РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2025 року м. Володимир

Володимирський міський суд Волинської області у складі:

головуючого - судді Мушкета О.О.,

за участю секретаря судового засідання Тивонюк А.О.,

з участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в місті Володимир в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Пертнерс» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

03.07.2025 директор ТОВ «Факторинг Партнерс» Ярослав Сердійчук, через систему «Електронний суд» звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь товариства заборгованості за договором №00-9023673 від 04.08.2023 у розмірі 20250 грн., з яких: 5000 грн. заборгованість за тілом кредиту, 15000 грн. - за нарахованими процентами на дату відступлення прав вимоги; 250 грн. заборгованість за комісіями, судового збору в розмірі 2422,4 грн, витрат на правничу допомогу - 13000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 04.08.2023 між ТОВ «Качай Гроші» та ОСОБА_3 укладено договір № 00-9023673, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит в розмірі 5000 гривень на строк 120 днів.

Позичальник зобов`язалась повернути кредит, сплатити проценти за користування ним, однак не виконала своїх зобов`язань належним чином.

10 квітня 2024 року між ТОВ «Качай Гроші» та ТОВ «Факторинг Партнерс» укладено договір факторингу № 1-10042024, відповідно до умов якого ТОВ «Качай Гроші» відступило право вимоги за кредитним договором № 00-9023673 на користь ТОВ «Факторинг Партнерс».

Позивач зазначає, що ОСОБА_3 належним чином не виконує свої зобов`язання за договором № 00-9023673 від 04.08.2023, у зв`язку з чим має заборгованість, розмір якої станом на день звернення до суду становить 20250 гривень, з яких: 5000 грн. заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту); 15000 грн. - за нарахованими процентами на дату відступлення прав вимоги та 250 грн. заборгованість за комісіями.

На підставі наведеного позивач просить стягнути з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» 20250,00 гривень заборгованості за договором, а також 2422,40 гривень судового збору та понесені витрати на правову допомогу у розмірі 13000 гривень.

Ухвалою суду від 14.07.2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

25.08.2025 через канцелярію суду надійшов письмовий відзив представника відповідача ОСОБА_2 , документи про підтвердження повноважень якого містяться в матеріалах справи в якому останній зазначив, що заявлені позовні вимоги не визнає у повному обсязі, вказав, що позивачем не доведено укладення кредитного договору між первісним кредитором та відповідачем та факту перерахування коштів саме на картку ОСОБА_3 . Просив в задоволенні позову відмовити.

26.08.2025 представником відповідача адвокатом Петруком Ю.СМ. через канцелярію суду подано письмове клопотання про витребування доказів, в якому просив зобов`язати позивача надати для дослідження в судовому засіданні: письмову «візуальну форму послідовності дій Клієнта, щодо укладення електронного Договору про надання кредиту»,

- оригінали: квитанції, яка підтверджує сплату ТОВ «Факторинг Партнерс» первісному кредитору ТОВ «Качай Гроші» коштів за договором факторингу № 1-10042024 від 10.04.2024 року; квитанції (платіжного доручення), яка підтверджує факт перерахування ОСОБА_4 коштів у розмірі 5000 грн за договором позики №00-9023673 від 04.08.2023 року; договору факторингу № 1-10042024 від 10.04.2024 року; Реєстру боржників до Договору факторингу № 1-10042024 від 10.04.2024 ;

- оригінали електронних доказів (на електронному носії їх створення: жорсткий диск, флеш-накопичувач тощо): Договір про споживчий кредит №00-9023673 від 04.08.2023 року із додатками; платіжне доручення від 04.08.2023 року на перерахунок коштів ОСОБА_4 коштів у розмірі 5000 грн;

Витребувати від АТ «Універсал Банк» ( адреса: 04082, вул. Автозаводська, 54/19, м. Київ) в якості доказів:

-відомості: чи було емітовано на ім`я ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) платіжну картку № НОМЕР_2 та коли саме ;

- виписку з карткового рахунку про рух грошових коштів відкритого до платіжної картки № НОМЕР_2 на підтвердження факту зарахування коштів 04.08.2023 року на дану платіжну картку АТ «Універсал Банк» в сумі 5000,00 гривень від ТОВ «Качай Гроші».

