Справа № 562/3372/23 Головуючий у 1 інстанції: Мичка І. М.
Провадження № 22-ц/802/376/25 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

секретаря Трикош Н. І.,

з участю:

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника особи, яка не брала участі у справі, ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, ОСОБА_5 та особи, яка не брала участі у справі, ОСОБА_6 на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 05 жовтня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2023 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадщину.

В обґрунтування позову вказує, що її батькові ОСОБА_7 за життя належав гараж № НОМЕР_1 площею 18 кв.м. в районі друкарні по АДРЕСА_1 .

Батько помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а вона є спадкоємцем першої черги після смерті батька.

Просила визнати за нею право власності на спадкове майно, а саме гараж № НОМЕР_1 площею 18 кв.м. в районі друкарні по АДРЕСА_1 .

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 05 жовтня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадщину задоволено повністю.

Визнано за ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 право власності на спадщину за законом - на гараж АДРЕСА_1 , площею 24,1, яке належало її батькові ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_4 своєчасно прийняла спадщину після смерті батька, оскільки в неї наявні всі дозвільні документи на будівництво гаража. Інших спадкоємців, які своєчасно прийняли спадщину після смерті ОСОБА_7 , немає.

Не погоджуючись з рішенням суду, особа, яка не брала участі у справі, ОСОБА_5 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій вказує, що оскаржуваним рішенням порушено її право на спадкування вищевказаного нерухомого майна, яке мала б успадкувати її мати ОСОБА_8 , після смерті брата - ОСОБА_9 . Додає, що відповідачка у справі - ОСОБА_2 не має жодного відношення до спадкового майна. Не відповідають дійсності доводи позовної заяви про те, що після смерті батька позивача - ОСОБА_7 спадкова справа не заводилася, оскільки даний факт спростовується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, яке було видане державним нотаріусом Здолбунівської державної нотаріальної контори від 27 червня 2008 року на ім`я ОСОБА_9 , який успадкував після смерті своєї матері ОСОБА_10 , яка в свою чергу прийняла спадщину, у т.ч. і на спірний гараж від свого сина ОСОБА_7 . Доводи позивачки про проживання з спадкодавцем на момент прийняття спадщини спростовуються відміткою у її паспорті про адресу реєстрації місця проживання. Просить суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 21 грудня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено.

Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 05 жовтня 2023 року скасовано.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадщину відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 1610 грн 40 коп - судові витрати сплачені нею за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Постановою Верховного Суду від 22 січня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_4 , подану адвокатом Ярмольчуком Віталієм Сергійовичем, задоволено частково.

Постанову Рівненського апеляційного суду від 21 грудня 2023 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Розпорядженням № 3 від 12 лютого 2025 року Рівненський апеляційний судна підставі ч. 4 ст. 31 ЦПК України цивільну справу №562/3372/23 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно передав на розгляд Волинському апеляційному суду.

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 14 березня 2025 року закінчено підготовку та призначено справу до розгляду в суді апеляційної інстанції.

Під час розгляду справи Волинським апеляційним судом 07.04.2025 року особа, яка не брала участі у справі ОСОБА_6 , не погоджуючись з рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що оскаржуваним рішенням порушено його права на право власності спірного гаража, який належить йому, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №24904230, виданого комунальним підприємством «Здолбунівське міське бюро технічної інвентаризації» від 24.12.2009 року, договором дарування від 18 грудня 2009 року, з якого вбачається, що його батько ОСОБА_11 подарував йому ОСОБА_6 спірний гараж. Просить рішення скасувати, постановити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_1 відповідач ОСОБА_2 , заперечили проти задоволення апеляційних скарг, представник особи, яка не брала участі у справі, ОСОБА_6 , адвокат Петриченко О. Р. підтримав апеляційну скаргу свого довірителя, а також апеляційну скаргу іншої особи, яка не брала участі у справі, ОСОБА_5 .

Апеляційний суд в складі колегії суддів, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційних скарг та пояснень, дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційних скарг.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 12 квітня 2023 року (а.с. 6).

Згідно копії свідоцтва про право власності на гараж ОСОБА_7 за життя належав на праві власності гараж за АДРЕСА_1 .

Розпорядженням Здолбунівського міського голови від 21 травня 2008 року № 102-р змінено нумерацію гаража, розташованого по АДРЕСА_1 та належного ОСОБА_7 з № 1 на № 1Д.

При розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце і час відкриття спадщини; наявність чи відсутність заповіту спадкодавця; коло спадкоємців, які мають право на спадщину за заповітом чи за законом у порядку черговості; коло спадкоємців, які у передбачений законом спосіб прийняли спадщину; законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна.

За змістом частин четвертої та п`ятої Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2004 року відносини спадкування регулюються нормами ЦК України 2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 01 січня 2004 року), або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, то до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК Української РСР 1963 року.

Спадкові відносини виникають з моменту відкриття спадщини.

Як частина друга статті 1220 ЦК України так і стаття 525 ЦК Української РСР визначають, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Оскільки спадкодавець ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , спірні правовідносини регулюються нормами ЦК Української РСР 1963 року.

Частиною першою статті 529 ЦК Української РСР встановлено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, у рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

За правилом статті 548 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

З оглянутої в судовому засіданні копії спадкової справи до майна померлого ОСОБА_7 убачається, що після його смерті спадщину прийняла шляхом подачі заяви до Здолбунівської державної нотаріальної контори його дочка позивачка у справі ОСОБА_4 , а згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за заповітом (а.с. 27 т.1) спадщину також прийняла мати ОСОБА_7 - ОСОБА_10 ,. Зокрема, у цьому свідоцтві, яке було видане після смерті ОСОБА_10 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , на ім.»я її сина ОСОБА_9 , зазначено, що успадковується майно, а саме гараж № НОМЕР_4 , що знаходиться в АДРЕСА_1 , належний ОСОБА_7 , який ОСОБА_10 успадкувала шляхом прийняття спадщини після смерті сина ОСОБА_7 .

Після смерті ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , 1/3 частку його майна успадкувала ОСОБА_12 , що підтверджується копією спадкової справи (а.с 161 - 189 т.1).

Згідно довідки завідувачки Здолбунівської районної державної нотаріальної контори від 27.10.2023 року № 724/01-16 ОСОБА_5 (апелянт по справі) є спадкоємцем своєї матері ОСОБА_12 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 , в тому числі на 1/3 частину всього майна її брата - ОСОБА_9 (а.с. 31).

Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 14.10.2022 року № 70318955, після смерті ОСОБА_9 заведено спадкову справу за номером реєстрації у спадковому реєстрі № 69798043 (а.с. 30).

Скасовуючи постанову Рівненського апеляційного суду від 21 грудня 2023 року, Верховний Суд зазначив у своїй постанові, що судом не встановлено, чи є гараж № НОМЕР_1 , право власності на який у порядку спадкування просить визнати за собою позивачка, та гараж №1Д (раніше №1), про який зазначає в апеляційній скарзі ОСОБА_5 , одним і тим самим об`єктом, у зв`язку з чим апеляційний суд дійшов передчасного висновку, що рішенням суду першої інстанції порушено право та інтерес ОСОБА_5 на спірний об`єкт - гараж № НОМЕР_1 , який є предметом цього спору.

З матеріалів справи убачається, що у власності ОСОБА_7 перебував один гараж - № НОМЕР_5 Д (раніше1), розташований по АДРЕСА_1 площею 24,1 кв.м.

Так, з архівної виписки від 10 жовтня 2000 року вбачається, що згідно рішення №153 Виконавчого комітету Здолбунівської міської ради народних депутатів Рівненської області було дозволено ОСОБА_7 будівництво авто гаража пл. 18 кв.м. в районі друкарні по АДРЕСА_1 згідно схеми. На плані будівництва (а.с.10) гараж зазначений під №5.

У свідоцтво про право власності на гараж, яке було видане на підставі рішення виконкому Здолбунівської міської ради, 11 лютого 2000 року, після смерті ОСОБА_7 , зазначено гараж № НОМЕР_5 , а 21 травня 2008 року нумерація була змінена на 1Д (а.с. 53 т.1).

Будь - якого іншого гаража, який би перебував у власності ОСОБА_7 , не встановлено, в судовому засіданні відповідачка у справі ОСОБА_2 підтвердила дану обставину.

Розбіжності у площі гаража, зазначеного у рішенні про дозвіл на будівництво, та у свідоцтві про право власності не свідчить про те, що це різні гаражі, враховуючи, що попередньо площа була зазначена лише у плані будівництва, так само як і нумерація гаража була попередньою, оскільки зазначена лише на схемі.

