ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2025 року м. Чернівці Справа № 727/5571/25

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Лисака І.Н.,

суддів: Литвинюк І.М., Перепелюк І.Б.,

секретар: Сарган Ю.В.,

позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

при розгляді справи за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 08 серпня 2025 року, ухваленого під головуванням судді Одовічен Я.В.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2025 року ТОВ «Бізнес Позика» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Обґрунтовуючи позов посилалося на те, що 01.02.2024 року між ТОВ «Бізнес Позика» та відповідачем було укладено договір №457315-КС-004 про надання кредиту (споживчий кредит, електронна форма), який шляхом обміну електронними повідомленнями підписано у спосіб, визначений ст.12 ЗУ «Про електронну комерцію».

ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за договором кредиту виконало та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 15 000 грн шляхом перерахування на банківську картку позичальника № НОМЕР_1 , яка зазначена нею при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті, що підтверджується анкетою клієнта.

Надалі, 10.02.2024 року між сторонами укладено додаткову угоду №1 до Договору №457315-КС-004 від 01.02.2024 року, за умовами вказаної угоди кредит збільшився на 7 000 грн та становив 22 000 грн.

Відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконала своїх зобов`язань за кредитним договором, тому у неї станом на 29.04.2025 року утворилася заборгованість за договором №457315-КС-004 про надання кредиту в розмірі 52 336,94 грн, що складається з: заборгованості по кредиту 18 815,90 грн, заборгованість по відсотках 33 521,04 грн.

Провадження №22-ц/822/823/25

На підставі наведеного та з урахуванням норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, просило позов задовольнити.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 08 серпня року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес позика» заборгованість за договором №457315-КС-004 від 01.02.2024 року про надання кредиту в розмірі 38 280 грн, у тому числі: 18815,90 грн - сума прострочених платежів по тілу кредиту; 19464,10 грн - сума прострочених платежів по процентах. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду в частині вирішення питання щодо стягнення заборгованості по процентам сторона позивача оскаржила його в апеляційному порядку.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що судом при ухваленні рішення неправильно застосовано норми матеріального права шляхом неправильного тлумачення закону, а саме помилково ототожнено поняття «денна процентна ставка» в розумінні ЗУ «Про споживче кредитування» та процентну ставку в день, яка встановлена в Кредитному договорів.

У зв`язку з вищевикладеним, суд першої інстанції дійшов хибного висновку про начебто нікчемність встановлених у Кредитному договорі процентних ставок в день в силу положень ч.5 ст.8 та ч.5 ст.12 ЗУ «Про споживче кредитування», й хибного висновку про їх начебто невідповідність максимальному розміру денної процентної ставки відповідно до ЗУ «Про споживче кредитування», як наслідок, суд першої інстанції неправомірно зменшив розмір процентів за користування кредитними коштами, які підлягають стягненню з відповідача.

Звертає увагу на те, що у кредитному договорі встановлені дві фіксовані процентні ставки (стандартна та знижена), які нараховуються щоденно на залишок заборгованості за кредитним договором. При цьому, для розрахунку денної процентної ставки безпосередньо розмір процентних ставок за кредитним договором взагалі не має жодного значення, оскільки денна процента ставка розраховується згідно ч.4 ст.8 ЗУ «Про споживче кредитування», у якій розмір процентних ставок за кредитним договорів взагалі не фігурує.

Наголошує, що розмір денної процентної ставки передбачений Договором №457315-КС-004 про надання кредиту та Додатковою угодою №1 до Договору не перевищують 1%.

За результатами розгляду апеляційної скарги просить оскаржуване рішення змінити в частині стягнення заборгованості з відповідача на користь ТОВ «Бізнес Позика», а саме в розмірі стягнутих процентів за користування кредитом з 19 464 грн на 33 521,04 грн, в решті рішення суду залишити без змін.

Відзив до суду апеляційної інстанції не надходив.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, які прийняли участь в судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах її обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог приходить до наступних висновків.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Задовольняючи позовні вимоги частково в оскаржуваній частині заочного рішення суд першої інстанції прийшов до висновку, що кредитний договір №457315-КС-004 був укладений 01.02.2024 року, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому пункт 17 Прикінцевих та Перехідних положень ЗУ «Про споживче кредитування» не поширюється на вказаний кредитний договір.

Таким чином, умова укладеного між сторонами договору, передбачена п.2.4 договору, щодо встановлення денної процентної ставки у розмірі 2 % та 1.15011689% у порядку ч. 5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» є нікчемною.

