Провадження2/153/97/23-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" вересня 2025 р. м.Ямпіль

у залі судових засідань у приміщенні Ямпільського районного суду Вінницької області у місті Ямпіль Могилів-Подільського району Вінницької області

Ямпільський районний суд Вінницької області

у складі головуючого судді Гаврилюк Т. В.

за участю секретаря судового засідання Сарафімовської Т.О.

сторони та інші учасники справи:

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №754/11157/22 за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних,

В С Т А Н О В И В :

Представник АБ «УКРГАЗБАНК» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» заборгованість в розмірі 65820.61 дол. США, що в еквіваленті (за курсом НБУ 28.9877 грн. за 1 долар США) становить 1907988.05 грн. та сплачений судовий збір у сумі 28619.82 грн. На обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 29.08.2007 між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір №283-ф/07. За умовами п.1.1. Кредитного договору, банк надав позичальнику кредит в сумі 550000,00 дол. США. на строк з 29.08.2012 по 28.08.2017, із сплатою процентів за користування кредитними коштами виходячи з 10,5% річних. У зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань за Кредитним договором, банк звернувся до Деснянського районного суду міста Чернігова з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором за процентами. Рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 15.04.2010 у справі №2-2784/10 позов банку був задоволений повністю. Суд вирішив стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» 598431,46 дол. США та 138156.38 грн. заборгованості за кредитним договором. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №283-ф/07 від 29.08.2007 року, укладеним між ВАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 в розмірі 598431,46 дол. США та 13815.38 грн. звернути стягнення на предмети іпотеки: Нежиле приміщення - офісне приміщення відділення банку, загальною площею 141.6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 10.08.2007, виданого Прилуцькою міською радою на підставі рішення виконавчого комітету Прилуцької міської ради №453 від 30.07.2007; Нежиле приміщення, загальною площею 190,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 19.12.2006, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за №4515. Представник позивача вказує, що фактично заборгованість за кредитним договором не погашена, а рішення суду не виконано. Таким чином, з ухваленням рішення про стягнення боргу у 2008 році зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за Кредитним договором не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. Отже, кредитор має право на отримання сум, передбачених ст.625 ЦК України за увесь час прострочення до дати виконання рішення суду. Представник позивача вказує, що внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, за увесь час прострочення, отже, таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. У зв`язку з невиконанням позичальником умов Кредитного договору та рішення суду, що підтверджується виписками по рахунках, Банк має право вимагати від позичальника/боржника сплатити три проценти річних від простроченої суми, а саме: заборгованість за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту та процентам за рішенням суду (3% річних) з 12.03.2017 по 23.02.2022 становить 65820.61 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ (28.9877 грн. за 1 дол. США) складає 1907988.05 грн. Представник позивача вказує, що належним є виконання зобов`язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання, а саме по собі ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, виконання якого не здійснено, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. А тому, із врахуванням вище викладеного, позивач змушений звернутися до суду із даним позовом.