Окрім того, особа, яка не брала участі у справі, ОСОБА_6 надав копії документів щодо права власності на гараж його батька ОСОБА_11 , з яких убачається, що № НОМЕР_1 було присвоєно гаражу, який був прийнятий в експлуатацію 22 лютого 2005 року і збудований по АДРЕСА_1 ОСОБА_6 на підставі рішення №126 від 27 травня 1998 року. Присвоєння адреси відбулося 30 січня 2006 року згідно з розпорядженням міського голови №11-р (а.с.17 т.2). ОСОБА_11 було видано свідоцтво про право власності на гараж № НОМЕР_1 АДРЕСА_1 (а.с.16 т.2).

Відповідно до договору дарування від 18 грудня 2009 року (а.с. 206 т.1) гараж АДРЕСА_2 був подарований ОСОБА_11 особі, яка не брала участі у справі, ОСОБА_6 , який на даний час є власником цього гаража.

Таким чином, гараж № НОМЕР_1 не міг перебувати у власності ОСОБА_7 і не може бути об`єктом спадкування після його смерті.

При цьому гараж АДРЕСА_3 , який належав ОСОБА_7 , був успадкований його братом ОСОБА_9 , а після його смерті - матір`ю ОСОБА_5 - ОСОБА_12 , після смерті якої майно успадкувала ОСОБА_5 , яка не залучена у справі за позовом ОСОБА_4 про визнання право власності на гараж, який входив до переліку спадкового майна, успадкованого, зокрема, і ОСОБА_5 ..

Таким чином, рішення суду першої інстанції безпосередньо впливає на права та законні інтереси особи, яка не брала участі у справі, ОСОБА_5 ..

Звертаючись із позовом, ОСОБА_4 зазначила відповідачем свою дочку ОСОБА_2 , яка не має відношення до спадкового майна, на яке просить визнати право власності позивачка, отже, є неналежним відповідачем у цій справі.

Отже, місцевим судом не залучено до участі у справі усіх спадкоємців померлого ОСОБА_9 , який успадкував спірне майно після смерті своєї матері, яка успадкувала це майно після смерті сина ОСОБА_7 , що підтверджується витребуваними копіями спадкових справ.

Оскаржуване рішення суду порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, але й їх процесуальні права, що випливають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Оскільки судом першої інстанції не залучено до участі у справі як відповідача ОСОБА_5 , а суд апеляційної інстанції на стадії перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку позбавлений такої процесуальної можливості, позов ОСОБА_4 не підлягає до задоволення, оскільки вирішення питання про визнання права на спадкове майно пов`язане з правами ОСОБА_5 на таке майно.

Що стосується апеляційної скарги ОСОБА_6 , то колегія суддів вважає її також підставною, враховуючи, що сторона позивача просить визнати право власності на гараж № НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_6 .. Під час розгляду справи представник позивача визнав, що гараж № НОМЕР_1 належить даній особі, а в позовній заяві мався на увазі інший гараж, який належав ОСОБА_7 , проте, враховуючи, що в дозвільних документах на будівництво гаража, які знаходилися у позивачки, зазначено саме гараж № НОМЕР_1 , вона просить визнати право власності на гараж № НОМЕР_1 , і вважає, що в порядку виконання рішення суду це питання може бути врегульовано.

Таким чином, рішення суду про визнання права власності на гараж № НОМЕР_1 , належний ОСОБА_6 , зачіпає законні права та інтереси особи, яка не брала участі у справі, ОСОБА_6 , а тому його апеляційна скарга також підлягає до задоволення.

Ураховуючи те, що судом першої інстанції неповно з`ясовано фактичні обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, постановлене ним рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадщину.

Отже, доводи апеляційних скарг знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Також згідно із частиною 1 статті 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції у постанові, зокрема вирішує питання щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

У статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням вищевказаного та враховуючи, що апеляційним судом відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4 , тому до стягнення підлягає сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги на користь ОСОБА_5 у розмірі 1610 грн 40 коп. та на користь ОСОБА_6 у розмірі 1610 грн 40 коп.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 05 жовтня 2023 року в даній справі скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 1610 (одну тисячу шістсот десять) гривень 40 копійок сплачених судових витрат за подання апеляційної скарги.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 1610 (одну тисячу шістсот десять) гривень 40 копійок сплачених судових витрат за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 06 жовтня 2025 року.

Головуючий

Судді :