Справа № 372/2936/22
Провадження № 2-50/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2025 року Обухівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Проць Т.В.

при секретарі Лимаренко О.О.

за участю представника позивача Віценка А.Г.

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Обухівського районного суду Київської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Легіон ВК» до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення торгівельного павільйону, -

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2022 року директор ТОВ «Легіон ВК» Курінний С.В. звернувся до Обухівського районного суду Київської області з вказаним позовом, в якому просив зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні ТОВ «Легіон ВК» земельною ділянкою площею 0,0358 га, кадастровий номер :01:098:0248, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання знесення за рахунок ОСОБА_2 торгівельного павільйону загальною площею 93,7 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_2 . В обґрунтування позову вказано, що позивач є власником земельної ділянки площею 0,0358 га, кадастровий номер :01:098:0248 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокопенко Л.В. 20 грудня 2021 року за № 2375. Відповідачу, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Гринько А.П., належить земельна ділянка площею 0,0062 га, кадастровий номер :01:098:0094 та розташований на ній торгівельний павільйон загальною площею 93,7 кв.м. Вказані земельні ділянки позивача та відповідача є суміжними. У зв`язку з необхідністю виконання позивачем своїх зобов`язань перед третіми особами, позивач звернувся до спеціалізованої організаці ТОВ «Судова незалежна експертиза України», яка встановила, що в результаті встановлення точок на місцевості виявлено об`єкт, який частково входить в межі земельної ділянки з кадастровим номером :01:098:0248, а саме: двоповерхова нежитлова будівля (магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 »), площа накладення становить 9,41 кв.м. Таким чином, належне відповідачу нерухоме майно торгівельний павільйон, частково розташований на земельній ділянці позивача, тобто є самочинним будівництвом, чим спричиняє перешкоди у користуванні позивачем належною йому земельною ділянкою, внаслідок чого порушуються права позивача.

Ухвалою судді від 21 листопада 2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

19.04.2023 року представник відповідача адвокат Клапчук Ф.П. подав до суду відзив на позовну заяву в якому вказав, що придбана позивачем земельна ділянка була набута продавцем (ТОВ «Ріал Кепітал») в результаті поділу земельної ділянки з кадастровим номером :01:098:0063 на дві земельні ділянки з кадастровими номерами :01:098:0248 та :01:098:0249. Поділ земельної ділянки здійснювався на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок для обслуговування будівель торгівлі, що розроблена ТОВ «Виробничий центр ДЗК» згідно договору від 25.11.2021 року № 1076-21/3В. 15.02.2001 року між Обухівською міською радою та ОСОБА_3 , яку в подальшому було замінено на ОСОБА_2 , було укладено договір оренди земельної ділянки площею 0,0024 га в м. Обухів під існуючий об`єкт роздрібної торгівлі та комерційних послуг. В подальшому, 01.12.2010 року між Обухівською міською радою та ОСОБА_2 було укладено договір оренди земельної ділянки площею 0,0062 га в АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:098:0094. 04.09.2015 року Обухівською міською радою та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу вказаної земельної ділянки (під існуючий торгівельний павільйон). Зазначив, що після відведення земельної ділянки згідно договору оренди від 01.12.2010 року відповідачем в інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області було зареєстровано за № КС7 від 14.12.2011 року Декларацію про початок виконання будівельних робіт, а саме будівництво торгівельного павільйону за адресою АДРЕСА_1 , в районі супермаркету «Велика Кишеня» на підставі відповідного проекту. Після завершення будівництва торгівельного павільйону та введення його в експлуатацію відповідач, відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно індексний номер 19971477 від 03.04.2014 року, набув права власності на об`єкт нерухомого майна торгівельний павільйон загальною площею 93,7 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_2 . Вказав, що відсутні будь-які підстави стверджувати, що спірний торгівельний павільйон є об`єктом самочинного будівництва. Зауважив, що письмовими доказами підтверджується, що на момент укладення договору купівлі-продажу Продавець знав, а Покупець (позивач) знав або повинен був знати про наявність накладки нежитлової будівлі на земельну ділянку, що свідчить про свідоме придбання позивачем земельної ділянки з недоліками та як наслідок згоди позивача на обмеження його прав з можливим накладанням нежитлової будівлі на земельну ділянку. Окрім того, позивач не довів порушення конкретного права та не надав на підтвердження таких обставин, відтак позовні вимоги задоволенню не підлягають.

27.04.2023 року представник позивача адвокат Віценко А.Г. подав до суду відповідь на відзив в якій вказав, що посилання відповідача на те, що належний йому об`єкт нерухомого майна був побудований раніше, ніж позивач набув у власність земельну ділянку не впливає на правові доводи позивача та не спростовує їх, оскільки будівля відповідача розташована поза межами належної відповідачу земельної ділянки. Окрім того, висновком експерта встановлено, що розміщення будівлі відповідача порушує будівельні норми і правила щодо необхідного відступу стіни будівлі від межі суміжної земельної ділянки.