Тому суд розраховує заборгованість за укладеним між сторонами договором, виходячи з встановленої ч. 5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальної денної процентної ставки у розмірі 1 %.

Як наслідок, дійшов висновку, що заборгованість відповідача по відсоткам за кредитним договором становить 19464,10 грн.

Вказане рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині таким вимогам закону відповідає не в повній мірі, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 01.02.2024 року між сторонами було укладено договір №457315-КС-004 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію».

01.02.2024 року о 08:35:16 ОСОБА_1 здійснено вхід в особистий кабінет, клієнт використовуючи номер телефону ідентифікувався в ІТС та зайшов в особистий кабінет; 08:35:17 ТОВ отримано відомості про клієнта; 09:05:54 клієнтом надано всю необхідну інформацію для формування Товариством належної пропозиції клієнтом; 09:05:55 ТОВ надано клієнту в особистому кабінеті паспорт споживчого кредиту для ознайомлення та підписання; 09:05:55 клієнту направлено смс-повідомлення із одноразовим ідентифікатором для підписання паспорту споживного кредиту, який підписано клієнтом одноразовим ідентифікатором UA-1088; 09:06:36 ТОВ направило клієнту в ІТС індивідуальну оферту, яка містить істотні умови договору; 09:07:14 клієнт ознайомився з офертою ТОВ та прийняв її умови; 09:07:40 акцептовано клієнтом умови оферти та підписано договір одноразовим ідентифікатором UA-7225; 09:07:49 після укладення договору, ТОВ направило клієнту в ІТС підтвердження вчинення електронного правочину у формі електронного документа; 09:07:49 договір, додатки до нього та правила кредитування відправлені клієнту на електронну пошту; 09:07:52 розміщено в особистому кабінеті клієнта підписаного договору та додатків для нього, правил кредитування в цілодобовому онлайн доступі (а.с.24-25).

Таким чином, 01.02.2024 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 було укладено договір №457315-КС-004 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію» (а.с.16-20).

Відповідно до п.2.1. договору кредиту ТОВ «Бізнес Позика» надає відповідачу грошові кошти у розмірі 15 000 грн, на засадах строковості, поворотності, платності, а остання зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту у порядку та на умовах, визначених договором кредиту та правил про надання грошових коштів у кредит.

Строк, на який надається кредит 24 тижні (п.2.3. Договору).

Стандартна процентна ставка за кредитом в день 2%, фіксована; знижена процентна ставка за кредитом в день 1,15011689%, фіксована (п.2.4. Договору).

Комісія за надання кредиту 2250 грн (п.2.5. Договору).

В п.2.11. Договору вказано, що денна процентна ставка 0,95%.

Дата повернення кредиту 18.07.2024 року (п.2.13. Договору).

У п.3.2.2. Договору сторони погодили, що у разі, якщо повернення кредиту не здійснюється згідно погодженого графіку платежів, що наведений в п.3.2.3. та додатку №1 до Договору, у наслідок чого виникає прострочка по кредиту, та строк цієї прострочки більше 7 календарних днів то умови про нарахування процентів за користування кредитом за зниженою процентною ставкою втрачають чинність і до відносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, що вказана в п.2.4. Договору. При цьому нарахування процентів за стандартною процентною ставкою починається з 8 календарного дня, від дня простроченого платежу, передбаченого графіком платежів, що вказаний в п.3.2.3. та Додатку №1 до Договору, та до закінчення строку дії Договору.

В розділі 8 Договору позичальник надав кредитодавцю всю ідентифікуючу інформацію про себе, включаючи: паспорт, РНОКПП, номер кредитної картки НОМЕР_2 , номер телефону, електронну та поштову адреси та в п.7.4.2. Договору підтвердив належність таких йому, що закріпив підписом з використанням одноразового ідентифікатора.

Згідно з умовами паспорту споживчого кредиту сторони визначили, що плата за користування кредитом є фіксованою, обумовлено кредитний ліміт, тривалість кредитування, комісію, графік платежів, тощо та остання підписала такий одноразовим ідентифікатором UA-1088 (а.с.13-15).

Пунктом 3 паспорту споживчого кредиту визначено, що строк кредитування становить 169 днів (24 тижні).

10.02.2024 року між сторонами укладено Додаткову угоду №1 до Договору №457315-КС-004 про надання кредиту від 01.02.2024 року (а.с.38).