13.02.2023 року за вхід.№5754/23 від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву про стягнення 3% річних, в якому відповідач вказав, що ознайомившись із позовною заявою та додатками до неї, вважає, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню. Відповідач звертає увагу суду на те, що наведені позивачем у позовній заяві доводи про начебто наявність законних підстав для стягнення 3% річних по даному кредитному договору, не відповідає дійсності. Відповідач вказує, що позивач навмисно надає суду у позовній заяві не повну та недостовірну інформацію про стан розрахунків між ПАТ АБ «Укргазбанк» та відповідачем щодо виконання заочного рішення Деснянського районного суду від 15.05.2010 по справі №2-2784/10 про стягнення заборгованості. Також позивач у позовній заяві вказує, що фактично заборгованість за кредитним договором не погашена, а рішення суду не виконано. На що відповідач стверджує, що твердження позивача не відповідає дійсності і є спробою ввести суд в оману. Рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 15.04.2010 № 2-2784/10 заставне майно було передано банку в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №283-ф/07 від 29.08.2007. Отже, заставне майно переходить у розпорядження банку у якості повного погашення заявленого кредитором боргу, а кредитна заборгованість по кредитному договору вважається погашеною повністю. Далі банк сам вирішує долю заставного майна, або банк його бере собі на баланс та оформляє право власності на підставі рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 15.04.2010 у справі № 2-2784/10, або реалізує його на свій розсуд через аукціон. Менеджери банку, з метою створення корупційної схеми, викрадення грошових коштів банку, подали до ДВС рішення суду і відкрили виконавче провадження, з метою продажі переданого банку заставного майна із корупційною складовою, в межах цієї виконавчої справи. В результаті: Нежитлове приміщення офісне приміщення відділення банку, загальною площею 141,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, яке на той час мало ринкову вартість 500000.00 дол. США було реалізовано за 620 000.00 грн. що становило 77 626.00 дол. США., але від приватної компанії через яку представники банку реалізовували майно, до банку дійшло тільки 551 091.34 грн. що становило 68 998.54 дол. США; Нежитлове приміщення, загальною площею 190,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, яке на той час мало ринкову вартість 1 200 000, 00 дол. США, було реалізовано за 1 600 000, 00 грн. що становило 77 626,00 дол. США, але від приватної компанії через яку представники банку реалізовували майно, до банку дійшло тільки 615 599,96 грн. що становило 77 087,79 дол. США. Відповідач особисто був присутнім на обох торгах, і як з`ясував пізніше, приватна компанія, через яку відбувалась реалізація майна, через декілька днів була самоліквідована. Після перерахування коштів із рахунку ДВС до банку 24.02.2012 та 26.03.2012 року, дане виконавче провадження АСВП № 24239713, зведеного виконавчого провадження ВП №20957206, з виконання виконавчого листа №2-2784/10 виданого 30.08.2010 Деснянським районним судом міста Чернігова щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укргазбанк» 598 431,46 дол. США та 138 156,38 грн. заборгованості за кредитним договором, дане виконавче провадження було завершене 12.06.2012 відповідно до п.2 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження» (майно, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу відсутнє). Нежитлове приміщення - офісне приміщення відділення банку, загальною площею 141,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та нежитлове приміщення, загальною площею 190,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , які знаходились в іпотеці ПАТ «Укргазбанк» реалізовано, кошти від реалізації перераховано іпотекодержателю, що підтверджується листом Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України. Відповідач звертає увагу суду, що позивач у позовній заяві стверджує, що борг по рішенню Деснянського районного суду міста Чернігова від 15.04.2010 № 2784/10 не погашався, а рішення суду не виконувалось. Також, автоматизована система реєстрації виконавчих проваджень не може містити два записи про закриття виконавчого провадження за одним номером, то днем закриття ВП логічно вважати 12.06.2012, оскільки розрахунки за реалізоване майно проведено 24.02.2012 та 26.03.2012. 25.09.2013 було завершене виконавче провадження АСВП №24214597 з виконання виконавчого листа від 30.08.2010 №2-2784/10 Деснянського районного суду міста Чернігова з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» 1820.00 грн. судових витрат. Дане виконавче провадження завершено відповідно п.7 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження» (майно боржника, а саме автомобіль «Volkswagen TOYAREG» 2007 чорного кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 розшук якого здійснювався органами внутрішніх справ не виявлено протягом року). Також відповідач зазначає, що заочне рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 15.04.2010 у справі №2-2784/10 передбачає стягнення боргу у повному обсязі, то відповідно до висновку Постанови Великої палати Верховного суду від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц (№14-154цс18) у якому вказано, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився. У такому разі положення абз.2 ч.1 ст.1048 ЦК України за якими проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами не має домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору. В зв`язку з вище викладеним відповідач вказує, що після винесення рішення суду по пред`явленому позову про повне дострокове стягнення заборгованості (звернення стягнення), термін дії договору вважається зупиненим, що позбавляє кредитора права нараховувати будь-які штрафні санкції, у тому числі стягнення коштів на підставі ст.625 ЦК України, що виникло у кредитора з моменту грошового зобов`язання до моменту його усунення, шляхом передачі заставного майна банку, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №283-ф/07 від 29.08.2007 на виконання рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 15.04.2010 у справі №2-2784/10. Що стосується застосування позивачем ст.625 ЦК України та стягнення 3% річних за весь час прострочення кредитного договору, то відповідач звертає увагу суду на розрахунок, поданий до суду в якості підтвердження суми позову, який проводився з 12.03.2017 по 23.02.2022 та становить 1810 днів, що становить 4.96 року, в той час як Кодексом обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову, таким чином, розрахунок не відповідає чинному законодавству. Просив у задоволенні заявлених позовних вимог ПАТ АБ «Укргазбанк» відмовити у повному обсязі.