01.05.2023 року представник відповідача адвокат Клапчук Ф.П. подав до суду заперечення на відповідь на відзив якому вказав, що позивач не надав пояснення в чому конкретно полягає порушення його прав, оскільки стверджуване ним накладення будівлі відповідача на його земельну ділянку позивача є недостатнім в контексті обраної ним міри захисту. Зазначив, що об`єкт нерухомості відповідача збудовано з отриманням дозволу та належно затвердженого проекту, без істотних порушень будівельних норм і правил.

05.05.2023 року ухвалою суду призначено судову будівельно-технічну експертизу, провадження по справі зупинено до отримання висновку експертизи.

23.05.2025 року на адресу суду надійшов висновок експерта № 19625/23-42 від 08.05.2025 року.

Ухвалою суду від 26.05.2025 року відновлено провадження у справі.

25.08.2025 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з зазначених у позові підстав, просив суд врахувати як підставу для задволення позову, крім іншого, висновки проведених у справі експертиз. Зазначив, що під будівлею відповідача, знаходиться більше 9 кв.м. належної позивачу земельної ділянки, що для нього є суттєвим. При цьому пріорітетність набуття права власності при вирішенні даного спору не має значення.

Представник відповідача щодо позову заперечив, посилаючись на його безпідставність та необгрунтовані сть.

Суд, заслухавши учасників процесу, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, виходить з наступного.

Судом встановлено, що 15.02.2001 року між Обухівською міською радою та приватним підприємцем ОСОБА_3 було укладено договір оренди земельної ділянки площею 0,0024 га в АДРЕСА_3 .

11.02.2010 року між Обухівською міською радою та ОСОБА_2 було укладено договір про внесення змін до договору оренди землі посвідченого Марченко О.І., державним нотаріусом Обухівської державної нотаріальної контори за реєстровим номером № 1-554 від 15.02.2001 року, відповідно до якого право на оренду земельної ділянки площею 0,0024 га перейшло до ОСОБА_2 .

Відповідно до Витягу з рішення № 483 п`ятдесят четвертої сесії п`ятого скликання Обухівської міської ради затверджено проект землеустрою розробленого ТОВ «Український проект» щодо відведення ФОП ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,0062 га в оренду, під існуючий торгівельний павільйон.

01.12.2010 року між Обухівською міською радою та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 було укладено договір оренди земельної ділянки площею 0,0062 га з кадастровим номером :01:098:0094 строком на 10 років під існуючий торговий павільйон в м. Обухів по вул. Київська в районі супермаркету «Велика Кишеня».

21.01.2014 року ТОВ «БТІ Плюс» виготовило технічний паспорт торгівельного павільйону по АДРЕСА_1 в районі супермаркету «Велика Кишеня».

03.04.2014 року ОСОБА_2 набув у приватну власність об`єкт нерухомого майна торгівельний павільйон загальною площею 93,7 кв.м., що підтверджується копією свідоцтва про право власності.

04.09.2015 року між Обухівською міською радою та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0062 га з кадастровим номером :01:098:0094.

Як вбачається з листа Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області від 24.02.2023 року в результаті поділу земельної ділянки з кадастровим номером :01:098:0063 сформовані земельні ділянки з кадастровими номерами :01:098:0248 та :01:098:0249.

20.12.2021 року між ТОВ «Ріал Кепітал 2» та ТОВ «Легіон ВК» в особі директора Курінного С.В. було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0358 га з кадастровим номером :01:098:0248.

За інформацією Відділу, за даними НКС ДЗК, земельна ділянка з кадастровим номером :01:098:0248 площею 0,0358 га обліковується за ТОВ «Легіон ВК», а земельна ділянка з кадастровим номером :01:098:0249 площею 1,3003 га за ТОВ «Ріал Кепітал 2»

З матеріалів справи вбачається та не оспорюється сторонами, що земельні ділянки позивача та відповідача є суміжними.

Згідно висновку експерта № ЕС-1727-1-2054.22 від 27.12.2022 року частина будівлі об`єкту нерухомого майна торгівельного павільйону, який розміщується на земельній ділянці площею 0,0062 га кадастровий номер 3223110:100:01:098:0094 за адресою: АДРЕСА_2 та належить ФОП ОСОБА_2 накладаються на земельну ділянку кадастровий номер 3223110:100:01:098:0248, яка належить ТОВ «Легіон ВК», а саме на її південно-західну частину із глибиною накладання від 0,45 до 0,85 площа накладання становить 9,1 кв.м.

