Справа № 345/3423/23
Провадження № 22-ц/4808/1343/25
Головуючий у 1 інстанції Юрчак Л. Б.
Суддя-доповідач Мальцева Є.Є.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мальцевої Є.Є.

суддів: Луганської В.М., Томин О.О.,

секретар Гудяк Х.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18 липня 2025 року, постановлену судом у складі головуючого судді Юрчака Л.Б. у м. Калуш, повне судове рішення складено 23 липня 2025 року, у справі за заявою боржника ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню,

в с т а н о в и в:

10 липня 2025 року заявник ОСОБА_1 (боржник/відповідач) звернувся до суду з вищевказаною заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, в якій просив зупинити виконання за виконавчим документом - виконавчим листом від 19.09.2023 №345/3423/23, виданим Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області до розгляду заяви судом; визнати виконавчий лист від 19.09.2023 №345/3423/23, виданий Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області таким, що не підлягає виконанню; стягнути з ОСОБА_2 на його користь безпідставно одержані аліменти за період з 01.04.2024 по 30.04.2025 в сумі 263 732,47 грн.

Заяву обґрунтовано тим, що на підставі рішення суду від 18.09.2014 р. у справі №345/3654/14-ц він зобов`язаний був сплачувати аліменти на утримання сина до досягнення ним повноліття ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначив, що всі зобов`язання за вказаним рішенням суду виконано у повному обсязі достроково шляхом сплати загальної суми аліментів, у зв`язку з чим державним виконавцем і була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження 22.05.2020 року. Однак, заочним рішення суду від 19.09.2023 року змінено спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18.09.2014 року по справі №345/3654/14-ц та вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі частки від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50% від встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Зазначив, що таким чином з нього повторно почали стягувати аліменти на утримання сина. Так за період з квітня 2024 по квітень 2025 сума незаконно стягнутих аліментів складає 263 732,47 грн.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18 липня 2025 року заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню задоволено частково. Визнано виконавчий лист від 19.09.2023 року № 345/3423/23, виданого Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області таким, що не підлягає виконанню.

В іншій частині заяви відмовлено.

Не погодившись із ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18 липня 2025 року, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що на підставі рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18.09.2014 у справі № 345/3654/14-ц, із скаржника стягувалися аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до досягнення ним повноліття - ІНФОРМАЦІЯ_3 . Апелянт зазначає, що всі зобов`язання за вказаним рішенням суду ним було виконано у повному обсязі достроково, шляхом сплати загальної суми аліментів до досягнення дитиною 18-річного віку. У зв`язку з цим 22.05.2020 року старшим державним виконавцем Тарасовою Х.М. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження відповідно до пункту 9 частини першої ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Зазначена постанова була оскаржена стягувачем у 2025 році, однак ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04.03.2025 у справі № 345/245/25 та постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 23.04.2025 у справі № 345/245/25 апеляційну скаргу залишено без задоволення, а постанову державного виконавця та ухвалу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області залишено без змін. Таким чином факт повного виконання рішення суду є встановленим і підтвердженим у судовому порядку.

17.07.2023 року ОСОБА_3 подала позов про зміну способу стягнення аліментів, в результаті чого 19.09.2023 року Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області прийнято заочне рішення суду, яким змінено спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області у справі № 345/3654/14-ц. 30.10.2023 державний виконавець виніс постанову про відкриття виконавчого провадження №73177673, виконуючи виконавчий документ - виконавчий лист від 19.09.2023 № 345/3423/23, виданий Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області.

Таким чином, як вказує апелянт, з нього повторно почали стягуватися аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , і стягнення триває, незважаючи на те, що аліменти уже були сплачені наперед до повноліття дитини, про що було відомо стягувачу, яка, зловживаючи правом, не повідомила суд про припинення стягнення аліментів шляхом закінчення виконавчого провадження й виплати в повному обсязі аліментів до повноліття сина.

За таких обставин виконавчий лист підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, як документ, за яким відсутні підстави для подальшого примусового виконання.

