Справа пр. № 2-о/756/566/25
У Х В А Л А

06 жовтня 2025 року місто Київ

Суддя Оболонського районного суду міста Києва Андрейчук Т.В., розглянувши матеріали заяви та доданих до неї документів за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСОБА_2 , про встановлення факту, що має юридичне значення, -

в с т а н о в и в:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до Оболонського районного суду міста Києва в окремому провадженні в порядку цивільного судочинства з заявою про встановлення факту постійного непроживання ОСОБА_2 за зареєстрованим місцем проживання: АДРЕСА_1 разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини.

Суддя, дослідивши матеріали справи, вважає, що у відкритті провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 слід відмовити з наступних підстав.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч. 1 ст. 293 ЦПК України).

Нормою п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає у порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Зі змісту ч. 1 та ч. 2 ст. 315 ЦПК України вбачається, що суд розглядає справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб.

У судовому порядку підлягають встановленню факти: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (ч. 1 ст. 315 ЦПК України).

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч. 2 ст. 315 ЦПК України).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 1 постанови від 31 березня

1995 року № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

У постанові Верховного Суду від 19 березня 2021 року у справі № 643/14985/18-ц (провадження № 61-14325св19) вказано, що для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, у кожній справі після її порушення суддя зобов`язаний з`ясувати, які фізичні особи і організації можуть бути заінтересовані у вирішенні даної справи і підлягають виклику в судове засідання, в необхідних випадках запропонувати заявникові та заінтересованим особам подати додаткові докази на підтвердження заявлених вимог чи заперечень проти них. Тобто критерієм наявності спору про право у справах окремого провадження є сама можливість виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків у третіх осіб внаслідок встановлення певного факту навіть за відсутності заперечень таких осіб. З точки зору закону під спором про право у справах окремого провадження розуміється конфлікт інтересів заявника та хоча б однієї із заінтересованих осіб внаслідок заперечення такої особи проти задоволення заяви про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів або неоспорюваних прав, а також можливість виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків у третіх осіб внаслідок задоволення відповідної заяви.

Інститут окремого провадження не може використовуватися для створення преюдиційних фактів з метою подальшого вирішення будь-якого спору про право.

Справи про спадкування суди розглядають за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права та обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними (постанова Верховного Суду від 01 квітня 2022 року у справі

№ 265/7062/19).

Зі змісту заяви ОСОБА_1 вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його дружина ОСОБА_3 . Спадкування після її смерті здійснюється за законом. Спадкоємцями першої черги за законом є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . На час смерті спадкодавець ОСОБА_3 була зареєстрована та мешкала в квартирі АДРЕСА_1 . Заявник стверджував, що у вказаній квартирі був зареєстрований він та син спадкодавця

ОСОБА_2 , проте останній не мешкав у цьому житлі.

За положеннями п. п. 3.19, 3.20 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого

2012 року № 296/5 спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого

ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Факт постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини підтверджується: витягом з реєстру територіальної громади; довідкою про реєстрацію місця проживання; іншим документом, що може підтверджувати відповідний факт (паспортом громадянина України, виготовленим у формі книжечки, з відміткою про реєстрацію постійного місця проживання громадянина, якщо спадщина відкрилась до 01 грудня 2021 року, рішенням суду тощо).

У постановах Верховного Суду: від 27 лютого 2019 року у справі № 471/601/17,

від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17, від 19 травня 2021 року у справі

№ 937/10434/19-ц зроблено висновок про те, що державна реєстрація позивача у житлі зі спадкодавцем сама по собі не є беззаперечним доказом його постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Отже, оскільки ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1 був зареєстрований, проте не проживав, а сама по собі реєстрація місця проживання не може вважатися саме місцем проживання та свідчити відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України про прийняття спадщини, тому ОСОБА_2 як спадкоємець не прийняв своєчасно спадщину, що відкрилася після смерті матері, а отже, не набув права на спадкове майно. Наведене свідчить, що метою встановлення факту, про який просить заявник, є унеможливлення спадкування за законом ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_3 , та зміна кола спадкоємців. Також встановлення цього факту вплине на права та обов`язки ОСОБА_4 , який також є сином ОСОБА_3 , був зареєстрований на час відкриття спадщини в квартирі АДРЕСА_1 , а отже згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину. Заяви ОСОБА_4 про відмову від спадщини

ОСОБА_1 не надав. Таким чином, у разі встановлення факту, про який просить заявник, частка ОСОБА_4 у спадщині збільшиться.

Зверненням до суду заявою про встановлення факту непроживання ОСОБА_2 разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини ОСОБА_1 фактично оспорює факт прийняття ОСОБА_2 спадщини відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

Наведене свідчить, що факт, про встановлення якого просить ОСОБА_1 , не підлягає встановленню у порядку окремого провадження, оскільки існує спір про право, який підлягає розгляду у порядку позовного провадження.

За приписами ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

З огляду на викладене суддя дійшов висновку про необхідність відмовити у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення.

Відмова у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту постійного непроживання ОСОБА_2 за зареєстрованим місцем проживання: АДРЕСА_1 разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини не позбавляє права ОСОБА_1 права звернутися до суду для вирішення цього питання в порядку позовного провадження.

Керуючись ч. 4 ст. 315 ЦПК України, суддя, -

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСОБА_2 , про встановлення факту, що має юридичне значення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Тарас АНДРЕЙЧУК