Справа №538/963/25
Провадження по справі №2/538/669/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2025 року Лохвицький районний суд Полтавської області

в складі: головуючого судді Бондарь В.А.

за участі секретаря судового засідання Горілей Л.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ТОВ «ІНКАМ ФІНАНС» про захист прав споживачів та розірвання договору купівлі-продажу, повернення сплаченої за товар грошової суми, -

в с т а н о в и в :

07.12.2024 року між позивачем та ТОВ «ІНКАМ ФІНАНС»,було укладено угоду через мобільний додаток «JET» про купівлю товару, а саме бензину А95, за якою встановлено ціна через розділ у додатку «купити пальне» у кількості 100 літрів на загальну суму 5199,00 грн.. Вартість за 1 літр пального станом на 07.12.2024 року становила 51,99 грн. Станом на день подання позову на особовому рахунку позивача віртуальної паливної картки в розділі «Моє пальне» обліковується пальне, а саме бензин А95 у кількості 92,38 літрів на загальну суму 4802,84 грн.. Відповідач частково виконав свої зобов`язання за цим договором, але станом на грудень 2024 року не забезпечив наявність пального на заправних станціях, що не уможливлює отримання придбаного товару. Тому просить суд стягнути на його користь у розмірі 4802,84 грн. та розірвати публічний договір купівлі-продажу палива у кількості 40 літрів укладеного між ним та відповідачем від 07.12.2024 року.

В судове засідання сторони не з`явилися, про час та дату повідомлені належним чином, від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позовних вимог з огляду на таке.

Позивач ОСОБА_2 з карткового рахунку НОМЕР_1 перерахував 07.12.2024 о 14.32 одержувачу «JET 199» адреса терміналу ZAPORIZNZNIA, грошові кошти в сумі 5199,00 грн., на підтвердження чого надав платіжну квитанцію (а.с.29-32).

Враховуючи, що відповідач не поставив позивачу оплачений товар (паливо), позивач 20.03.2024 року звернувся до відповідача з листом-вимогою про повернення коштів за невикористане пальне, придбаного у мобільному додатку «JET», у якому вказав, що оскільки він багато свого часу витратив для пошуку пального на АЗС «АВІАС» та в кінцевому результаті заправив свій автомобіль на іншій за правічній станції, що спричинило великі незручності для нього, тому він більше не хоче користуватись послугами відповідача та вимагає повернути суму часткової оплати у розмірі 4802,84 грн. на його рахунок за невикористаного палива.

Отже, відповідач, грошові кошти, сплачені за невикористане паливо позивачу не повернув, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача 4802,84 грн., які були сплачені ним в якості оплати за паливо, яке позивач не отримав від відповідача.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та двох чи багатосторонніми (договори).

В силу положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 2 ст. 530 ЦК України встановлено, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

За змістом ст .651ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін уразі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках,встановлених договором або законом. Істотними таке порушення стороною договору,коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того,на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому (ч. 1 ст. 656 ЦК України).

За змістом ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар,визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч.2,3ст. 693ЦК України якщо продавець,який одержав суму попередньої оплати товару,не передав товар у встановлений строк,покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. На суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов`язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Аналізуючи вищенаведені норми права, суд приходить до висновку, що між сторонами був укладений договір купівлі-продажу 100 літрів палива вартістю 5199,00 грн. на умовах попередньої оплати без визначення строків передачі товару покупцю.

При цьому суд враховує, що відповідач фактично визнав, що він отримав від позивача грошові кошти за укладеним між ними договором про покупку позивачем даного палива.

Проте, відповідач всупереч вищенаведених приписів закону, своїх зобов`язань щодо передачі оплаченого товару (палива) позивачу не виконав, суму попередньої оплати та часткового виконання договору у розмірі 4802,84 грн. за товар не повернув, в зв`язку з чим за відповідачем на час розгляду справи рахується невиконане зобов`язання щодо повернення позивачу вищезазначеної суми оплати за виконанням договору. Доказів сплати позивачу вказаної суми грошових коштів у 7-денний строк з дня отримання письмової вимоги позивача відповідач суду не надав.

Таким чином, суд вважає, що позивач обґрунтовано вимагає розірвання договору купівлі-продажу за невикористане пальне від 07.12.2024 року з відповідачем та стягнення з відповідача суми оплати в розмірі 4802,84 грн.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині є доведеними, обґрунтованими, відповідачем не спростовані, а відтак підлягають задоволенню.

Разом з тим, відповідно до вимог ст. 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи, зокрема, завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними і публічними інтересами, особливості предмета спору, ціни позову (ст. 11 ЦПК України).

У відповідності до ч. 2 ст. 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

В свою чергу ст. 3, 5 Закону України «Про судовий збір» визначено випадки коли судовий збір не сплачується та категорії осіб, які звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, а ст. 8 вказаного Закону та ст. 136 ЦПК України визначено підстави та порядок відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Згідно зі ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо:1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; 2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; 3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; 4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; 5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; 6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою; 7) ціну продукції визначено неналежним чином; 8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу.

