Номер провадження 2-з/756/154/25
У Х В А Л А

07 жовтня 2025 року м. Київ

суддя Оболонського районного суду м. Києва Луценко О.М., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до пред`явлення позову,

ВСТАНОВИВ:

06.10.2025року до Оболонського районного суду м. Києва надійшла вказана заява про забезпечення позову до його подання.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.10.2025 року для розгляду вказаної заяви визначено суддю Луценко О.М.

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви.

У заяві посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На день його смерті існувала непогашена заборгованість перед ОСОБА_1 у розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) доларів США, що підтверджується розпискою від 15 серпня 2024 року.10 березня 2025 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Фесік Світланою Володимирівною було відкрито спадкову справу після смерті ОСОБА_2 04 вересня 2025 року, у межах строку, ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Фесік C.B. із заявою кредитора про наявність боргової вимоги до спадкодавця. Зазначена заява разом із доданими документами була направлена поштовим відправленням на адресу нотаріуса. Факт її направлення підтверджується описом вкладення та поштовою квитанцією, що додаються до матеріалів справи. 19 вересня 2025 року ОСОБА_1 направив спадкоємиці ОСОБА_3 лист-повідомлення, у якому зазначив про боргове зобов`язання спадкодавця та наголосив на обов`язку спадкоємця задовольнити вимоги кредитора в межах вартості спадкового майна. Відомо, що єдиною спадкоємицею ОСОБА_2 за законом є- ОСОБА_3 , у володіння якої фактично перейшло спадкове майно, у тому числі квартира за адресою: АДРЕСА_1 .б Таким чином, ОСОБА_4 , як спадкоємиця, несе відповідальність за борги спадкодавця в межах вартості спадкового майна, зокрема зазначеної квартири. 25 вересня 2025 року спадкоємиця ОСОБА_3 відчужила належне їй спадкове майно шляхом укладення двох договорів дарування:квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта 00, право зареєстровано 25.09.2025 приватним нотаріусом Фесік C.B.; 1/2 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , право ОСОБА_5 зареєстровано 25.09.2025 приватним нотаріусом Фесік C.B. Вказані правочини свідчать про умисне виведення спадкового майна з метою уникнення відповідальності за борговими зобов`язаннями спадкодавця та створюють реальну загрозу повторного відчуження чи подальшого обтяження цього майна.

Тому на підставі вищевикладеного просить суд забезпечити позов шляхом на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , яка входила до складу спадкового майна померлого ОСОБА_2 та відчужена за договором дарування на користь ОСОБА_5 ; заборонити будь-які дії, що мають наслідком її відчуження чи обтяження; накласти арешт на 1/2 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що була відчужена на користь ОСОБА_5 , та заборонити будь- які дії щодо її відчуження чи обтяження; заборонити ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (а також будь-яким іншим особам за їх дорученням) вчиняти будь-які дії щодо відчуження, поділу, виділу в натурі, встановлення чи державної реєстрації обтяжень (іпотека, оренда, сервітут тощо) стосовно зазначених квартир; заборонити державним реєстраторам прав, нотаріусам та іншим суб`єктам державної реєстрації проводити будь-які реєстраційні та/або нотаріальні дії щодо зазначеної квартири (у т.ч. внесення записів про перехід права, реєстрацію обтяжень, посвідчення правочинів, видачу дублікатів правовстановлюючих документів).

Розгляд заяви здійснено судом у строки, визначені ч. 1 ст. 153 ЦПК України, в порядку письмового провадження за наявними у суду матеріалами без повідомлення учасників справи та проведення судового засідання, що відповідає вимогам ч. 13 ст. 7 та ч. 1 ст. 153 ЦПК України.

Суд, розглянувши заяву, враховуючи обґрунтування заявника, дослідивши письмові докази, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Згідно з вимогами ч. 1 та ч. 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, встановлених законом.

В силу вимог ч. 6 ст. 153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; 6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; 7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 4 постанови № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»(даліпостанова Пленуму № 9), розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Крім того, у п. 9 даної Постанови Верховний Суд зазначає, що клопотання про забезпечення позову повинно бути вмотивованим і обґрунтованим доказами наявності реальних загроз чи утруднень майбутнього виконання рішення суду, співмірністю заходів забезпечення позову заявленим позовним вимогам, їх відповідність предмету позовної вимоги, відсутністю порушень прав третіх осіб заходами забезпечення позову.

Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

З приписів норм цивільно-процесуального законодавства України вбачається, що процесуальне законодавство обумовлює допустимість застосування заходів із забезпечення позову наявністю обставин, які свідчать про те, що невжиття таких заходів може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Забезпечення позову застосовується як засіб запобігання можливим порушенням майнових чи охоронюваних законом інтересів особи.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду.

Саме лише посилання на те, що процесуальним законодавством передбачений певний вид забезпечення позову, припущення позивача про відчуження майна відповідачем, без наведення відповідного обґрунтування, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Висновок суду про необхідність вжиття заходів забезпечення позову не може грунтуватися на припущеннях позивача.

Як вбачається з заяви, ОСОБА_1 просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 , та 1/2 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , та заборони особам та органам державної реєстрації прав вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо зазначених квартир. Предмет позову позивачем визначено стягнення заборгованості за договором позики.

Із змісту поданої заяви встановлено, що заявником необґрунтовано належними та достовірними доказами необхідність забезпечення позову до його пред`явлення, не надано жодного доказу щодо реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Із матеріалів справи судом встановлено факту наявності спору між сторонами, однак предметом спору по даній справі є грошові кошти, а не квартира.

Узагальнюючи все вищенаведене, суд приходить до переконання, що оскільки заявником не наведено достатніх підстав для застосування вказаних заходів забезпечення позову, а також не надано належних і достатніх доказів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову у майбутньому може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, та, як вбачається з матеріалів справи, призвести до порушення його прав та законних інтересів, виходячи із змісту заявлених вимог, суд не знаходить підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 149-154, 260, 261, 352-355 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до пред`явлення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя О.М. Луценко