ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6407/25 Справа № 174/1584/24 Суддя у 1-й інстанції - Данилюк Т. М. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Агєєва О.В., Халаджи О.В.,

за участю секретаря судового засідання Кругман А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Рябчук Святослав Володимирович, на заочне рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2025 року у цивільній справі номер 174/1584/24 за позовом Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2024 року до Вільногірського міського суду Дніпропетровської області звернулось Акціонерне товариство «Перший Український міжнародний банк» із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 14.06.2018 року між АТ «ПУМБ» та відповідачкою укладено кредитний договір №201, на підставі якого остання отримала кредит у сумі 104782,39 грн. Відповідачка не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк. Заборгованість відповідачки перед позивачем станом на 06.10.2024 року склала у загальному розмірі 158417,01 грн, з яких 89431,63 грн заборгованість за кредитом; 53,26 грн заборгованість процентами; 68932,12 грн заборгованість за комісією. Позивач направив письмову вимогу (повідомлення) відповідачці на адресу місця проживання, яку вона зазначила у анкеті на отримання кредиту, однак у наданий строк заборгованість відповідачкою погашена не була, у зв`язку з чим, позивач вимушений звернутися до суду із зазначеною позовною заявою.

Позивач просив суд стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором №201 в розмірі 158417,01 грн.

Заочним рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2025 року позов Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» заборгованість за кредитним договором №201 від у сумі 158417,01 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» 2422,40 грн судових витрат у виді сплаченого судового збору.

Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2025 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2025 року у цивільній справі №174/1584/24.

Із вказаним заочним рішенням не погодилась відповідачка ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Рябчук С.В., подала апеляційну скаргу, просила скасувати заочне рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 17лютого 2025 року в справі №174/1584/24 та винести нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції є таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, підлягає скасуванню на підставі неповного з`ясування судом обставин, що мають значення по справі.

Будь-яких письмових вимог (повідомлень) про виконання зобов`язання перед АТ «ПУМБ» щодо повернення кредитних коштів вона не отримувала.

Кредитні кошти надавалися банком у строк до 14.06.2020 року. У відповідності до долучених позивачем до позовної заяви розрахунку заборгованості за кредитним договором №201 від 14.06.2018 року, а також до виписки банку про рух коштів відповідачки ОСОБА_1 по розрахунковому рахунку, останній платіж в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору нею був здійснений 14.06.2020 року в розмірі 400,00 грн. Тобто, трирічний строк позовної давності, межах якого позивач міг звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права, закінчився 14.06.2023 року.

Разом з цим, вимогу до відповідача позивач АТ «ПУМБ» направило 07.10.2024 року, а із позовом до відповідачки звернулось 19.12.2024 року, тобто. через 4 роки - у строк, що перевищує встановлений законом трирічний строк позовної давності.

У зв`язку із тим, що відповідачка не приймала участі у судовому розгляді справи у суді першої інстанції, вона була позбавлена права надати заяву про застосування позовної давності. Тому ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі заявляє про застосування позовної давності до позовних вимог АТ «Перший український міжнародний банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором №201 від 14.06.2024 року.

Від позивача АТ «ПУМБ» відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу ОСОБА_2 до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідачки ОСОБА_1 адвокат Рябчук С.В. доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити.

Позивач в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с. 113, 115).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю позивача.

Заслухавши суддю доповідача, представника відповідачки, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що 14.06.2018 року ОСОБА_1 підписала з ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» заяву №201 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (а.с. 8).

Підписанням цієї заяви відповідачка підтвердила, що приймає публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладання договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті АТ «ПУМБ»: pumb.ua в повному обсязі, з урахування умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО, так і послуг, що можуть бути надані їй в процесі обслуговування (з урахуванням всіх змін), погодилася на обрання будь-яких послуг передбачених ДКБО, в тому числі через Дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості у банку), підписанням цієї заяви підтвердила свою згоду на укладання Договору страхування на наданих умовах, просила надати споживчий кредит у сумі 104782,39 грн, строк кредиту - 24 місяці, розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості 2,99%, розмір процентів за кредитом 0,01%, в графіку платежів визначено проценти за користування кредитом, платіжний період та інші умови кредитування. Підтвердила, що отримала від банку примірник заяви про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. При цьому своїм підписом відповідачка підтвердила своє ознайомлення Договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, Тарифами банку та цілком згодна з його умовами та не потребує додаткового тлумачення.

14.06.2018 року ОСОБА_1 підписала з ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» паспорт споживчого кредиту (а.с. 8 зв).

Позивач свої зобов`язання виконав, надавши відповідачці кредитні кошти в повному обсязі у розмірі 104782,39 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 14.06.2018 року (а.с.17зв).

Відповідачка ОСОБА_1 станом на 01.02.2024 року має заборгованість за кредитним договором №201 від 14.06.2018 року у сумі 158417,01 грн, з яких 89431,63 грн заборгованість за кредитом; 53,26 грн заборгованість процентами; 68932,12 грн заборгованість за комісією (а.с. 6-7).

Випискою по особовому рахунку за період з 15.09.2017 року по 01.02.2024 року встановлено, що відповідачка ОСОБА_1 користувалась кредитними коштами (а.с. 19-22).

07.10.2024 року АТ «ПУМБ» направило ОСОБА_1 письмову вимогу (повідомлення) про необхідність негайного погашення заборгованості в загальному розмірі 158417,01 грн (а.с. 15).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог про стягнення заборгованості.

Апеляційний суд не може погодитися висновком суду першої інстанції щодо суми заборгованості процентів за користування кредитом, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частини перша та друга статті 633 ЦК України).

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина перша статті 634 ЦК України).

