Провадження № 2/554/4508/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2025 року Шевченківський районний суд міста Полтави

в складі головуючого судді Чуванової А.М.,

за участю секретаря судового засідання Єсліковської О.А.,

за участю учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

представник відповідача: адвокат Сириця Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2025 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, в якому просить стягнути з відповідача на її користь компенсацію моральної шкоди у розмірі 50 000 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 04.07.2025 року у м.Полтава відповідач ОСОБА_2 вчинила відносно позивача ОСОБА_1 умисний фізичний напад, перебуваючи у присутності її подруги ОСОБА_3 .

Так, вони прийшли до позивача на робоче місце, де вона працює по вул.Конституції 3, в агенцію нерухомості «Ріелт Сервіс». Напад ОСОБА_2 на позивача стався раптово і супроводжувався образами, криками з нецензурною лексикою; вона викрикувала на її адресу принизливі слова і багато іншого, різко перейшла до ударів. Нанесла позивачу удари по обличчю, в область живота, та хапала за руку. Це викликало шок у позивача, страх за власне життя та здоров`я ненародженої дитини.

Під час побиття ОСОБА_1 перебувала на обліку як вагітна жінка, що відомо було відповідачу, оскільки це було видно та нею озвучено під час конфлікту. Також позивач озвучила, що ведеться відеофіксація, але це не зупинило агресивну поведінку ОСОБА_2 , вона продовжила завдавати ударів позивачу і словесних принижень.

Крім того, вже після нападу, 05.07.2025 року відповідач продовжила приниження, публічно залишаючи образливі та принизливі коментарі на сторінці компанії, де ОСОБА_4 працює. Це мало характер морального тиску, переслідування та цькування. Також, 17.06.2025 року вона свідомо розмістила відео з позивачем на своїй сторінці Facebook без її дозволу, що було частиною планомірного психологічного та публічного приниження.

Позивач вважає, що ці дії були спланованими й агресивними. По даному факту побиття була порушена кримінальна справа, в якій ОСОБА_2 відмовлялась від скоєного злочину, а після доказів з відео та показаннями свідків - визнала свою провину.

Ухвалою суду від 05.08.2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

25.09.2025 року від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що надані позивачем до суду документи досудового розслідування підтверджують лише факт розслідування даної події. Про те, що позивач вагітна ОСОБА_2 не знала до недавнього часу. Будь-якого морального тиску, переслідування чи цькування відносно позивача вона також не здійснювала.

Відповідно до консультаційного висновку лікаря-гінеколога, що додається до матеріалів позовної заяви, скарги на самопочуття пов`язані з психоемоційним перенавантаженням на фоні сварки зазначені лише зі слів пацієнта, тому відсутні підстави для ствердження того факту, що саме якісь дії відповідача призвели до звернення позивача до лікаря.

Що стосується посилання позивача на нібито публікації в мережі Фейсбук, то слід зазначити, що зі змісту позовної заяви не зрозуміло, якого конкретно змісту ці публікації, коли та яким чином вони стосуються порушення.

Відповідно до вище зазначеного, позивачем не надано до матеріалів справи доказів, які підтверджують дійсність моральних страждань, та рівень їх тяжкості та обґрунтованість розміру моральної шкоди саме в 50 000 грн.

Всупереч приписам ст.12, 81 ЦПК України позивач не надала суду належних та допустимих доказів того, що відповідачем була спричинена їй моральна шкода, яка описана нею у позовній заяві, наявність моральної шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою, вина в заподіянні шкоди, а також того, що її негативні емоції досягли рівня страждання або приниження, які заподіяли моральну шкоду саме в розмірі 50 000 грн. (а.с.110-113).

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала, просила вимоги задовольнити з підстав, вказаних у заяві. Зазначила, що відповідач прийшла до місця її роботи, вдарила її кілька разів, принижувала в соціальних мережах. У позивача виникла кровотеча, у зв`язку з чим вона звернулась до медичного центру. Вона переживала та хвилюється до цього часу за майбутній стан дитини. Своїми неправомірними діями відповідач спричинила їй фізичну біль, вона відчула приниження та їй була спричинена моральна шкода, яку вона оцінює в 50 000 грн. Відносно відповідачки був винесений судом вирок, яким вона визнана винуватою та їй призначено покарання у вигляді штрафу 850 грн.

Представник відповідача - адвокат Сириця Т.І. в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити в задоволенні вимог з підстав, вказаних у відзиві. Зазначила, що сума відшкодування не доведена позивачем; вона не надала вироку; про стан вагітності позивача відповідач не знала. Дійсно відповідачем була укладена угода про визнання винуватості та відносно неї винесений вирок за ст.125 ч.1 КК України.

Суд, заслухавши позивача та представника відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, вироком Шевченківського районного суду міста Полтави від 12.08.2025 року ОСОБА_2 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та призначено їй покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 (вісімсот п`ятдесят) грн. (справа №554/11478/25; провадження №1-кп/554/959/2025).