Ухвалою суду від 27.08.2025 вказане клопотання було задоволено та витребувано зазначену у клопотанні інформацію.

08.09.2025 через канцелярію суду відповідачем надано письмову відповідь на відзив в якому спростовував доводи представника відповідача, на які він посилався у відзиві, просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

18.09.2025, через канцелярію суду представником відповідача ОСОБА_2 подано письмове клопотання про відмову у позові в частині стягнення витрат на правову допомогу позивача, посилаючись на те, що вказані в позовній заяві витрати на правову допомогу не доведені та не підтверджені документально.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 , документи про підтвердження повноважень якого містяться в матеріалах справи позовні вимоги підтримав у повному обсязі, в своїх поясненнях суду зіслався на обставини, викладені в позовній заяві та відповіді на відзив.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог, просив у задоволенні позову відмовити. Додатково пояснив, що на його думку, позивачем не доведено що саме первісним кредитором ТОВ «Качай Гроші» було перераховано кошти на карту відповідачки. Крім цього вважає, що позивачем в позовній заяві не вірно нараховано відсотки за користування кредитними коштами, а також позивачем не підтверджено жодними належними доказами факту понесення витрат на правову допомогу.

Заслухавши пояснення та доводи представників сторін, дослідивши у судовому засіданні матеріали, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Судом встановлено, що 04.08.2023 між ТОВ "Качай Гроші" та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №00-9023673. Згідно умов даного договору, кредитодавець - ТзОВ "Качай Гроші" надало позичальнику ОСОБА_3 кредит у вигляді Кредитної лінії в розмірі Кредитного ліміту на суму 5000 грн., строк дії договору 120 днів, зі сплатою процентів: знижена процентна ставка 1% в день перші 20 днів, стандартна процентна ставка 2,50% в день з 21 дня по дату повернення.

Положеннями даного Договору передбачено, що цей договір є електронним документом створеним і збереженим в Інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця та перетвореним електронними засобами у візуальну форму. Сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та кредитодавцем в якості підпису позичальника буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором відповідно до правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис.

Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Цим же законом визначені особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому, одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

З алгоритму укладення електронного кредитного договору слідує, що без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, який використовується позичальником як аналог власноручного підпису), без здійснення входу позичальником на веб-сайт за допомогою особистого кабінету кредитні договори між кредиторами та позичальником не було б укладено. Таким чином, електронний договір, підписаний електронним одноразовим ідентифікатором, вважається укладеним у письмовій формі з моменту його підписання, тобто ведення алфавітно-цифрової послідовності даних (пароль). Водночас такий договір вважається укладеним, якщо сторони досягли згоди щодо істотних умов договору.

Із довідки про ідентифікацію вбачається, що ОСОБА_3 на фінансовий номер телефону НОМЕР_3 , 04.08.2023 о 13:46:27 було направлено одноразовий ідентифікатор 3919W підтвердження поданої заявки на кредит, який нею введено, а перерахування коштів відбулось 04.08.2023 року 13:46:59.

З наданого алгоритму укладення кредитного договору вбачається, що без ідентифікації відповідача, подальше укладення кредитного договору є неможливим.

Доказами накладення електронного підпису з одноразовим ідентифікатором є QRкод - матричний код (двовимірний штрих-код), який містить інформацію щодо підписанта електронного договору і призначений для сканування за допомогою мобільного пристрою, сканера штрих-коду з метою швидкої та безпомилкової ідентифікації договору позичальника.

Зазначений QR-код знаходиться на графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною Договору.

Отже, договір № 00-9023673 від 04.08.2023 року є укладеним з моменту його підписання електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, що підтверджує погодження сторонами усіх істотних умов таких договорів.

Предметом договору № 00-9023673 від 04.08.2023 року є надання товариством позичальнику кредиту у вигляді кредитної лінії, в розмірі кредитного ліміту на суму 5000,00 грн. на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кошти та сплатити проценти за користування ними.