Таким чином, Закон чітко розмежовує, що від оплати судового збору звільняються споживачі - позивачі і лише у поданих ними позовах, що стосуються порушення їхніх прав як споживачів.

Водночас в іншій постанові Верховного Суду від 12.08.2020 у справі №638/6060/18, Касаційним цивільним судом зазначено, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 в справі №761/24672/15-ц вказано, що у статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік пільг щодо сплати судового збору, у якому не передбачено звільнення від сплати судового збору споживачів - за позовами, що пов`язані з порушенням їхніх прав. Разом з тим у частині 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Тобто, приписи ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються у разі звернення до суду з позовом спрямованим на захист прав споживача, а не будь-якого позову пов`язаного з наданням тих чи інших послуг.

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва.

Вказаний спеціальний закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками, продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг, встановлює права споживачів на придбання товарів (робіт, послуг) належної якості та безпечних для життя і здоров`я, а також визначає механізм захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

закріпленому пунктом 17 статті першої, як діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Відповідно до пунктів 3, 18 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», виконавець це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги; продавець суб`єкт господарювання, який згідно з договором реалізує споживачеві товари або пропонує їх до реалізації.

Пунктом 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Споживачем, права якого захищаються на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», є лише громадянин (фізична особа), котрий придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб.

У вказаному законі прописана процедура укладання договору, яка включає питання щодо надання інформації споживачеві один про одного та щодо умов договору; про надання послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, винагороди товариства, порядок розподілу товару, тощо. А у разі ненадання зазначеної інформації суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

Права особи як споживача охоплюються і мають місце на стадії придбання, замовлення, використання або реалізації наміру придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, а коли така продукція вже придбана, замовлена або використовується, то діють правила і норми відповідних договірних правовідносин.

Із системного аналізу положень Закону України «Про захист прав споживачів» слідує, що для того, щоб особа була звільнена від сплати судового збору, недостатньо зазначити, що це є позов про захист прав споживачів, оскільки такий позов повинен містити предмет та обставини, які вказують на порушення прав заявника як споживача послуг.

Тобто, предмет та підстави позову повинні вказувати на те, що такий позов пов`язаний з порушенням права споживача, з зазначенням такого права та способу захисту відповідно до положень, передбачених Законом України «Про захист прав споживачів».

Крім того, після укладення договору між сторонами виникають інші правовідносини, які регулюються відповідними Законами (Цивільний кодекс України, Закон України «Про банки та банківську діяльність», Закон України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні»).

Позовна заява про захист прав споживача повинна містити відомості про те, яке право споживача порушено; коли і в чому це виявилося; про способи захисту, які належить вжити суду; про розмір сум, щодо яких заявлено вимоги, з відповідними розрахунками і обґрунтуванням; про докази, що підтверджують позов.

А тому, позивач вважаючи себе споживачем при зверненні до суду зобов`язаний викласти зміст позовних вимог та обставини, якими він обґрунтовує вказані позовні вимоги у відповідності до норм Закону України «Про захист прав споживачів», зазначивши про те, яке право споживача порушено у відповідності до приписів ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», таким чином надавши підтвердження того, що між сторонами існують правовідносини, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до пп. 2, п. 1 ч. 2 ст. 4 Закон у України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання заяви немайнового характеру фізичною особою складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто судовий збір складає 1211,20 грн.

Так, позовні вимоги про розірвання договору та стягнення коштів задоволено в повному обсязі, тому з відповідача на користь держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн з відповідача на користь держави.

Керуючись ст. ст. 15, 16, 207, 512, 516, 526, 530, 610, 611, 612, 625-629, 638, та керуючись ст. ст. 2, 5, 10, 12, 19, 76, 77, 81, 82, 89, 131, 141, 187, 211, 263-265, 273, 274, 353-355 ЦПК України, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «ІНКАМ ФІНАНС» про захист прав споживачів та розірвання договору купівлі-продажу, повернення сплаченої за товар грошової суми задовольнити.

Розірвати договір купівлі-продажу за невикористане пальне від 07.12.2024 року з відповідачем та ТОВ «ІНКАМ ФІНАНС».

Стягнути з ТОВ «ІНКАМ ФІНАНС» (69096, Україна, Запоріжська область, м. Запоріжжя, вул. Каховська, буд. 11-А, кабінет № 8, код ЄДРПОУ 40308189) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за невикористане пальне суми оплати в розмірі 4802,84 грн.

Стягнути з ТОВ «ІНКАМФІНАНС» (69096, Україна, Запоріжська область, м. Запоріжжя, вул. Каховська, буд.11-А, кабінет № 8, ) на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в 30-денний термін з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Лохвицького

районного суду Полтавської області В.А. Бондарь