Згідно висновку експертів № 19625/23-42 від 08.05.2025 року вбачається, що перебудова нерухомого майна, а саме торгівельного павільйону загальною площею 93,7 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_2 для усунення накладення меж вказаного торгівельного павільйону на земельну ділянку площею 0,0358 га кадастровий номер :01:098:0248, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та належить ТОВ «Легіон ВК» з урахуванням будівельних норм і правил не можлива, оскільки перебудова може призвести до руйнації конструкцій (несучих/огороджуючих) та вплинути на цілісність функціональних характеристик, а також збереження цільового призначення даної будівлі.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Предметом регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції є втручання держави у право на мирне володіння майном. У практиці ЄСПЛ (серед багатьох інших, наприклад, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства`від 21.02.1986, «Щокін проти України» від 14.10.2010, «Сєрков проти України» від 07.07.2011, «Колишній король Греції та інші проти Греції`від 23.11.2000, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22.01.2009, «Трегубенко проти України» від 02.11.2004, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи має воно на меті «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним з питань застосування та наслідків дії його норм.

Втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно закону і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа-добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява №29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява №43768/07)).

Право власності має захищатися лише при доведеності самого факту його порушення із застосуванням наслідків, у тому числі й звільнення земельної ділянки від самовільно зведених споруд шляхом їх знесення чи усунення інших перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Статями 125, 126 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України об`єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї з наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; немає належного дозволу на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил.

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану (ч. 7 ст. 376 ЦК України). Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України).

У постанові Верховного Суду 30.09.2022 № 201/2471/20 зазначено, що позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред`явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених ст. ст. 391,396 ЦК України. У ч. 2 ст. 212 Земельного кодексу України передбачено, що приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.

Європейський суд з прав людини у справі «Іванова і Черкезов проти Болгарії» (Ivanova and Cherkezov v. Bulgaria) (№ 46577/15) від 21.04.2016 підтвердив, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Системний аналіз наведених положень законодавчих актів дозволяє стверджувати, що державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для виникнення права власності, а реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила самочинне будівництво, у силу наведених вище положень законодавства та приписів ст. 376 ЦК України, змінює правовий режим такого будівництва, як самочинного.

Розглядаючи позови відповідно до вимог вказаної норми, суди, встановивши, що самочинна забудова здійснена на земельній ділянці, яка не була відведена для цієї мети цій особі, повинні з`ясувати: чи заперечує власник земельної ділянки проти визнання права власності на таку забудову за особою, що її здійснила; чи не порушує така забудова права на земельну ділянку інших осіб а в раді зведення забудови на наданій земельній ділянці чи не здійснено таку забудову з відхиленням від проекту або будівельних норм і правил, чиї права порушено такою забудовою, чи можливо здійснити перебудову з метою поновлення порушених прав з дотриманням будівельних норм і правил або положень проекту; чи не відмовляється особа від такої перебудови.

Звертаючись до суду з даним позовом, ТОВ «Легіон ВК» на підтвердження своїх вимог про порушення його прав землевласника відповідачем неправомірним розміщенням торгового павільйону посилався на консультаційний висновок № 76641 від 07.07.2022 року ТОВ «Судова незалежна експертиза», відповідно до якої виявлено об`єкт, що частково входить в межі земельної ділянки з кадастровим номером 3223110:01:098:0248, яка належить позивачу.

Суд зауважує, що відповідач набув права власності на об`єкт нерухомого майна - торгівельний павільйон загальною площею 93,7 кв.м. у квітні 2014 року, тоді як земельна ділянка позивача була сформована 10.12.2021 року та придбана останнім 20.12.2021 року.

Крім того, наявний затверджений проект квіткового павільйону від 2014 року, розроблений у відповідності до діючих на період розробки норм і правил, та передбачає безпечну експлуатацію павільйон з дотриманням заходів безпеки, охорони праці і пожежної безпеки.

З моменту укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки та торгівельного павільйону, жодною посадовою особою органу державного архітектурно-будівельного контролю не встановлювалось факт самочинного будівництва з боку попереднього власника нерухомого майна, яке в подальшому перейшло у власність ТОВ «Легіон ВК».

Для приватного права апріорі властивою є така засада як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм.

За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та,що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Отже, тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.

Таким чином, позивач у цій справі зобов`язаний був довести не тільки факт самочинного будівництва, а й порушення його прав як власника сусідньої земельної ділянки, а також обґрунтованості захисту його прав лише у такий спосіб як знесення.

Проте, позивачем, ТОВ «Легіон ВК», не доведено належним чином обґрунтованість підстав позову, а саме, що зведення спірного об`єкту нерухомого майна є самочинним та порушує права і законні інтереси товариства, і, навпаки, відповідачами надані суду належні, допустимі та достатні докази на спростування підстав позову.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач, є підставою для відмови у позові. У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати, що несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю.

На підставі вищевикладеного, беручи до уваги належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов ТОВ «Легіон ВК» задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Легіон ВК» до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення торгівельного павільйону відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 03 жовтня 2025 року.

Суддя Т.В. Проць