Також згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст.6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до положень ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а згідно ст. 629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 14.06.2018 року ОСОБА_1 підписала з ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» заяву №201 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб.

Підписанням цієї заяви відповідачка підтвердила, що приймає публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладання договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті АТ «ПУМБ»: pumb.ua в повному обсязі, з урахування умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО, так і послуг, що можуть бути надані їй в процесі обслуговування (з урахуванням всіх змін), погодилася на обрання будь-яких послуг передбачених ДКБО, в тому числі через Дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості у банку), підписанням цієї заяви підтвердила свою згоду на укладання Договору страхування на наданих умовах, просила надати споживчий кредит у сумі 104782,39 грн, строк кредиту - 24 місяці, розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості 2,99%, розмір процентів за кредитом 0,01%, в графіку платежів визначено проценти за користування кредитом, платіжний період та інші умови кредитування. Підтвердила, що отримала від банку примірник заяви про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. При цьому своїм підписом відповідачка підтвердила своє ознайомлення Договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, Тарифами банку та цілком згодна з його умовами та не потребує додаткового тлумачення.

14.06.2018 року ОСОБА_1 підписала з ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» паспорт споживчого кредиту.

Позивач свої зобов`язання виконав, надавши відповідачці кредитні кошти в повному обсязі у розмірі 104782,39 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 14.06.2018 року.

Відповідачка ОСОБА_1 станом на 01.02.2024 року має заборгованість за кредитним договором №201 від 14.06.2018 року у сумі 158417,01 грн, з яких 89431,63 грн заборгованість за кредитом; 53,26 грн заборгованість процентами; 68932,12 грн заборгованість за комісією.

Випискою по особовому рахунку за період з 15 вересня 2017 року по 01 лютого 2024 року

встановлено, що відповідачка ОСОБА_1 користувалась кредитними коштами.

07.10.2024 року АТ «ПУМБ» направило ОСОБА_1 письмову вимогу (повідомлення) про необхідність негайного погашення заборгованості в загальному розмірі 158417,01 грн.

Таким чином, встановлено, що між ОСОБА_1 та АТ «Перший Український Міжнародний Банк» укладено кредитний договір №201, позивач надав відповідачці кредитні кошти, якими відповідачка користувалась, а також, що відповідачка була обізнана з умовами кредитного договору, що відображено у заяві №201 від 14.06.2018 року, про що свідчать її власноручний підпис.

За таких обставин, виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з яким погоджується і апеляційний суд, про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідачки заборгованості по кредитним договором №201 від 14.06.2018 року.

Разом з тим, перевіряючи розрахунок заборгованості по кредитному договору, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про стягнення процентів в розмірі 53,26 грн, оскільки сума процентів нарахована станом на 01.02.2024 року, у той час як кредитний договорі укладений до 14.06.2020 року.

Отже, виходячи з наведеного вище, апеляційний суд приходить до висновку про зменшення суми нарахованих процентів до 15,52 грн (тобто, до дня закінчення дії кредитного договору).

Розглядаючи заявлене відповідачкою в апеляційній скарзі клопотання про застосування наслідків пропущення позивачем строку позовної давності, яке не могло бути заявлено нею у суді першої інстанції з об`єктивних причин, а саме, у зв`язку з її неналежним повідомленням про дату час та місце розгляду справи, апеляційний суд керується наступним.

Відповідно до пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 було направлено копію ухвали про відкриття провадження та судову повістку, конверт з якими повернувся на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 42).

Тому, виходячи з наведеного, доводи відповідачки про неналежне повідомлення її про дату час та місце розгляду справи є безпідставними та спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.

Статтею 257 ЦК України встановлена загальна позовна давність тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила ( ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) введено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Було запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, було введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Строк карантину неодноразово продовжувався.

Законом України від 30 березня 2020 року №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року №540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі №679/1136/21 (провадження №61-5238св22).

Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11 березня 2020 року №211з 12 березня 2020 року на території України був встановлений карантин, дію якого неодноразово продовжено. Дію карантину скасовано 01 липня 2023 року.

Законом України від 08 листопада 2023 року №3450-IX «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» було внесені зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України: пункт 19 викладено у наступній редакції: «19. У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану». Закон набрав чинності 30.01.2024 року.

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України).

Оскільки останнім днем для звернення до суду з позовом у межах строку позовної давності було 14.06.2023 року, однак Законом України від 30 березня 2020 року №540-IX про внесення змін до деяких законодавчих актів України, який набрав чинності 02 квітня 2020 року, трирічний строк позовної давності було продовжено на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), який в подальшому було продовжено введенням воєнного стану в Україні.

Таким чином, подання позивачем 19.12.2024 року позову про стягнення заборгованості відбулось в межах строків загальної позовної давності, оскільки цей строк було продовжено спочатку на підставі наведених вище норм права у зв`язку з введенням карантину через поширення коронавірусної хвороби (COVID-19) та подальшим введенням військового стану.

Отже, виходячи з наведених обставин, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення клопотання про застосування наслідків пропуску строку позовної давності.

Інші доводи апеляційної скарги є безпідставними, і не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів, що були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, та не спростовують висновків суду першої інстанції.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір в частині розміру стягнутих процентів за кредитним договором, суд першої інстанції не в повному обсязі встановив обставини справи та ухвалив судове рішення, яке не в повній мірі відповідає вимогам закону.

Відтак, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині розміру стягнутих процентів за кредитним договором.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Рябчук Святослав Володимирович, задовольнити частково.

Заочне рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2025 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк», , заборгованість за кредитним договором №201 від у сумі 158379,27 грн.

В інший частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: