Справа № 448/1240/24 Головуючий у 1 інстанції: Гіряк С.І.
Провадження № 22-ц/811/380/25 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Н.П. Крайник

суддів: Я.А. Левика, М.М. Шандри

при секретарі: Л.М. Чиж

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Мостиського районного суду Львівської області від 23 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Мостиська міська лікарня», третя особа: директор КНП «Мостиська міська лікарня» Копач Віктор Зигмундович про визнання незаконними та скасування наказів та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

09.07.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до КНП «Мостиська міська лікарня» Мостиської міської ради Львівської області, третя особа - директор КНП «Мостиська міська лікарня» Копач В.З., в якому просив визнати незаконними та скасувати накази директора КНП «Мостиська міська лікарня» Копача В.З. від 10.04.2024 №71-в/003-03 «Про проведення службового розслідування по факту проведення хірургічного втручання (апендектомії) 06.04.2024 від 10.04.2024» та від 22.04.2024 №92-к(ос)006-02 «Про результати службового розслідування по факту проведення хірургічного втручання (апендектомії) 06.04.2024», стягнути на його користь моральну шкоду в розмірі 1000 грн та судові витратити.

Позов обґрунтовував тим, що він працює лікарем-анестезіологом у КНП «Мостиська міська лікарня», стаж роботи на цій посаді становить 27 років. За час трудової діяльності ніколи не мав стягнень за порушення трудової дисципліни та нарікань з боку керівництва медичного закладу. З приходом нового керівника ситуація змінилася, нове керівництво почало здійснювати свою кадрову політику, висуваючи на керівні посади, зокрема на посаду зав.анестезіологічним відділенням своїх людей, які за кваліфікаційними характеристиками не мають права обіймати ці посади. Умисно були створені нерівні можливості для кар?єрного росту інших працівників, які мають більший професійний досвід та стаж роботи. Коли він почав у законний спосіб відстоювати свої трудові права, з боку керівника почалися безпідставні претензії щодо роботи, за надуманими мотивами було проведено службове розслідування за фактом допущення ним порушень трудової дисципліни, за результатами якого було винесено оскаржувані накази.

Зокрема, наказом директора КНП «Мостиська міська лікарня» ОСОБА_2 від 10.04.2024 на підставі службової записки медичного директора по факту проведення хірургічного втручання (апендектомії) 06.04.2024 було призначено проведення службового розслідування, а наказом від 22.04.2024 «Про результати службового розслідування по факту проведення хірургічного втручання (апендектомії) 06.04.2024» його як лікаря анестезіолога анестезіологічного відділення суворо попереджено щодо недопущення порушень при участі в проведенні оперативних втручань та вказано на неухильне дотримання посадової інструкції.

Вважав зазначені накази незаконними та такими, що порушують його конституційні права. Так, у наказі від 10.04.2024 №71-в/003-03 зазначено, що службове розслідування призначено відповідно до ст.147 КЗп|П України та постанови КМУ від 19.06.2000 №950 «Про затвердження Порядку проведення службового розслідування». Разом з тим, стаття 147 КЗпП України не містить положень про службове розслідування, а встановлює види стягнень, які можуть бути застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни. Постанова КМУ, на яку посилається відповідач, в редакції від 19.06.2000 № «Про затвердження Порядку проведення службового розслідування» взагалі не існує. Постанова була затверджена КМУ 13-го, а не 19-го червня 2000. Якщо зазначену обставину можна вважати опискою, чи помилкою, то відповідачу слід було б з?ясувати та переконатися, чи поширюється дія цього Порядку на нього ( ОСОБА_1 ). Для цього слід звернути увагу, що Постановою КМУ від 13 червня 2000 № 950 затверджено Порядок проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та осіб, які для цілей Закону України «Про запобігання корупції» прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування». Пунктом 1 Постанови визначено, що відповідно до цього Порядку стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та осіб, які для цілей Закону України «Про запобігання корупції» прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, може бути проведено службове розслідування. Нормативно-правовим актом зі спірного питання є постанова КМУ від 13 червня 2000 №950, якою затверджено Порядок проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та осіб, які для цілей ЗУ «Про запобігання корупції» прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. Вказана постанова поширюється на осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, тобто на керівників і службовців комунальних, державних підприємств, установ та організацій. Постанова передбачає чітко визначені підстави для проведення службового розслідування. Буквальний аналіз цих підстав дозволяє дійти висновку про їх вичерпність та неуніверсальність. Враховуючи, що він не відноситься до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування та до осіб, які для цілей Закону України «Про запобігання корупції» прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, а тому на нього не поширюється дія цього Порядку, що свідчить про незаконність проведення службового розслідування. Крім того, відсутні підстави для проведення такого службового розслідування, оскільки воно може бути проведено лише у разі невиконання або неналежного виконання службових обов?язків вказаними суб?єктами, перевищення повноважень, що могло б призвести до людських жертв або заподіяти значну матеріальну чи моральну шкоду громадянинові, державі, підприємству, установі, організації чи об?єднанню громадян; у разі недодержання посадовими особами місцевого самоврядування законодавства про службу в органах місцевого самоврядування, антикорупційного законодавства.

Незаконність оскаржуваного ним наказу полягає також у тому, що пунктом 4 наказу відповідачем було протиправно застосовано дискреційну норму, а саме на період проведення службового розслідування було відсторонено його від оперативних втручань та проведення анестезії під час операцій. Він не суб?єктом, на якого поширюється дія цього Порядку проведення службового розслідування, а тому підстави відсторонення його від посади на час проведення службового розслідування відсутні. Разом з тим, питання щодо відсторонення працівника від роботи врегульовано статтею 46 К3пП України. За змістом зазначеної статті 46 К3пП України допускається відсторонення працівника у випадках, перелічених у статті, або в інших випадках, які повинні бути також передбачені нормативно-правовим актом. У даному випадку жодних законних підстав для відсторонення його від проведення анестезії під час операцій, що входить до його основних професійних обов?язків, передбачених посадовою інструкцією лікаря-анестезіолога, у відповідача не було. Відповідач протиправно, у незаконний спосіб організував проведення службового розслідування щодо нього та незаконно відсторонив його від роботи на час його проведення.

Щодо процедури проведення службового розслідування зазначав, що відповідач своїм наказом призначив головою комісії зі службового розслідування медичного директора ОСОБА_3 , на підставі службової записки якого і було призначено проведення службового розслідування. Медичний директор ОСОБА_4 не мала права бути ні головою комісії, ні її членом, вона є зацікавленою особою через подану службову записку, в якій вона вже висловила свою позицію щодо порушення ним трудової дисципліни, не могла бути неупередженою та об?єктивною під час проведення розслідування, у зв`язку з чим підлягала відводу. Щодо незаконності наказу від 22.04.2024 року №92-к(ос)/006-02, згідно п.2 якого його суворо попереджено щодо недопущення порушень при участі в проведенні оперативних втручань та вказано на неухильне дотримання посадової інструкції, зазначав, що згідно цього наказу він «допустив порушення своїх службових обов?язків, що є підставою для накладення дисциплінарного стягнення за вчинення дисциплінарного проступку». Трудовим законодавством визначено, що порушенням трудової дисципліни є невиконання або неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов?язків. Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника. Для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність в сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов?язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов?язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності. При цьому, в оскаржуваному наказі не зазначено, коли мало місце і в чому конкретно полягало порушення ним трудових обов?язків, не враховано за яких обставин мали місце дії, які на думку відповідача, є порушенням. Зі змісту висновків службового розслідування від 22 квітня 2024 вбачається, що він як лікар анестезіолог, свідомий відповідальності за порушення медичної деонтології, будучи ознайомлений з посадовою інструкцією, перевищивши свої повноваження та коло своїх професійних обов?язків, прийняв рішення про асистенцію лікарю-хірургу ОСОБА_5 , додатково самовільно, без дозволу адміністрації надав право на проведення анестезії лікарю-анестезіологу ОСОБА_6 , яка на той час, відповідно до графіку робочого часу мала вільний від роботи час. Додатково, після закінчення операції не з?явився на своєму робочому місці (відділення анестезіології) до 20.00 год.

Зазначав, що категорично не згідний з висновками службового розслідування, вважає їх безпідставними, надуманими та такими, що не відповідають фактичним обставинам. Відповідач проігнорував його пояснення з приводу обставин, які мали місце 06.04.2024, які, як на думку відповідача, і є порушенням ним трудових обов?язків. При цьому він вказував, що 06.04.2024, він перебував на робочому місці згідно графіка. В період з 11-25 до 13-30 год. проводив наркоз пацієнтці з приводу пупкової кили, яку оперував хірург ОСОБА_5 , асистував дублер ОСОБА_7 . Під час проведення даного оперативного втручання ОСОБА_5 повідомив його, що до наступного оперативного втручання готується хворий з діагнозом «гострий апендицит», якому проводилась передопераційна інфузійна терапія, бо у хворого виражена інтоксикація і клініка гострого апендициту згідно зібраного анамнезу була ще 10 днів тому. Після операції хірург ОСОБА_7 повідомив ОСОБА_5 , що їде до Львова по своїх приватних справах і тому ОСОБА_5 подзвонив зав.хірургічним відділенням ОСОБА_8 щоб він асистував йому. Зі слів ОСОБА_5 лікар ОСОБА_8 пообіцяв йому, що прийде через 15-20 хвилин. О 14-40 год. хворому було проведено премедиктацію і операційна сестра ОСОБА_9 готувалася до оперативного втручання. Через 30 хв. премедиктації хворого взяли в операційну, тоді лікар ОСОБА_5 ще раз подзвонив лікарю ОСОБА_8 і той пообіцяв, що прийде, але і через 30 хв не прибув. Тоді хірург ОСОБА_5 звернувся до нього з пропозицією асистувати йому при проведенні операції замість відсутнього ОСОБА_8 . Враховуючи зазначені обставини, та ситуацію, яка вимагала діяти без зволікання, так як хворий перебував під наркозом, який йому ввела лікар - анестезіолог ОСОБА_6 на його прохання, він, діючи в умовах крайньої необхідності, не мав права відмовити лікарю-хірургу ОСОБА_5 бути асистентом про проведенні оперативного втручання.

Коли оперативне вручання було на стадії ревізії, приблизно через 30 хв. після початку операції, прибув ОСОБА_8 , якому він з ОСОБА_5 запропонували асистувати, щоб позивач міг продовжувати наркоз. Однак, ОСОБА_8 відповів відмовою і запропонував на асистенцію свого сина -лікаря-хірурга інтерна ОСОБА_10 , але ОСОБА_5 ще раз наголосив на тому, щоб саме ОСОБА_11 асистував йому. Однак, ОСОБА_8 відмовився і вийшов з операційної. Тому він ( ОСОБА_1 ), перебуваючи у стані крайньої необхідності, був змушений продовжувати асистувати хірургу ОСОБА_5 . Під час операції, лікар-анестезіолог ОСОБА_6 , яка за його проханням проводила наркоз, постійно інформувала про протікання наркозу та про введення наркотичних середників, їх дозу та час. Ніяких ускладнень під час проведення анестезії та оперативного втручання не було, скарг з боку хворого та його родичів не надходило, 16.04.2024 хворий був виписаний додому у задовільному стані.

Вважав, що він, лікар ОСОБА_5 та лікар ОСОБА_6 діяли в умовах крайньої необхідності, для усунення небезпеки, що безпосередньо загрожувала пацієнту, яку в даній обстановці не можна було усунути іншими засобами, не було допущено перевищення меж крайньої необхідності. Зазначене повністю узгоджуються та підтверджуються поясненнями лікарів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які вони надали під час службового розслідування, але відповідач, діючи упереджено, не прийняв їх до уваги. Його дії не суперечать положенням посадової інструкції лікаря анестезіолога, зокрема у п.2.10. вказано, що серед його обов?язків передбачене активне співпрацювання з лікарями інших спеціальностей.

Вказуючи на порушення ним принципів медичної деонтології, відповідач не конкретизував в чому це проявилось. Разом з тим, поняття медичної деонтології є поняттям медичної етики. Згідно Додатку №2 до наказу МОЗ від 24.10.2022 № 33 «Кодекс етичної поведінки медичних працівників», медична етика включає в себе сукупність норм поведінки та моралі, визначає почуття професійного обов?язку, честі, совісті й гідності медичних працівників. Немає іншої такої професії, яку можна було б порівняти з медичною за ступенем відповідальності за здоров?я і долю хворої людини. Відповідно до п.4.1. цього Кодексу вищий обов?язок медичного працівника (лікаря) - збереження здоров?я пацієнта.

Стверджував, що своїми діями не порушив жодного пункту Кодексу етичної поведінки медичних працівників, тому відповідач не мав підстав для висновку про вчинення ним дисциплінарного проступку. Проведенням незаконного службового розслідування з відстороненням його від роботи, відповідач створив стосовно нього напружену, ворожу, атмосферу, маючи на меті принизити честь, гідність та ділову репутацію, а також з метою дискредитувати та принизити його в очах медичного персоналу та колег, виведення його із психологічної рівноваги. Вважає, що своїми незаконними діями, які полягають у безпідставному звинуваченні у порушенні трудової дисципліни, відповідач порушив його трудові права, що потягло за собою заподіяння моральних страждань, які полягають у зміні виробничих стосунків з певним колом співробітників, зниженням престижу, ділової репутації, що потребує значного часу та зусиль для відновлення попереднього стану. Відповідач зобов?язаний відшкодувати йому моральну шкоду, яка з урахуванням розумності, виваженості та справедливості становить 1000 грн. Зазначав, що стягнуту на його користь суму моральної шкоди має намір перерахувати на потреби ЗСУ. Просив позов задоволити.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Мостиська міська лікарня», третя особа: директор КНП «Мостиська міська лікарня» Копач Віктор Зигмундович про визнання незаконними та скасування наказів та стягнення моральної шкоди відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .

Апелянт вважає оскаржуване рішення суду незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду дійсним обставинам справи.

Зазначив, що підстави для проведення службового розслідування по факту хірургічного втручання (апендектомії) 06.04.2024 відсутні. У пункті 4 наказу відповідачем протиправно застосовано дискреційну норму, а саме на період проведення службового розслідування його було відсторонено від оперативних втручань та проведення анестезії під час операцій, що фактично означає відсторонення його від роботи. При цьому, відповідач посилався на постанову КМУ від 19.06.2000 року № 950 «Про затвердження Порядку проведення службового розслідування», оскільки нею передбачається відсторонення особи від посади на період проведення службового розслідування. Однак, на нього не поширюється дія зазначеного Порядку, а відтак у відповідача були відсутні підстави для відсторонення його від виконання трудових обов`язків. Крім того, для відсторонення від роботи чи виконання трудових обов`язків має бути встановлена протиправна поведінка працівника. Разом з тим, він не вчиняв жодних дій, за які можливе застосування такого дисциплінарного стягнення як відсторонення, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами. У даному випадку жодних законних підстав для відсторонення позивача від проведення анестезії під час операцій, що входить до його основних професійних обов`язків лікаря-анестезіолога, передбачених посадовою інструкцією, у відповідача не було. Таким чином, відповідач протиправно у незаконний спосіб видав наказ про проведення службового розслідування щодо нього і цим же наказом незаконно відсторонив його від основної роботи.

Зазначає, що предметом даного спору є також наказ від 22.04.2024 №92-к (ос)006-02 «Про результати службового розслідування по факту проведення хірургічного втручання (апендектомії) 06.04.2024». Пунктом 2 зазначеного наказу його ( ОСОБА_1 ) як лікаря анестезіолога анестезіологічного відділення суворо попереджено щодо недопущення порушень при участі в проведенні оперативних втручань та вказано на неухильне дотримання посадової інструкції. Однак, висновки комісії зі службового розслідування щодо начебто допущених ним порушень при участі в проведенні оперативних втручань та посадової інструкції, не відповідають дійсності. Він та лікарі ОСОБА_5 і ОСОБА_6 діяли в умовах крайньої необхідності, тобто діяли, щоб усунути небезпеку, що безпосередньо загрожувала пацієнту і цю небезпеку в даній ситуації не можна було усунути іншими засобами. При цьому, не було допущено перевищення меж крайньої необхідності. Також вважає, що його дії не суперечать положенням посадової інструкції лікаря-анестезіолога, оскільки у пункті 2.10 вказано, що серед його обов`язків передбачено активне співпрацювання з лікарями інших спеціальностей.

Таким чином, висновок відповідача про порушення ним посадової інструкції без зазначення конкретного пункту інструкції є безпідставним. На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов необгрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення його позовних вимог.

Висновки відповідача про порушення ним посадової інструкції та медичної деонтології спростовуються письмовими зауваженнями одного з членів комісії службового розслідування, а саме ОСОБА_12 . У своїх письмових зауваженнях, які є додатком до цього акту, він вказав, що рішення про мою участь у проведенні операції у якості асистента було прийнято оперуючим хірургом, оскільки інший хірург не прибув. Вважає, що суд повинен був дати відповідну оцінку діям завідуючого хірургічним відділенням лікарні ОСОБА_8 , який всупереч своєї посадової інструкції, а також всупереч своїх службових обов`язків не з`явився своєчасно для участі в асистуванні під час проведення операції. Фактично саме він створив ситуацію, яку суд першої інстанції визначив як «неординарну», яка спонукала його прийняти участь у проведенні операції у якості асистента хірурга.

Звертає увагу, що є помилковим висновок суду першої інстанції про те, що позивачем допущене порушення посадової інструкції, яке полягає у тому, що ситуація по факту проведення хірургічного втручання (апендектомії) 66.04.2024 була нестандартною, що підтвердили учасники спору, про яку згідно вимог закону мав бути повідомлений керівник закладу охорони здоров`я. Вважає, що матеріалами справи підтверджено, що про вказану нестандартну ситуацію було достеменно відомо завідуючому хірургічним відділенням ОСОБА_8 , який є керівником структурного підрозділу лікарні. Саме він був зобов`язаний асистувати лікарю-хірургу при проведенні операції, але з невідомих причин відмовився від цього. Зазначає, що відповідач своїми незаконними діями, які полягають у безпідставному проведенні службового розслідування стосовно нього, у незаконному відстороненні його від роботи, необґрунтованому звинуваченні у порушенні трудової дисципліни та медичної деонтології, порушив його трудові права, що потягло за собою заподіяння йому моральних страждань та втрат немайнового характеру, які полягають у зміні виробничих стосунків з певним колом співробітників, зниженням престижу, ділової репутації, що потребує значного часу та зусиль для відновлення попереднього стану. За таких обставин відповідач зобов`язаний відшкодувати йому моральну шкоду, яка з урахуванням розумності, виваженості та справедливості становить 1000 грн.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

У засіданні суду апеляційної інстанції представник КНП «Мостиська міська лікарня» - Пащук А.І. та третя особа: директор КНП «Мостиська міська лікарня» Копач Віктор Зигмундович проти скарги заперечиди.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, подав заяву про розгляд справи без його участі, тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності по наявних матеріалах справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників КНП «Мостиська міська лікарня» - Пащука А.І. та третьої особи Копача Віктор Зигмундовича,перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Положеннями ст. 3 КЗпП України визначено, що трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КЗпП України, працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків.

Недотримання працівником умов трудового договору та правил внутрішнього трудового розпорядку є порушенням трудової дисципліни.

Відповідно до ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких видів стягнення: догана; звільнення.

Згідно положень ст.147 КЗпП України порушення трудової дисципліни - це невиконання або неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків, що проявилися в порушенні: правил внутрішнього трудового розпорядку; посадових інструкцій; положень, наказів та розпоряджень власника, якщо вони мають законний характер.

Чинним законом порушення трудової дисципліни визначається як невиконання або неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків. Наявність вини є обов`язковою умовою для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності.

Статтею 149 КЗпП України передбачено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Якщо працівник відмовився від цього, власник повинен скласти акт про відмову від дачі пояснень і провести дисциплінарне розслідування порушення трудової дисципліни.

Відмова працівника дати письмові пояснення не перешкоджає накладенню на працівника відповідного стягнення.

Відповідно до ч. 3 ст. 149 КЗпП України при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Відповідно до ч. 4 ст. 149 КЗпП України стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Таким чином, в силу ст.ст. 147-149 КЗпП України роботодавець має право застосовувати до працівника дисциплінарне стягнення за винне невиконання або неналежне виконання працівником покладених на нього трудових обов`язків.

Протиправність поведінки працівника полягає в порушенні ним своїх трудових обов`язків, закріплених нормами трудового права: КЗпП України, правилами внутрішнього розпорядку, статутами, положеннями, посадовими інструкціями, трудовим договором (контрактом), колективним договором, а також у порушенні або невиконанні правомірних наказів та розпоряджень роботодавця. Дисциплінарним проступком визнаються діяння, що пов`язуються з невиконанням чи неналежним виконанням працівником своїх обов`язків без поважних причин.

Згідно правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 23 січня 2019 року в справі № 572/1644/17-ц (провадження № 61-42575св18), порушенням трудової дисципліни визнається невиконання або неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків, тобто для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності.

Відповідно правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 18.03.2024 року у справі № 607/9072/22, ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника. Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку. Саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, за яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни.

При розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема чи враховані обставини, за яких вчинено проступок та чи не закінчився встановлений для цього строк.

Для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності.

Зазначені висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 22.07.2020 року у справі №554/9493/17.

Відповідно до ст. 150 КЗпП України дисциплінарне стягнення може бути оскаржене працівником у порядку, встановленому чинним законодавством (глава XV цього Кодексу).

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 працює на посаді лікаря-анастезіолога анестезіологічного відділення КНП «Мостиська міська лікарня» Мостиської міської ради Львівської області, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до посадової інструкції лікаря-анастезіолога анестезіологічного відділення, затвердженої наказом директора КНП «Мостиська міська лікарня» № 155-В від 01.08.2022 року, метою діяльності лікаря-анастезіолога є здійснення кваліфікованого анестезіологічного забезпечення хворих під час оперативних втручань.

Наказом директора КНП «Мостиська міська лікарня» ОСОБА_2 від 10.04.2024 №71-в/003-03 на підставі службової записки медичного директора по факту проведення хірургічного втручання (апендектомії) 06.04.2024 року №2 від 10.04.2024 року призначено проведення службового розслідування.

Згідно зазначеного вище наказу для проведення службового розслідування була створена комісія у складі: голова комісії ОСОБА_4 (медичний директор), члени комісії - Дацко Л.І. (завідувач поліклінічного відділення), Труш О.О. (начальник відділу кадрів). На період проведення службового розслідування відсторонено від оперативних втручань та проведення анестезії під час операцій лікарів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 . Доручено комісії взяти письмові пояснення по факту хірургічного втручання з видалення апендециту (апендектомія) 06.04.2024 від ОСОБА_5 - лікаря-хірурга хірургічного відлілення; ОСОБА_6 - лікаря-анестезіолога анестезіологічного відділення, ОСОБА_1 - лікаря-анестезіолога анестезіологічного відділення, ОСОБА_8 - завідувача хірургічного відділення, ОСОБА_13 - сестри медичної-анестезистки анестезіологічного відділення, ОСОБА_9 - сестри медичної операційної хірургічного відділення (а.с.15,16).

Згідно Висновку службового розслідування від 22.04.2024 року, затвердженого директором КНП «Мостиська МЛ» Копачем В.З., службове розслідування проведене з метою з?ясування обставин та перевірки фактів, викладених у службовій записці медичного директора ОСОБА_14 від 10.04.2024 року №2 по факту порушення стандартів надання медичної допомоги, що могли призвести до негативних наслідків для життя та здоров?я пацієнта (а.с.24).

У висновку зазначено, що в ході службового розслідування комісією у складі медичного директора ОСОБА_15 (голова комісії), ОСОБА_16 , та ОСОБА_17 (члени комісії), взято пояснення у лікаря-хірурга ОСОБА_18 (додаток 3); лікаря-анестезіолога ОСОБА_19 (додаток 4); лікаря-анестезіолога ОСОБА_20 (додаток 5); лікаря-хірурга, завідувача хірургічним відділом ОСОБА_21 (додаток 6); сестри медичної операційної ОСОБА_22 (додаток 7); сестри медичної анестезистки ОСОБА_23 (додаток 8). На підставі наданих пояснень та матеріалів доданих до службового розслідування комісія дійшла висновку, що лікар-хірург ОСОБА_5 грубо порушив правила внутрішнього трудового розпорядку, грубо порушив правила медичної деонтології та Етичний кодекс лікаря України, не доповів директору та/або медичному директору про нестандартну ситуацію, як мала місце 06.04.2024 року, а саме відсутність другого лікаря-хірурга, необхідного для асистенції під час оперативного втручання, самовільно прийняв рішення про допуск до асистенції особи, яка не уповноважена до асистентури при оперативних втручаннях - лікаря-анестезіолога ОСОБА_1 ; не запропонував черговому лікарю акушер-гінгекологу який володіє повним обсягом хірургічних втручань асистувати; не допустив до операції лікаря-хірурга - завідувача хірургічного відділення ОСОБА_8 , чим поставив під загрозу життя та здоров?я пацієнта; лікар-анестезіолог ОСОБА_1 , який свідомий відповідальності за порушення медичної деонтології, будучи ознайомленим з посадовою інструкцією, перевищивши свої повноваження та коло своїх професійних обов?язків, прийняв рішення про асистенцію лікарю-хірургу ОСОБА_5 . Додатково, самовільно, без дозволу адміністрації надав право на проведення анестезії лікарю-анестезіологу ОСОБА_6 , яка відповідно до графіку робочого часу мала вільний від роботи час. Додатково, після закінчення операції не з?явився на своєму робочому місці (відділення анестезіології) до 20.00; лікар-анестезіолог ОСОБА_6 , всупереч наказу директора КНП «Мостиська міська лікарня» №1-в/003-03 від 01.01.2024 «Про затвердження порядку обігу наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів в КНП «Мостиська МЛ», у вільний від роботи час прийняла рішення про проведення анестезії при оперативному втручанні 06.04.2024 року, чим порушила норми медичної деонтології, правила внутрішнього трудового розпорядку, вимоги посадової інструкції.

Як убачається з Висновку службового розслідування від 22.04.2024 року, за грубе порушення, а саме допуск до операції особи, яка не має на це відповідних повноважень та навиків, вирішено притягнути до дисциплінарної відповідальності правами директора КНП у відповідності до норм КЗпП лікаря-хірурга ОСОБА_5 . Заборонити лікарю-хірургу ОСОБА_5 проводити оперативні втручання, в якості хірурга (дозволити асистування); внести зміни у посадові інструкції лікарів-анестезіологів ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , виключивши з їхніх обов?язків за посадою п. 2.4. «лікар-анестезіолог проводить масковий, внутрішньовенний, ендортахеальний наркоз під час термінових та планових операцій»; медичному директору провести повторно навчання та заняття з лікарським складом, допущеним до виписування наркотичних та психотропних речовин та прекурсорів, з ознайомленням під підпис з вимогами чинного законодавства щодо обігу наркотичних речовин; медичному директору спільно з завідувачем хірургічного відділення розробити та надати для затвердження Положення про операційну команду, у якій визначити обов?язки, права та гарантії кожного члена команди (а.с.24-31).

22.04.2024 року ОСОБА_1 ознайомився з висновком службового розслідування, що підтверджується його особистим підписом. Зазначив, що з висновком він не згідний, у зв`язу з чим ним буде надано заперечення, яке просив долучити до акту службового розслідування (а.с.31).

Згідно зауваження позивача ОСОБА_1 від 22.04.2024 до акту службового розслідування, таке розслідування проведено необ`єктивно (не відведений голова комісії на підставі поданого ним 12.04.2024 року клопотання), пояснення ОСОБА_8 , ОСОБА_24 та ОСОБА_25 є неправдивими (а.с.33).

22.04.2024 року за результатами службового розслідування директором КНП «Мостиська міська лікарня» ОСОБА_2 було видано наказ №92-к (ос)006-02 «Про результати службового розслідування по факту проведення хірургічного втручання (апендектомії) 06.04.2024 року».

Як убачається зі змісту зазначеного наказу, за результатами службового розслідування по факту проведення хірургічного втручання (апендектомії) 06.04.2024 року ОСОБА_5 , лікарю-хірургу хірургічного відділення оголошено догану за виявленні порушення (допуск до хірургічного втручання лікаря-анестезіолога ОСОБА_26 як асистента лікаря-хірурга) при проведенні хірургічного втручання (апендектомії) 06.04.2024; суворо попереджено лікаря-анестезіолога анестезіологічного відділення ОСОБА_1 щодо недопущення порушень при участі в проведенні оперативних втручань та вказано на неухильне дотримання ним посадової інструкції; суворо попереджено лікаря-анестезіолога анестезіологічного відділення ОСОБА_6 щодо недопущення порушень при участі в проведенні оперативних втручань та вказано на неухильне дотримання нею посадової інструкції; медичному директору Моньці І. доручено повторно провести навчання з лікарями, допущеними до виписування наркотичних та психотропних речовин та прекурсорів, з доведенням під підпис вимог чинного законодавства щодо обігу наркотичних речовин, та зобов`язано спільно із завідувачем хірургічним відділенням розробити та подати для затвердження Положення про операційну бригаду, у якій визначити обов?язки, права та гарантії кожного члена команди; завідувачу хірургічного відділення ОСОБА_27 - посилити контроль за дотриманням правил під час оперативних втручань та лікарської етики (а.с.17).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання незаконними та скасування наказів директора КНП «Мостиська міська лікарня» Копача В.З. від 10.04.2024 №71-в/003-03 «Про проведення службового розслідування по факту проведення хірургічного втручання (апендектомії) 06.04.2024», від 22.04.2024 №92-к(ос)006-02 «Про результати службового розслідування по факту проведення хірургічного втручання (апендектомії) 06.04.2024» та стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач належними доказами підтвердив факт порушення позивачем посадової інструкції, а також дотримався порядку винесення оскаржуваних наказів. При цьому, суд не враховував доводи позивача про те, що внаслідок його дій не була завдана будь-яка шкода відповідачу чи пацієнту, оскільки відповідно до правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 24 липня 2019 року у справі № 359/4316/17 (провадження № 61-25878св18) та від 30 березня 2020 року у справі №489/7807/18 (провадження № 61-15378св19) для притягнення працівника до відповідальності не має значення, чи призвів вчинений ним дисциплінарний проступок до настання реальних негативних наслідків; для накладення дисциплінарного стягнення цілком достатньо фіксації самого факту винного вчиненого працівником порушення тих обов`язків, які є складовими трудової функції самого працівника, а наявність чи відсутність шкідливих наслідків може бути врахована лише при визначенні тяжкості проступку та виборі виду дисциплінарного стягнення. Інші доводи позивача суд вважав такими, що не впливають на законність оскаржуваних наказів, враховуючи досліджені в ході розгляду справи докази та встановлені судом обставини.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 46 КЗпП України, у редакції чинній на час винесення директором КНП «Мостиська міська лікарня» ОСОБА_2 оскаржуваного наказу від 10.04.2024 №71-в/003-03 «Про проведення службового розслідування по факту проведення хірургічного втручання (апендектомії) 06.04.2024 від 10.04.2024», відсторонення працівників від роботи роботодавцем допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Разом з тим, згідно редакції ст. 46 КЗпП України, чинної на час розгляду справи, відсторонення працівників від роботи роботодавцем також допускається у разі проведення службової перевірки роботодавцем, який віднесений до переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, та/або об`єктів чи операторів критичної інфраструктури; в інших випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до положень Закону України «Про критичну інфраструктуру», КНП «Мостиська міська лікарня» віднесена до об`єктів критичної інфраструктури, та працівники у разі проведення щодо них службового розслідування підлягають відстороненню від роботи на час проведення такого.