Вказує, що за період з квітня 2024 по квітень 2025 сума незаконно стягнених аліментів складає 263 732,47 грн, а за весь період з 19.10.2023 по 06.07.2025 року - 289 363,59 грн, що підтверджується довідками про доходи та сумами (розміром) утриманих аліментів, зазначених у них та розрахунком із сплати аліментів.

Відтак стягувач отримала аліменти наперед, в той час, коли виконавче провадження було закінчене у 2020 році у зв`язку з повною сплатою до дати повноліття дитини, а згодом, не повідомивши суд про це, подала повторний позов про зміну способу стягнення аліментів, і відповідно, одержала подвійне стягнення аліментів на ту ж саму дитину за той самий період.

Просить скасувати оскаржену ухвалу, ухвалити нове рішення про визнання виконавчого листа від 19.09.2023 № 345/3423/23, виданого Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області таким, що не підлягає виконанню, та про стягнення безпідставно одержаних аліментів за період з 19.10.2023 по 06.07.2025 в сумі 289 363,59 грн.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило. Відповідно до частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

Заявник ОСОБА_1 до апеляційного суду надав заяву про розгляд справи без його участі.

Стягувач ОСОБА_2 до апеляційного суду не явилися, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, представника стягувача ОСОБА_2 - адвоката Бойка Р.Б., який заперечував проти доводів апеляційної скарги, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, вимоги та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З матеріалів справи вбачається, що 18.09.2014 року рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області у справі № 345/3654/14-ц було прийнято рішення про стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 300 (триста) грн. щомісячно на кожну дитину.

19.09.2023 Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області розглянуто цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів та прийнято заочне рішення суду, яким змінено спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області у справі № 345/3654/14-ц було прийнято рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання дітей, а саме: стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50% від встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Позивач виплатив аліменти на утримання 2 дітей включно по 08.03.2026, що підтверджується розрахунком із сплати аліментів згідно виконавчого листа № 345/3654/14-ц виданого Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 .

Так, 22.05.2020 старший державний виконавець Калуського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Тарасова Х.М. винесла постанову про закінчення виконавчого провадження (ВП № 44866824).

Дана постанова оскаржувалася ОСОБА_2 (у виконавчому провадженні стягувач), однак, ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області у справі № 345/245/25 від 04.03.2025 року їй було відмовлено у поновленні строків для подачі скарги на постанову старшого державного виконавця Тарасової Х.М. про закінчення виконавчого провадження від 22.05.2020, а скаргу залишено без розгляду та повернуто заявнику.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22.05.2025 залишено без розгляду заяву представника ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 19.09.2023 у справі № 345/3423/23.

05.06.2025 року заочним рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області у справі № 345/6998/24 було прийнято рішення припинити стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 на утримання дітей, а саме: припинити стягувати з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_8 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50% від встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, які стягуються на підставі заочного рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області у справі № 345/3423/23 від 19.09.2023; припинити стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 на утримання сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який продовжує навчатись, у розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку (доходів), які стягуються на підставі рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 02.10.2023 у справі № 345/3424/23.

За період з квітня 2024 по квітень 2025 сума (розмір) стягнутих аліментів складає 263 732,47 грн., що підтверджується довідками про доходи та сумам (розміром) утриманих аліментів, зазначених у них.

Задовольняючи частково заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції, враховуючи те, що 05.06.2025 року заочним рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області у справі № 345/6998/24 було прийнято припинити стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_10 на утримання дітей, то вимога заявника про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обґрунтованою, а відтак заява в частині про визнання виконавчого листа від 19.09.2023 року № 345/3423/23, виданого Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області таким, що не підлягає виконанню, є такою, що підлягає задоволенню.

Разом з тим, за наявності судового рішення про стягнення аліментів, яке набрало законної сили та підлягало виконанню, відсутні підстави вважати отримані на виконання такого рішенням кошти безпідставними.

Колегія суддів погоджується із таким висновком.

У відповідності до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першої та другої статті 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Наслідком визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» є закінчення виконавчого провадження.

Загалом підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

Процесуально-правовими підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

До матеріально-правових підстав для визнання виконавчого листа (документа) таким, що не підлягає виконанню, можна віднести ті обставини, що свідчать про припинення обов`язку боржника з передбачених законом підстав.