За умовами додаткової угоди п.2.1. кредит збільшився на 7000 грн. Після збільшення суми кредиту, загальна сума отриманого та неповернутого кредиту та додаткового кредиту складатиме 22 000 грн (п.2.2.).

На аркуші справи 26 міститься візуальна форма послідовності дій клієнта, починаючи з входу в особистий кабінет до підписання та відображення документів в особистому кабінеті.

ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за договором кредиту виконало та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 15 000 грн шляхом перерахування на банківську картку позичальника № НОМЕР_2 01.02.2024 року та 7 000 грн шляхом перерахування на банківську картку позичальника № НОМЕР_2 10.02.2024 року, що підтверджується довідками-підтвердженням щодо здійснення переказу грошових коштів, виданих ТОВ «ПрофітГід» (а.с.28-29).

Матеріали справи також містять анкету клієнта з відповідними даними (а.с.27, 37).

Згідно листа АТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що в банку на ім`я ОСОБА_1 емітовано картку № НОМЕР_1 , а також надано виписку по рахунку відповідачки та звіт по транзакціях, з яких вбачається зарахування на рахунок останньої 22 000 грн (15000 грн 01.02.2024 року та 7000 грн 10.02.2024 року) (а.с.64-65).

Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором №457315-КС-004 про надання кредиту та додатковою угодою №1 належним чином не виконала, чим порушила свої зобов`язання, встановлені договором, через що у неї за позицією позивача утворилась заборгованість в розмірі 52336,94 грн, яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту 18 815,90 грн; суми прострочених платежів по процентах 33521,04 грн (а.с.34-36).

Щодо стягнення заборгованості по процентах.

Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться.

В силу ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 251 ЦК України встановлено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

За змістом частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Аналіз вказаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору.

Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами.

При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу, визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч.1 ст.599 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1054 ЦК України).

Тобто, позичальник 1 - отримує від банку грошові кошти, власником яких він не був, та 2 - отримує можливість певний час правомірно не повертати надані грошові кошти.

Натомість, у позичальника виникає зобов`язання 1 - повернути грошові кошти у встановлений строк та 2 - сплатити визначені договором проценти за користування кредитом.

Поняття «користування кредитом», яким послуговуються скаржники, є окремим випадком «користування чужими коштами». Термін «користування чужими коштами» Велика Палата Верховного Суду розтлумачила в постанові від 10 квітня 2018 у справі № 910/10156/17 (пункти 34, 35, 37 відповідно).

Термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин у силу частини 2 статті 1054 ЦК України та до відносин із комерційного кредиту - в силу частини 2 статті 1057 цього Кодексу.

Отже, «користування кредитом» - це можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг (кредит) протягом певного періоду часу, погодженого сторонами кредитного договору.

Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина 2 статті 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України.

Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу.

Разом з цим, зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України.

Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.

Зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України.

Як вже встановлено, строк, на який надався кредит, становив 24 тижні зі стандартною процентною ставкою за кредитом в день 2%, фіксована; зниженою процентною ставкою за кредитом в день 1,15011689, фіксована й датою повернення отриманого кредиту 18.07.2024 року.

Крім того, п.3.2.2. Договору обумовлював умови нарахування процентів за однією чи іншою процентною ставкою.

Таким чином, позичальник була повідомлена про загальні витрати, які будуть понесені ним у разі отримання кредиту у відповідній фінансовій установі, зокрема, повідомлено про реальну переплату за кредитом, тобто розмір відсотків, які повинні бути повернуті разом із грошовими коштами, наданими фінансовою установою в кредит.

Відповідно до статті 21 Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції чинній на момент укладення договору) визначено, що споживач, який порушив своє зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним, має відшкодувати кредитодавцю завдані цим збитки відповідно до закону з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Так, дійсно стаття 8 ЗУ «Про споживче кредитування», якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%, була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом № 3498-IX від 22 листопада 2023 року.

Закон України від 22 листопада 2023 року № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24 грудня 2023 року.

Згідно з частиною п`ятою статті 94 Конституції України закон набирає чинності через десять днів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим законом, але не раніше дня його опублікування.

Враховуючи, що самим Законом України від 22 листопада 2023 року №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» передбачено те, що він набирає чинності 24 грудня 2023 року, а кредитний договір було укладено 27 березня 2024 року, тобто після набрання чинності цим Законом, до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина п`ята статті 8 ЗУ «Про споживче кредитування».