Однак, оскільки на час винесення директором КНП «Мостиська міська лікарня» ОСОБА_2 оскаржуваного наказу від 10.04.2024 №71-в/003-03 «Про проведення службового розслідування по факту проведення хірургічного втручання (апендектомії) 06.04.2024 від 10.04.2024» зазначений закон не діяв, передбачені законом підстави для відсторонення ОСОБА_1 від роботи були відсутні, а отже зазначений наказ щодо позивача ОСОБА_1 є незаконним.

Крім того, як убачається зі змісту наказу директора КНП «Мостиська міська лікарня» Копача В.З. від 22.04.2024 №92-к(ос)006-02 «Про результати службового розслідування по факту проведення хірургічного втручання (апендектомії) 06.04.2024», таким ОСОБА_1 оголошено «суворе попередження» з метою недопущення ним порушень при участі в проведенні оперативних втручань та вказано на неухильне дотримання посадової інструкції.

Разом з тим, у зазначеному наказі не конкретизовано (не зазначено) за які саме порушення позивачу оголошено «суворе попередження», що при цьому не є видом дисциплінарного стягнення, передбаченим ст. 147 КЗпП України.

Враховуючи, що у наказі директора КНП «Мостиська міська лікарня» Копача В.З. від 22.04.2024 №92-к(ос)006-02 «Про результати службового розслідування по факту проведення хірургічного втручання (апендектомії) 06.04.2024» не зазначено в чому конкретно полягає порушення ОСОБА_1 посадової інструкції та йому оголошено «суворе породження», що не є дисциплінарним стягненням, передбаченим законом, колегія суддів приходить до висновку, що такий (наказ) є незаконним щодо ОСОБА_1 - особи, яка його оскаржила. Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 22.07.2020 року у справі №554/9493/17.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення моральної шкоди, то такі, на думку колегії суддів, не підлягають до задоволення, оскільки за достатньої сатисфакції порушеного прав позивача у спосіб скасування оскаржуваних ним наказів, підстави для стягнення в його користь моральної шкоди відсутні, що відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному, зокрема, в постанові від 24 травня 2023 року у справі № 439/1127/18.

З наведених мотивів, оскаржуване рішення суду слід скасувати.

Ухвалити у справі нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задоволити частково.

Визнати незаконним та скасувати п.4 наказу директора КНП «Мостиська міська лікарня» Копача В.З. від 10.04.2024 №71-в/003-03 «Про проведення службового розслідування по факту проведення хірургічного втручання (апендектомії) 06.04.2024» в частині відсторонення на час проведення службового розслідування від оперативних втручань та проведення анестезії під час операцій лікаря анестезіолога анестезіологічного відділення КНП «Мостиська міська лікарня» ОСОБА_1 .

Визнати незаконними та скасувати п.2 наказу директора КНП «Мостиська міська лікарня» Копача В.З. від 22.04.2024 №92-к(ос)006-02 «Про результати службового розслідування по факту проведення хірургічного втручання (апендектомії) 06.04.2024» про суворе попередження лікаря анестезіолога анестезіологічного відділення КНП «Мостиська міська лікарня» ОСОБА_1 щодо недопущення порушень при участі в проведенні оперативних втручань та вказання неухильного дотримання посадової інструкції.

У решті позову відмовити.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Рішення Мостиського районного суду Львівської області від 23 грудня 2024 року скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задоволити частково.

Визнати незаконним та скасувати п.4 наказу директора КНП «Мостиська міська лікарня» Копача В.З. від 10.04.2024 №71-в/003-03 «Про проведення службового розслідування по факту проведення хірургічного втручання (апендектомії) 06.04.2024» в частині відсторонення на час проведення службового розслідування від оперативних втручань та проведення анестезії під час операцій лікаря анестезіолога анестезіологічного відділення КНП «Мостиська міська лікарня» ОСОБА_1 .

Визнати незаконними та скасувати п.2 наказу директора КНП «Мостиська міська лікарня» Копача В.З. від 22.04.2024 №92-к(ос)006-02 «Про результати службового розслідування по факту проведення хірургічного втручання (апендектомії) 06.04.2024» про суворе попередження лікаря анестезіолога анестезіологічного відділення КНП «Мостиська міська лікарня» ОСОБА_1 щодо недопущення порушень при участі в проведенні оперативних втручань та вказання неухильного дотримання посадової інструкції.

В решті позову відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 03 жовтня 2025 року.

Головуючий: Н.П. Крайник

Судді Я.А. Левик

М.М. Шандра