Отже, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково не є виключним.

Зазначене узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 2-4671/11.

Саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Таким чином, до підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, відносяться випадки, коли відсутня матеріальна передумова для його виконання, тобто об`єктивно відсутній обов`язок боржника; або випадки видачі виконавчого документа, коли його не треба було видавати, тобто випадки помилкової видачі виконавчого документа.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 05.06.2025 року заочним рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області у справі № 345/6998/24 було прийнято припинити стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_10 на утримання дітей, а саме: припинити стягувати з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_10 аліменти на утримання дитини сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50% від встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, які стягуються на підставі заочного рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області у справі № 345/3423/23 від 19.09.2023; припинити стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_10 на утримання сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який продовжує навчатись, у розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку (доходів), які стягуються на підставі рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 02.10.2023 у справі № 345/3424/23 (а.с.182-187).

Яку вже зазначалось, Верховний Суд зробив висновки, що при розгляді питання про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, умовами вирішення такого питання є:

1) наявність підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню;

2) необхідність відновлення порушених прав боржника в процедурі виконавчого провадження з одночасною неможливістю відновлення порушених прав боржника в процедурі виконавчого провадження в інший спосіб, крім визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Колегія суддів зазначає, що сутність визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника виконати судове рішення, наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа або наявність інших обставин, які зумовлюють необхідність установлення питань виконання судового рішення.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 24 червня 2020 року у справі № 520/1466/14-ц, від 09 вересня 2021 року у справі № 824/67/20, від 09 червня 2022 року у справі № 2-118/2001.

Підсумовуючи викладене, суд першої інстанції, з яким погоджується апеляційний суд, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог заяви в частині визнання виконавчого листа від 19.09.2023 року № 345/3423/23, виданого Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області таким, що не підлягає виконанню, враховуючи наявність рішення суду від 05.06.2025 року, яким з ОСОБА_1 припинено стягнення аліментів на користь ОСОБА_10 аліменти на утримання дитини сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Що стосується вимог заявника про стягнення безпідставно набутих коштів, то колегія суддів зазначає наступне.

Зважаючи на те, що грошові кошти у розмірі 263 732,47 грн були набуті у період з квітня 2024 року по квітень 2025 року, як аліменти на утримання дитини на підставі рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області у справі № 345/3423/23 від 19.09.2023, яке боржником не оскаржувалося та набрало законної сили, а стягнення аліментів припинилося згідно рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області у справі № 345/6998/24 від 05 червня 2025 року, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що аліментні виплати не є такими, що набуті безпідставно, відсутні і достовірні докази недобросовісного їх набуття ОСОБА_10 , відтак, відсутні і правові підстави для стягнення їх з останньої на користь ОСОБА_1 , як таких, що набуті безпідставно.

Набуття стягувачем майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання рішення суду не вважається безпідставним.

Оскільки ОСОБА_10 отримала аліменти за судовим рішенням за відсутності рахункової помилки та недобросовісності набувача, то ці кошти не можуть бути витребувані у неї.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Висновок суду першої інстанції про необґрунтованість вимог в частині стягнення безпідставно отриманих аліментних платежів ґрунтується на фактичних обставинах справи та нормах чинного законодавства.

Фактично всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Твердження представника ОСОБА_2 про те, що судом безпідставно враховано наявність постанови державного виконавця про закриття виконавчого провадження від 22.05.2020 року (т.1 а.с.62), і стягувач на даний час оскаржує в касаційному порядку постанову апеляційного суду від 23.04.2025 року про залишення без змін ухвали суду про відмову в поновленні строку на подання скарги на вказану постанову державного виконавця, не мають значення для даної справи, крім того, ОСОБА_2 ухвалу суду від 18.07.2025 року не оскаржує.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду - залишенню без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з`ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування ухвали місцевого суду, судовою колегією не встановлено.

Керуючись ст. ст.367,374,375,381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 09 жовтня 2025 року.

Судді Є.Є. Мальцева

В.М. Луганська

О.О. Томин