Представник позивача ПАТ АБ «Укргазбанк» у судове засідання не з`явився, про день та час його проведення був повідомлений належним чином судовою повісткою із рекомендованим повідомленням вих.№282 в якому стоїть відмітка про отримання 09.09.2025 (а.с.167) та вих..№690, в якому стоїть відмітка про отримання 09.09.2025 (а.с.168), про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло. Однак, 06.02.2023 за вхід.№4681/33 подав до суду письмову заяву, в якій просить суд провести судове засідання у відсутність представника позивача, позовну заяву підтримує в повному обсязі (а.с.40).

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, подав до суду письмову заяву за вхід.№6170 від 30.09.2025 (а.с.169-170), в якій просить суд справу розглянути без його участі, позовні вимоги не визнає.

Заяви, клопотання: клопотання представника позивача про розгляд справи в його відсутність (а.с.40), заява відповідача про ознайомлення з матеріалами справи (а.с.49-52), відзив на позовну заяву (а.с.59-72), клопотання представника позивача про ознайомлення з матеріалами справи (а.с.79), заява відповідача щодо зупинення провадження у справі ст.251 ЦПК України (а.с.81-84), заява позивача про стан розгляду справи (а.с.110), запит на в/ч НОМЕР_2 (а.с.114), заява позивача про стан розгляду справи (а.с.115), запит на в/ч НОМЕР_2 (а.с.119), інформація з в/ч НОМЕР_2 (а.с.120-122), клопотання відповідача про участь в судовому засіданні в режимі відео конференції (а.с.133), клопотання відповідача про долучення доказів до матеріалів справи (а.с.134-148), заява відповідача про розгляд справи за його відсутності та не визнання позовних вимог (а.с.169-170).

Інші процесуальні дії у справі: 16 березня 2023 року прийнято справу до свого провадження та призначено підготовче засідання на 11 квітня 2023 року (а.с.96-98), задоволено клопотання відповідача про зупинення провадження у справі до звільнення ОСОБА_1 з військової служби (а.с.104-105), поновлено провадження у справі (а.с.130-131), задоволено клопотання відповідача про участь у судовому засіданні в режимі відео конференції (а.с.159-160), відмовлено у клопотанні відповідача про долучення доказів до матеріалів справи, закрито підготовче провадження, призначено справу до розгляду по суті на 30 вересня 2025 року (а.с.163-165), про що постановлено ухвали окремими процесуальними документами.

