ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Красвітної Т.П.,

при секретарі - Гречишніковій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 грудня 2024 року про забезпечення позову, у складі судді Грона Д.С.

у справі за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «ГАЗОК О», ОСОБА_2 , Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про усунення перешкод у користуванні майном, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 грудня 2024 року заяву Дніпровської міської ради про забезпечення позову задоволено.

Вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони державним реєстраторам, ОСОБА_1 та будь-яким особам вчиняти будь-які дії (купівлю-продаж, міну, найм, виділ часток та інше) по відчуженню, реалізації, передачі іншим особам та переоформленню документів на нерухоме майно, яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101.

Заборонено державному реєстратору прав на нерухоме майно вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вчиняти будь-які дії (в тому числі реєстрацію та перереєстрацію прав власності, внесення записів про накладення арештів, заборон на відчуження, записів про іпотеку, інші дії передбачені чинним законодавством), окрім дій по виконанню ухвали суду про забезпечення даного позову по цій справі щодо нерухомого майна, яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101.

Ухвала суду першої інстанції мотивована наявністю достатніх підстав вважати, що існує реальна загроза утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Застосовані види забезпечення позову є співмірними та мають на меті лише заборонити подальше відчуження нерухомого майна, проведення відносно нього реєстраційних дій.

Не погодившись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив скасувати ухвалу суду та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що при постановленні оскаржуваної ухвали суд не дотримався принципу співмірності. Вказує, що вжиті заходи забезпечення позову є неспівмірними, оскільки останні фактично порушують його права, як добросовісного набувача спірного майна та фактично забороняють власнику розпоряджатися своєю власністю, що є перешкодою для передання майна в оренду. Окрім того, заява про забезпечення позову не містить доводів щодо реальної небезпеки, за якої невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення або неможливості у майбутньому виконати рішення суду та не надано доказів на підтвердження вимог заяви про забезпечення позову.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, у грудні 2024 року Дніпровська міська рада звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 , треті особи: ТОВ «ГАЗОК О», ОСОБА_2 , Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про усунення перешкод у користуванні майном.

Одночасно із позовом Дніпровська міська рада подала заяву про забезпечення позову, в якій просила заборонити державним реєстраторам, ОСОБА_1 та будь-яким особам вчиняти будь-які дії (купівлю-продаж, міну, найм, виділ часток та інше) по відчуженню, реалізації, передачі іншим особам та переоформленню документів на нерухоме майно, яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101; заборонити державному реєстратору прав на нерухоме майно вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вчиняти будь-які дії (в тому числі реєстрацію та перереєстрацію прав власності, внесення записів про накладення арештів, заборон на відчуження, записів про іпотеку, інші дії передбачені чинним законодавством), окрім дій по виконанню ухвали суду про забезпечення даного позову по цій справі щодо нерухомого майна, яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101.

Заява про забезпечення позову мотивована наявністю у позивача припущень, що невжиття таких заходів забезпечення позову може у подальшому істотно ускладнити ефективний спосіб захисту та поновлення порушених прав позивача, оскільки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно міській раді стало відомо, що приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Деллаловим А. О., як державним реєстратором до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 19 жовтня 2019 року внесено запис про право власності № 33800355 за ОСОБА_2 , однак спірна земельна ділянка не передавалась ОСОБА_3 або будь-якій іншій особі під будівництво чи користування. В подальшому, між ОСОБА_3 та ТОВ «ГАЗОК О» було укладено іпотечний договір від 25 жовтня 2019 року, предметом якого було нерухоме майно, а саме автозаправна станція, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 2,6 кв. м. На підставі іпотечного договору № 406 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Деллаловим А.О., як державним реєстратором до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про іпотеку: 33860672, запис про обтяження: 33860704, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101. В подальшому, на підставі нотаріально посвідченої заяви від 30 листопада 2019 року № 406 вказане нерухоме майно за іпотечним договором перейшло до ТОВ «ГАЗОК О» про що приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Деллаловим А. О. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зроблено запис про право власності: 34489560, на об`єкт нерухомого майна реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101. Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2024 року у справі № 904/54/23 було забезпечено позов шляхом накладення заборон на відчуження спірного об`єкту нерухомості, проте з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно заявнику стало відомо, що приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Рудкевич Є. В. як державним реєстратором до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 06 листопада 2024 року внесено запис про право власності № 57435659 за ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна автозаправну станцію за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101. За таких обставин існує досить висока ймовірність відчуження нерухомого майна на користь третіх осіб, що може значно ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ч.1 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно із ч.2 ст.149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками даного судового процесу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року в справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем наведено достатньо аргументів, які підтверджують, що існує реальна загроза утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову та застосовані види забезпечення позову є співмірними та мають на меті лише заборонити подальше відчуження нерухомого майна, проведення відносно них реєстраційних дій.

Колегія суддів звертає увагу, що при розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Забезпечення позову спрямоване, насамперед, проти можливих дій відповідача, за яким зареєстровано речове право на нерухоме майно, який за час розгляду справи може продати спірне майно й обраний судом вид забезпечення позову не суперечить положення ст.150 ЦПК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції у відповідності з положеннями ст. 150 ЦПК України правомірно забезпечено позов, для захисту матеріально-правових інтересів позивача та забезпечення реального та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Правові наслідки їх застосування не призведуть до невиправданих і надмірних обмежень прав відповідача, заходи забезпечення позову є тимчасовими, їх дія пов`язана з перебуванням справи у провадженні суду та обмежена встановленими ст. 158 ЦПК України часовими межами. У цей період відповідні заходи мають легітимну мету, прямо передбачену національним законодавством, а саме забезпечення виконання рішення суду в разі задоволення позову, тому їх вжиття не може оцінюватися як втручання у право особи на мирне володіння майном.

Доводи, викладені у апеляційній скарзі щодо неповного з`ясування обставин справи не заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки цивільне процесуальне законодавство не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Аргументи апеляційної скарги про те, що вжиті заходи забезпечення позову не є співмірними з предметом спору, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки між сторонами наявний спір, а згідно положень ст. 150 ЦПК України, позов дозволяється забезпечувати забороною вчиняти певні дії щодо майна, що належить відповідачу і знаходиться у нього або в інших осіб.

Доводи апеляційної скарги про те, що заборона вчиняти певні дії щодо майна є втручання у володіння відповідачем його майном, який є добросовісним набувачем майна, є безпідставними, оскільки оцінюючи пропорційність втручання у володіння майном особи та задоволення суспільного інтересу, як мети такого втручання, суд першої інстанції врахував, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням відповідача у праві розпорядження вказаним майном, спір щодо нерухомого майна є реальним і носить майновий характер, а відсутність відповідного обтяження може стати дійсною перешкодою в ефективному захисті та поновленні прав, якщо факт їх порушення буде встановлений судом при вирішенні спору.

Посилання в апеляційній скарзі на безпідставність позову не заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки це не є підставою для невжиття заходів щодо його забезпечення.

Таким чином, передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому ухвала суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 грудня 2024 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошена 24 вересня 2025 року

Повний текст судового рішення складено 06 жовтня 2025 року.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

Т.П. Красвітна