Втім, частинами 2 та 3 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» додатково визначається, що до загальних витрат за споживчим кредитом, які враховуються при обчисленні денної процентної ставки, не включаються платежі, що підлягають сплаті споживачем у разі невиконання його обов`язків, передбачених договором про споживчий кредит.

З цими положеннями узгоджуються зміст підпункту 11 частини 1 статті 12 та підпункту 9 частини 3 статті 9 цього ж Закону, де законодавцем на кредитодавця покладено обов`язок до укладення споживчого договору інформаційно попередити позичальника про наслідки прострочення виконання зобов`язань із сплати платежів, у тому числі щодо розміру неустойки, процентної ставки, інших платежів, що застосовуються чи стягуються у разі невиконання ним зобов`язань за договором про споживчий кредит. Якщо така інформація позичальником узгоджена та сторонами укладено договір споживчого кредитування, то у змісті цього договору міститься інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит.

Отже, за умовами договору, який укладено між сторонами 01.02.2024 року та додаткової угоди від 10.02.2024 року, узгоджено, що у випадку невиконання позичальником зобов`язань з погашення наданого кредиту та відповідно до умов пункту 3.2.2 цього договору, у кредитора виникають підстави для нарахування процентів в іншому розмірі за стандартною процентною ставкою, яка становить 2% на день, починаючи з восьмого дня після не внесення позичальником чергового платежу.

Саме такі проценти нараховані кредитором починаючи з 03.05.2024 року і до 18.07.2024 року.

Зазначене узгоджується з наданим позивачем розрахунком заборгованості, з якого вбачається, що позичальником не виконані вимоги щодо повернення заборгованості по платежам, останній платіж було зроблено 11.04.2024 року, тому відповідно до умов пункту 3.2.2. позичальником втрачено право на розрахунок процентів за зниженою процентною ставкою, зокрема, із законодавчими обмеженнями максимального розміру денної процентної ставки. Внаслідок цього, починаючи з вказаної вище дати за умовами договору кредитор розрахував проценти за невиконання зобов`язання за ставкою 2 % на день, що передбачено за умови, якщо повернення кредиту не здійснюється згідно погодженого графіку платежів.

За наведених обставин, суд першої інстанції помилково вважав, що відповідно до умов укладеного договору та викладених положень у частині 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», які набрали чинності з 24 грудня 2023 року разом із Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», проценти за користування кредитом, наданим ОСОБА_1 , мали нараховуватись відповідно до денної процентної ставки в розмірі 1% на день, та не врахував, що позичальником протягом 7 днів були порушені зобов`язання з повернення платежів за умовами кредитування, внаслідок чого у позивача на 8 день виникло право нараховувати проценти за стандартною ставкою в розмірі 2% на день, яка не є складовою частиною загальних витрат, що зараховуються при обчисленні денної процентної ставки.

Тому, при розрахуванні процентів за стандартною процентною ставкою за період з 01.02.2024 року по 18.07.2024 року позивачем правильно розраховано борг по сумі прострочених платежів по процентах на суму 33521,04 грн.

На підставі наведеного колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи та, у зв`язку з цим, неправильне застосування норм матеріального права, знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Наведеного вище суд першої інстанції в повній мірі не врахував, та як наслідок, прийшов до помилкового висновку, що умови п.2.4. договору є нікчемними та про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення процентів.

Відповідно до положень ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

В силу ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України).

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

ТОВ «Бізнес Позика» при зверненні до суду сплатило судовий збір в розмірі 2422,40 грн (а.с.11), за подання апеляційної скарги 3633,60 грн (а.с.92).

За результатами перегляду рішення суду першої інстанції позовні вимоги ТОВ «Бізнес Позика» задоволено на 100%.

Отже, за подання позову позивачу слід компенсувати витрати за рахунок відповідача зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн (100%), за подання апеляційної скарги 3633,60 грн (100%).

Керуючись ст.ст.368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» задовольнити.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 08 серпня 2025 року змінити в частині щодо визначення розміру та стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами та розподілу судових витрат.

Визначити до стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» заборгованість по відсоткам за договором №457315-КС-004 про надання кредиту від 01.02.2024 року у розмірі 33521,04 грн.

Остаточно визначити до стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» за договором №457315-КС-004 про надання кредиту від 01.02.2024 року загальну суму боргу у розмірі 52336,94 грн.

В іншій частині заочне рішення Шевченківського районного суду залишити без змін.

Здійснити перерозподіл судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» судовий збір у розмірі 6 056 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя-доповідач І.Н. Лисак

Судді: І.М. Литвинюк

І.Б. Перепелюк