Судом встановлені такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини:

Із копії кредитного договору №283-ф/07 від 29.08.2007 (а.с.5-7) судом встановлено, що банк відкрив позичальнику з 29 серпня 2007 року по 28 серпня 2012 року відновлювальну відкличну кредитну лінію, а з 29.08.2012 по 28.08.2017 не відновлювальну відкличну кредитну лінію з лімітом 550000.00 доларів США. Кредит надавався на строк з 29.08.2007 по 28.08.2017, або по день визначений в п.3.3.11. цього договору, із сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 10.5% річних. Відповідно до п.1.2. комісія за відкриття позичкового рахунку - 0,5% від суми кредиту, зазначеної в п.1.1., що становить 2750.00 доларів США. Оплата здійснюється в національній валюті України за курсом НБУ на день нарахування комісії на рахунок НОМЕР_3 в ВАТ АБ «Укргазбанк» не пізніше 29.08.2007. Відповідно до п.2.1. Згідно з договором іпотеки від 29.08.2007 в забезпечення зобов`язань за дійним договором Банком прийнято в іпотеку нерухоме майно нежиле приміщення офісне приміщення відділення банку загальною площею 141.6 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (надалі предмет іпотеки). У разі настання страхового випадку за умовами договору страхування від 29.08.2007 предмету іпотеки, визначеного в п.2.1. цього Договору, предметом застави у відповідності до ст.581 ЦК України стає право вимоги Банку, як заставодержателя, до страховика. Право вимоги Банку до страховика може виникнути у разі настання страхового випадку за умовами будь-якого іншого договору страхування, згідно такого договору було застраховано предмет іпотеки, визначений в п.2.1 цього Договору. Відповідно до п.2.2 в забезпечення зобов`язань за дійсним договором Банком буде прийнято не пізніше 28.09.2007 в іпотеку нерухоме майно нежиле приміщення офісне приміщення відділення банку, загальною площею 190.8 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 (надалі предмет іпотеки). Відповідно до п.5.8 строк позовної давності за цим договором встановлюється сторонами в три роки, в тому числі вимоги по поверненню: процентів за користування кредитом та суму заборгованості по кредиту з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, пені за несвоєчасну сплату процентів та кредиту штрафів та всіх видатків понесених Банком під час виконання умов цього договору.

Із копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_4 виданого 06.12.1997 (а.с.8-9) судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець села Клембівка Ямпільського району Вінницької області.

Із копії заочного рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 15.04.2010 справа №2-2784/10 (а.с.10-11) судом встановлено, що позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» 598431, 46 доларів США та 138156.38 грн. заборгованості за кредитним договором. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №283-ф/07 від 29.08.2007, укладеним між ВАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 в розмірі 598431.46 доларів США та 138156.38 грн. звернути стягнення на предмети іпотеки: нежиле приміщення офісне приміщення відділення банку загальною площею 141,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_1 на праві приватної власності; нежиле приміщення загальною площею 190,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та належить ОСОБА_1 на праві приватної власності. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» 1820 грн. в рахунок відшкодування судових витрат.

Із копії розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором (а.с.12) судом встановлено, що Акціонерним банком «Укргазбанк» нарахована заборгованість за несвоєчасне погашення кредиту та процентів (3% річних) за період з 12.03.2017 по 23.02.2022 у сумі 65820.61 доларів США (Екв. По курсу НБУ на 23.02.2022 28.9.05 грн. У даному розрахунку вказана сума заборгованості, на яку нараховано 3,0% - 442685,13.

Із копії виписки з особового рахунку ОСОБА_1 з 29.08.2007 по 11.10.2022 (а.с.13-19) судом встановлено, що 29.08.2007 ОСОБА_1 було надано кредит в рахунок кредитної лінії у сумі 505000.00 яким він користувався та сплачував відсотки.