Судом встановлено, що ТОВ «Качай Гроші» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, а саме: надало відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами у розмірі 5000,00 грн. на умовах, передбачених договором.

Також, факт отримання коштів та їх зарахування відповідачу на картковий рахунок № НОМЕР_4 , що зазначений нею в заявці на отримання кредиту підтверджується повідомленням №БТ/Е-12853 від 10.09.2025 року АТ «Універсалбанк» та випискою про рух коштів по картці за період з 04.08.2023 по 04.08.2023.

Згідно з розрахунком заборгованості, поданим позивачем, заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором № 00-9023673 від 04.08.2023 року становить 20250,00 грн., яка складається із заборгованості по тілу кредиту 5000,00 грн., заборгованості по не сплаченим відсоткам за користування кредитом 15000,00 грн. та 250 грн. заборгованість за комісіями.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України).

Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Відповідно до ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Згідно зі статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.

У таких випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Згідно зі статтею 1080 ЦК України презюмується дійсність договору факторингу незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження.

За правилом статті 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

Таким чином, як зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду під час розгляду справи № 2-127/11 (постанова від 01.02.2018 року) за змістом наведених положень закону заміна кредитора на фактора не означає звільнення боржника від обов`язку виконати зобов`язання, а лише надає боржникові право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце та у випадку, коли таких доказів не надано, виконати зобов`язання на рахунок первинного кредитора.

Судом встановлено, що 10.04.2024 між ТОВ «Качай Гроші» та ТОВ «Факторинг Партнерс» укладено договір факторингу 1-10042024, відповідно до умов якого від ТОВ «Качай Гроші» переходить до ТОВ «Факторинг Партнерс» право вимоги до боржників за відповідним реєстром права вимоги.

Відповідно до реєстру боржників до Договору № 1-10042024 від 10.04.2024 ТОВ «Факторинг Партнерс» отримало право вимоги до ОСОБА_3 за договором № 00-9023673 від 04.08.2023.

Таким чином, оскільки умови вищенаведеного договору відступлення є чітко визначеними та унеможливлюють нерозуміння або виникнення сумнівів щодо предмету відступлення (яке саме право відступається), а законодавством не забороняється відступлення вимог, і вони вчинені в строки їх дії, тому суд вважає, що позивачу у справі було відступлено дійсне право на стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № 00-9023673 від 04.08.2023, у зв`язку з чим, заперечення представника відповідача по даному факту судом відхиляється.

Згідно з пунктом 1 частини другою статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Визначення поняття «зобов`язання» міститься у частині першій статті 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23.01.2019 року у справі № 355/385/17 зазначено, що в статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Таким чином, обов`язок щодо повернення коштів за кредитним договором має абсолютний характер і його невиконання можливо виключно у визначених законом випадках.

Отже, зважаючи на встановлену статтею 204 ЦК України і не спростовану при вирішенні цієї справи презумпцію правомірності укладеного кредитного договору такий договір у розумінні статей 11, 509 ЦК України є належною підставою для виникнення та існування обумовлених ними прав і обов`язків сторін.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з розрахунками заборгованості, наданими позивачем, заборгованість ОСОБА_3 за договором № 00-9023673 від 04.08.2023 складає 20250,00 грн., яка складається із заборгованості по тілу кредиту 5000,00 грн., заборгованості по не сплаченим відсоткам за користування кредитом 15000,00 грн. та заборгованості за комісіями 250,00 грн.

Аналізуючи наданий позивачем розрахунок заборгованості ОСОБА_3 по відсотках, суд дійшов висновку, що він розрахований вірно і не потребує перерахунку.

Таким чином, станом на момент звернення з позовною заяву до суду, відповідач ОСОБА_3 має непогашену заборгованість перед ТОВ «Факторинг Партнерс» за кредитним договором № 00-9023673 від 04.08.2023 в розмірі 20250,00 грн., яка складається із заборгованості по тілу кредиту 5000,00 грн., заборгованості по не сплаченим відсоткам за користування кредитом 15000,00 грн. та заборгованості за комісіями 250,00 грн.