Вироком суду встановлено, що 04.07.2025 року близько 13 год. 49 хв., перебуваючи у дворі біля агентства нерухомості «Ріелсервіс», що за адресою м. Полтава, вул.Конституції 3, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виник словесний конфлікт. Того ж дня близько 13 год. 50 хв., на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, ОСОБА_2 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи та бажаючи настання суспільно - небезпечних наслідків, спочатку схопила потерпілу ОСОБА_1 за праву руку, потім нанесла потерпілій ОСОБА_1 1 (один) удар правою рукою стиснутою в кулак в область обличчя, а саме щелепи, після чого замахуючись правою рукою з метою нанесення удару по обличчю потерпілої ОСОБА_1 , однак у зв`язку з ковзанням руки фактично нанесла 1 (один) удар у живіт потерпілої ОСОБА_1 . Внаслідок вищевказаного фізичного насильства, ОСОБА_2 спричинила потерпілій ОСОБА_1 відповідно до висновку судово-медичного експерта №846 від 23.07.2025 року тілесні ушкодження у вигляді: синців правої верхньої кінцівки, які в своїй сукупності оцінюються як легкі тілесні ушкодження, відповідно до п.2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 року. Дії ОСОБА_2 кваліфіковано за ч.1 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

Відповідно до вироку від 12.08.2025 року, обвинувачена ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою, за участю захисника ОСОБА_5 , в якій повідомила про беззаперечне визнання нею винуватості у вчиненні інкримінованого їй кримінального проступку, передбаченого ч.1ст.125 КК України, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами та на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду та без її участі.

Цивільного позову у кримінальному провадженні заявлено не було.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно із ч. 7 ст. 128 КПК України та ч. 3 ст. 386 ЦК України позивач має право вимагати відшкодування заподіяної шкоди, в тому числі шляхом звернення з позовом у кримінальній справі.

Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання (статті 15,16 ЦК України).

Згідно п. 8 та п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової та моральної шкоди іншій особі.

Шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону (частина перша статті 1177 ЦК України).

Відповідно до положень статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою,яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади,органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом,іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання,незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України).

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Тлумачення статті 23 ЦК України свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав». Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи (див. постанову Верховного Суду від 16 червня 2022 року у справі № 569/20510/19 (провадження № 61-13787св20), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2024 року у справі № 279/1834/22 (провадження № 61-1382сво23)).

Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі №216/3521/16-ц (провадження N 14-714цс19)).

У постанові Верховного Суду від 12 жовтня 2020 року у справі №372/2085/16-ц (провадження № 61-18385св19) зазначено, що: «під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Аналіз зазначених норм права дає можливість дійти висновку про те, що моральна шкода підлягає відшкодуванню за наявності у діях особи, яка заподіяла таку шкоду складу цивільного правопорушення, елементами якого є заподіяна шкода, встановлення факту протиправної поведінки такої особи, наявності причинного зв`язку між ними та вини заподіювача шкоди».

По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2)у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц).

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2024 року у справі № 279/1834/22 (провадження № 61-1382сво23)).

Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не виходить, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи.

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див. постанову Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20(провадження № 61-1132св22)).

Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення», саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Формулювання виключного переліку обставин, які мають істотне значення для визначення розміру грошового відшкодування моральної шкоди, аж ніяк не означатиме збільшення для позивачки такого розміру до заявленого у позові. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21)).

Аналіз положень статей 11, 23 та 1167 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди(див. постанову Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі №757/33629/19 (провадження № 61-18237св20), постанову від 01 грудня 2021 року у справі № 308/14232/18 (провадження № 61-10961св20)).

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів (частина перша статті 1168 ЦК України).

Вирішуючи спір, суд виходить з того, що судовим рішенням встановлена вина відповідача ОСОБА_2 , причинний зв`язок між шкодою і протиправним діями завдавача шкоди.

Визначаючи розмір відшкодування завданої позивачу моральної шкоди, суд враховує характер та обсяг страждань позивача ОСОБА_1 , які вона зазнала внаслідок протиправної поведінки ОСОБА_2 , оскільки з обставин справи вбачається, що здоров`ю позивача була спричинена шкода протиправними діями відповідача. Внаслідок цього у неї змінився та був порушений нормальний спосіб життя, вона понесла значне потрясіння, що змусило докладати додаткових зусиль для нормалізації свого життя.

Судом також враховано засади розумності, виваженості й справедливості і визначено, що на користь ОСОБА_1 слід стягнути з відповідача ОСОБА_2 50 000 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення моральної шкоди підлягають задоволенню.

Посилання відповідача на те, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що відповідачем була спричинена позивачу моральна шкода, є необґрунтованими та спростовуються вищенаведеними обставинами.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12,13,81,141,259,263-265,268 ЦПК України, ст.ст.23,1167 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 , компенсацію моральної шкоди у розмірі 50 000 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , на користь держави 1 211,20 гривень судового збору.

Рішення може бути оскаржене на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у тридцяти денний строк з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 ;

відповідач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 .

Повний текст судового рішення складено 08.10.2025 року.

Суддя А.М.Чуванова