Із копії інформації Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові від 08.12.2022 вих.№35825 (а.с.69-71) судом встановлено, що на виконання заяви ОСОБА_1 повідомлено наступне: «Виконавче провадження в АСВП №24214597 з виконання виконавчого листа від 30.08.2010 №2-2784/10 Деснянського районного суду міста Чернігова щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ "Укргазбанк" 1820,00 грн. судових витрат. Дане виконавче провадження завершене 25.09.2013 відповідно до п.7 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (майно боржника, а саме автомобіль «Volkswagen TOYAREG» (2007) чорного кольору, державний номерний знак НОМЕР_5 розшук якого здійснювався органами внутрішніх справ не виявлено протягом року). Виконавче провадження в АСВП №24239713 (зведене ВП №20957206) з виконання виконавчого листа №2-2784/10 виданого 30.08.2010 Деснянським районним судом міста Чернігова щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Укргазбанк" 598431,46 доларів США та 138156,38 грн. заборгованості за кредитним договором. Дане виконавче провадження завершене 12.06.2012 відповідно до п.2 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (майно, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу відсутнє. Нежитлове приміщення - офісне приміщення відділення банку загальною площею 141,6 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 та нежитлове приміщення загальною площею 190,8 кв.м., за адресою АДРЕСА_2 , котрі знаходились в іпотеці ПАТ "Укргазбанк"- реалізовано, кошти від реалізації перераховано іпотеко держателю».

Із копії інформації Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) від 01.11.2022 вих.№2206 (а.с.72) судом встановлено, що на виконання заяви ОСОБА_1 повідомлено наступне: «Згідно даних АСВП виконавче провадження №36192143 з виконання виконавчого листа №2-2784/10 від 30.08.2010 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укргазбанк» 598431,46 доларів США та 138156,38 грн. завершене 27.05.2015 на підставі п.2 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження», а саме: у боржника відсутнє майно, на яке можливо звернути стягнення, а здійснені державним виконавцем заходи щодо такого розшуку такого майна виявилися безрезультатними».

Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, приходить до наступних висновків:

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до переконання про відмову у задоволенні позову на підставі наступного:

Зобов`язання виникають з підстав, передбачених ст.11 ЦК України, зокрема договорів.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

Згідно зі ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (п.2 ч.1 ст.1046 ЦК України).

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст.1049 ЦК України).

Статтею 105 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Частиною 2 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, у ст.625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом цієї норми закону нарахування трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Саме такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладений у постанові від 01.10.2014 року у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31.10.2018 року у справі № 202/4494/16-ц, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі ст.1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Правовий аналіз положень ст.526, 599, 611,625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст.625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі №310/11534/13-ц, від 04.06. 2019 року у справі №916/190/18.

Відповідно до ч.5 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 13.03.2023 р. у справі №554/9126/20 (провадження № 61-13760сво21) зазначила, що натуральним зобов`язанням є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном.

Конструкція ст.625 ЦК України щодо нарахування трьох процентів річних розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Кредитор в натуральному зобов`язанні не має права нараховувати три проценти річних, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року в справі №757/44680/15-ц (провадження №61-32171сво18).

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Тлумачення як ст.3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер, й інші джерела правового регулювання, насамперед, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, виявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.

Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність.

Розумність характерна як для оцінки, врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватноправових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі №554/4741/19, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі №520/1185/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі №209/3085/20).

Натуральним зобов`язанням є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном. Конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3 % річних розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Кредитор в натуральному зобов`язанні не має права нараховувати 3 % річних, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі №757/44680/15-ц (провадження №61-32171сво18).

Особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності (ч.1 ст.267 ЦК України).

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором (ст.625 ЦК України).