З урахуванням наведеного, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором є підставними та підлягають в цій частині до задоволення у повному обсязі.

Частиною першою статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При пред`явленні позову позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією. Оскільки позовні вимоги щодо стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором суду задовольняються повністю, з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути 2422,40 грн. судового збору.

Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно зі ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

При зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту.

Зазначене відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19 (провадження № К/9901/27657/20).

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.

Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), від 31 липня 2020 року у справі № 301/2534/16-ц (провадження № 61-7446св19), від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19), від 23 травня 2022 року у справі № 724/318/21 (провадження № 61-19599св21).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22).

Процесуальний закон визначає критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

Так, стороною позивача надано суду: договір про надання правової допомоги № 02-07/2024 від 02 липня 2024 року, укладеного між ТОВ «Факторинг Партнерс» та Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс», за яким адвокатське об`єднання взяло на себе зобов`язання надати клієнту юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором. Відповідно до пункту 4.1. Договору вартість послуг узгоджується сторонами у формі заявок на надання юридичної допомоги, які є невід`ємними додатками до договору. До матеріалів справи також було долучено прайс-лист АО «Лігал Ассістанс» з переліком можливих наданих послуг та їх вартістю.

На виконання вимог п. 4.1. договору та ч. 3 ст. 137 ЦПК України надано заявку на отримання юридичної допомоги № 1163 по супроводу примусового стягнення заборгованості з ОСОБА_3 та витяг з Акту № 11 про надання юридичної допомоги від 30.05.2025, відповідно до якого адвокатським об`єднанням за вищевказаним договором надано послуги на загальну суму 13000,00 грн., з яких: 4000,00 грн. - за надання усної консультації (2 год.), 9000,00 грн. - за складання позовної заяви (3 год.).

Разом з тим, відповідно до п.п. 4.1 та 4.2 Договору № 02-07/2024 від 02.07.2024, укладеного між ТОВ «Факторинг Партнерс» та Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс», вартість послуг узгоджується сторонами у заявці на надання юридичної допомоги. Клієнт зобов`язується оплатити надані послуги після надання відповідного рахунку для оплати.

Відповідно до п. 4.3. Договору надання послуг за Договором підтверджується Актом про надання юридичної допомоги, який готується адвокатським об`єднанням на надсилається клієнту для підписання не пізніше 10 числа місяця, наступного за місяцем, у якому була надана юридична допомога.

Як вже зазначалось судом, у додатках до позовної заяви міститься копія Заявки на надання юридичної допомоги № 1163 від 01.05.2025 та копія Витягу з Акту № 11 про надання юридичної допомоги від 30.05.2025, проте жодного документу, який би свідчив про здійснення оплати позивачем АО «Лігал Ассістанс» гонорару в сумі 13000 грн. для підтвердження та доведення у позовній заяві витрат на правову допомогу позивачем не надано.

Отже умовами договору чітко передбачено документ який засвідчує факт надання послуг, однак позивачем такого не надано.

Документи, що свідчать про оплату наданих послуг у матеріалах справи відсутні та позивачем під час розгляду справи не надавалися.

З урахуванням відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивачем у задоволенні такої вимоги слід відмовити.

Керуючись ст.12, 13, 17, 77, 78, 81, 141, 247, 259, 263, 264, 265, 280 ЦПК України, ст.509, 510, 511, 525, 526, 536, 553, 554, 651, 1048, 1054, 1055 ЦК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Пертнерс» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Факторинг Партнерс" (адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Ґедройця Єжи, буд. 6, офіс 521, ) заборгованість за кредитним договором № 00-9023673 від 04.08.2023 року в сумі 20250 (двадцять тисяч двісті п`ятдесят) грн. 00 коп., з яких: 5000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 15000 грн. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом та 250,00 грн. заборгованість за комісіями.

Стягнути з Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Факторинг Партнерс" (адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Ґедройця Єжи, буд. 6, офіс 521, ) - 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп. витрат по сплаті судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції в 30 - денний строк з дня складення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повний текст рішення складено та проголошено о 12 год. 00 хв. 03.10.2025.

Суддя Олександр МУШКЕТ