верховного Суду від 5 серпня 2020 року у справі № 177/1163/16-ц).

Зазначене у своїй сукупності свідчить про те, що посилання відповідачки на невідповідність позову вимогам ст. 175 ЦПК України в частині неправильного зазначення імені є проявом надмірного формалізму, та порушуватиме право позивача на доступ до правосуддя.

Щодо посилань на те, що у позовній заяві не викладено обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, не зазначено доказів, на підтвердження обставин, зокрема, не надано доказів, за які кошти придбано це майно, суд зазначає наступне.

Так, відповідно до п.5 ч.3 ст.175 ЦПК України, позовна заява повинна містити: виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

У позовній заяві позивач зазначає про те, позивач та відповідачка перебували у шлюбі та вказує, що зазначене підтверджується копією свідоцтва про шлюб. Вказує, що за час перебування у шлюбі було набуте майно та зазначає, що такі обставини підтверджуються інформаційними довідками з ДРРП.

У додатках до позову чітко визначено перелік доказів, які позивач надає суду разом із позовом, в тому числі, копія свідоцтва про шлюб та інформаційні довідки з ДРРП.

У позовній заяві визначено перелік доказів, які не можуть буди подані позивачем одночасно із позовом з огляду на причини, які не залежать від їх волі.

Також у позові підтверджено наявність у позивача оригіналів письмових доказів, доданих до позовної заяви.

Тому, суд вважає, що вимоги п.5 ч.3 ст.175 ЦПК України виконані.

Порядок оцінки доказів врегульовано статтею 89 ЦПК України, де вказано, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При цьому, оцінка доказів на предмет їх достатності, допустимості, достовірності здійснюється на стадії ухвалення рішення судом.

Саме тому, питання доведеності або недоведеності тієї обставини, що об`єкти нерухомого майна, які є предметом позову є спільною сумісною власністю подружжя буде вирішуватися під час розгляду справи по суті, але аж ніяк не на стадії відкриття провадження у справі.

Щодо посилань відповідачки у клопотанні про те, що позивачем не виконано вимог п.10 ч.3 ст. 175 ЦПК України, то відповідно до цієї норми, позовна заява повинна містити підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

У позовній заяві позивач зазначив, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав (а.с.5, другий абзац).

Також не відповідає дійсності посилання відповідачки на відсутність попереднього орієнтованого розрахунку судових витрат (а.с.4, останній абзац).

Також не відповідає дійсності посилання відповідачки на те, що позивач не визначив спосіб захисту, оскільки, у позові чітко визначено спосіб захисту: визнання об`єкта нерухомого майна об`єктом спільної сумісної власності, визнання права власності на частку в об`єкті нерухомого майна.

Спосіб захисту цивільного права чи інтересу - це дії, які спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі дії мають бути ефективними, тобто приводити до того результату, на який вони спрямовані. Інакше кажучи, застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року у справі № 761/36873/18, від 09 лютого 2022 року у справі № 910/6939/20, від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 від 20 липня 2022 року у справі № 923/196/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 910/9627/20).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що, як правило, суб`єкт може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту його права чи інтересу. Такий спосіб здебільшого випливає із суті правового регулювання відповідних спірних правовідносин. Застосування способу захисту має бути об`єктивно виправданим і обґрунтованим, тобто залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання, оспорення та спричинених відповідними діяннями наслідків. Обрання позивачем неналежного та неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові.

Тобто, питання щодо належності або неналежності способу захисту не вирішується під час відкриття провадження у справі, та є предметом розгляду справи по суті.

Тому, з урахуванням зазначеного, суд вважає, що заявлене відповідачкою клопотання є необґрунтованим та доходить до висновку про відсутність підстав для його задоволення.

Ухвала про відмову у задоволенні клопотання про закриття провадження відповідно до ст.353 ЦПК України не належить до переліку ухвал, які можуть бути оскаржені окремо від рішення суду.

Керуючись ст.ст. 131, 210, 223, 247, 255-256, 353 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про закриття провадження у справі залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Заперечення на ухвалу може бути включене до апеляційної скарги на судове рішення, ухвалене за наслідками розгляду справи.

Повний текст ухвали складено та підписано 03 жовтня 2025 року.

Суддя Косіцина В.В.