Не допускається зарахування зустрічних вимог у разі спливу позовної давності (п.4 ч.1 ст.602 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм, з урахуванням принципу розумності свідчить, що: Натуральним зобов`язання є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, оскільки боржник заявив про застосування позовної давності і яка застосована судом, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном; Задавненим зобов`язанням є зобов`язання, в якому стосовно задавненої вимоги спливла позовна давність, кредитор не пред`являє в судовому порядку позову про захист задавненої вимоги і боржник відповідно не заявив про застосування до неї позовної давності; Законодавець в п.4 ч.1 ст.602 ЦК України передбачає заборону для зарахування зустрічних вимог у разі спливу позовної давності в задавненому зобов`язанні для охорони інтересів боржника. Сплив позовної давності при пред`явленій позовній вимозі кредитором в судовому порядку про стягнення боргу, за яким сплинула позовна даність, дозволяє боржнику заявити про застосування позовної давності. Зарахування, яке є по своїй суті замінником належного виконання зобов`язання, не має створювати механізм обходу заборони, передбаченої в п.4 ч.1 ст.602 ЦК України. Така заборона стосується випадку, коли кредитор ініціює зарахування за задавненою вимогою. У такому разі кредитор за допомогою зарахування може обійти охорону, що надається боржнику при спливі позовної давності, і досягнути результату, який недоступний кредитору в межах пред`явленої позовної вимоги кредитором в судовому порядку про стягнення боргу, за яким сплинула позовна даність, і яка дозволяє боржнику заявити про застосування позовної давності; Очевидно, що аналогічний підхід для охорони інтересів боржника при задавненому зобов`язанні має бути й стосовно 3 % річних, нарахованих на задавнену вимогу в задавненому зобов`язанні. Пред`явлення кредитором, при існуванні задавненої вимоги, тільки позову про стягнення 3 % річних, без позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, на яку нараховуються 3 % річних, дозволяє кредитору обійти охорону, що надається боржнику при спливі позовної давності, і досягнути результату, який недоступний кредитору при пред`явленні позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, і яка забезпечує можливість боржнику заявити про застосування до неї позовної давності. Тобто складається доволі нерозумна ситуація: зі спливом позовної давності і неможливістю захисту задавненої вимоги кредитор зберігає можливість постійно подавати вимогу про стягнення 3 % річних, нарахованих на задавнену вимогу, що означає по суті виконання задавненої вимоги і без можливості боржнику заявити про застосування позовної давності до задавненої вимоги; Приватне право не може допускати ситуацію за якої кредитор, при існуванні задавненої вимоги, пред`являє тільки позов про стягнення 3 % річних, без позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, на яку нараховуються 3 % річних. Оскільки це позбавляє боржника можливості заявити про застосування до задавненої вимоги позовну давність, а кредитору надає можливість обійти застосування до задавненої вимоги позовної давності. Тому кредитор, для охорони інтересів боржника, може пред`явити позов про стягнення 3 % річних, які нараховані на задавнену вимогу, тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 листопада 2022 року у справі №285/3536/20).

Судом встановлено, що позивач маючи статус кредитора, не реалізував своїх прав на звернення у встановлені законом строки до примусового виконання рішення суду щодо стягнення заборгованості за кредитом, втратив своє право вимоги на примусове виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором та рішенням суду (строк пред`явлення до виконання рішення суду).

Тому суд вважає, що зобов`язання відповідача є задавненим, в зв`язку з чим набуло характеру натурального зобов`язання.

Як вбачається з встановлених обставин, що заборгованість в порядку ст.625 ЦК України, була нарахована позивачем на вимогу, яка на даний час існує в натуральному зобов`язанні, суд вважає, що приватне право не може допускати ситуацію, за якої кредитор, при існуванні задавненої вимоги, пред`являє тільки позов про стягнення 3 % річних, без примусового стягнення заявленої вимоги, на яку нараховуються 3 % річних. Оскільки це позбавляє боржника можливості заявити про застосування до задавненої вимоги позовної давності, а кредитора - обійти застосування до задавненої вимоги такого строку.

Тому у кредитора, для охорони інтересів боржника, була можливість пред`явити позов про стягнення 3 % річних, які нараховані на задавнену вимогу, тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги, або після відкриття виконавчого провадження.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 23.11.2022 у справі № 285/3536/20.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачу у задоволені позовних вимог відмовлено, то судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76-78, 81, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 351, 352, 354, 355 ЦПК України, 3, 11, 267, 526, 599, 602, 611, 625, 1046, 1048, 1050 ЦК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволені позову Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі в тридцяти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Т. В. Гаврилюк