Справа № 548/1896/25
Провадження №2/548/867/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(повний текст)

30.09.2025 року м. Хорол

Хорольський районний суд Полтавської області в складі :

головуючого судді - Коновод О. В.

за участю : секретаря судового засідання - Матвієнко О.А.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Хорол заяву про самовідвід судді Хорольського районного суду Полтавської області Коновода О.В. заявлений у цивільній справі № 548/1896/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні будинком шляхом виселення з будинку без надання іншого житлового приміщення

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Хорольського районного суду Полтавської області перебуває цивільна справа № 548/1896/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні будинком шляхом виселення з будинку без надання іншого житлового приміщення.

В судовому засіданні головуючий по справі суддя Коновод О.В. заявив про самовідвід від розгляду справи у зв`язку з тим, що 30.09.2025 на адресу суду надійшла заява від відповідача ОСОБА_2 про відвід головуючого у справі з тих підстав, що останній є упередженим під час розгляду вказаної справи. Ухвалою суду 30.09.2025 року у задоволенні заяви відповідача ОСОБА_2 про відвід судді Хорольського районного суду Полтавської області Коновода О.В. відмовлено,а тому з метою уникнення конфлікту інтересів, що може викликати сумніви в учасників процесу в об`єктивності та неупередженості суду, суддя заявив самовідвід.

Суд вважає заяву судді Коновод О.В. про самовідвід обґрунтованою, та такою, що підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст.36 ЦПК України суддя не може брати участі в розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу) , якщо є обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 ЦПК України з підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, суддя зобов`язаний заявити самовідвід.

Частиною 3 ст. 39 ЦПК України передбачено, що відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Самовідвід може бути заявлений не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Статтею 40 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про самовідвід судді вирішується в нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу (п. 9 ст. 40 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 висловив недовіру судді Коновод О.В. шляхом звернення із відповідною заявою про відвід, що також може свідчити про конфлікт інтересів і тому викликати сумніви в учасників процесу в об`єктивності та неупередженості суду, тому заява про самовідвід судді Коновода О.В. як така, що відповідає вимогам ст. 36 ЦПК України, підлягає задоволенню.

Приймаючи таке рішення, суд також враховує, що зазначені в заяві про відвід обставини можуть вплинути на громадську думку щодо результату розгляду справи, що може висвітлити суд в необ`єктивному ракурсі.

Відповідно до п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи безстороннім судом.

Наявність безсторонності визначається в тому числі і забезпеченням умов, за яких були б неможливі сумніви у неупередженості суду (рішення Європейського суду з прав людини у справі Білуха проти України від 09 листопада 2006 року), зокрема, має бути створено достатні гарантії для усунення об`єктивно виправданих підстав і навіть потенційної можливості побоюватися, що суд не є безстороннім.

Згідно п. 12 висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських судів для Європи про стандарти незалежності судових органів і незмінності суддів при винесенні судових рішень, у відношенні сторін у судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, тобто вільними від любих зв`язків, упередженості, які впливають або можуть сприйматися як такі, що впливають на здатність судді приймати незалежне рішення. Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси визначеної сторони в якому-небудь спорі. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки зі сторони сторін в конкретному розгляді, але і зі сторони суспільства в цілому. І суддя повинен бути не тільки реально вільним від будь-якого невідповідного зв`язку, упередженості або впливу, але він повинен бути вільним від цього і в очах розумного спостерігача. Інакше довіра до незалежності судової влади буде підірвано.

Крім того, відповідно до статті 15 Кодексу суддівської етики, затвердженого рішенням XI (чергового) з`їзду суддів України від 22.02.2013 р., неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, безсторонність (неупередженість) суду в сенсі пункту 1 статті 6 Конвенції має визначатися згідно з суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (рішення у справах: «Фей проти Австрії», «Ветштайн проти Швейцарії»).

Європейський суд з прав людини в п. 66 рішення у справі «Бочан проти України» від 03.05.2007 р. (заява № 7577/02) зазначив, що «безсторонність, в сенсі п. 1 статті 6, має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу. Відповідно до об`єктивного критерію має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності судів. У цьому зв`язку навіть зовнішні ознаки мають певне значення. Ключовим питанням є питання довіри, яку суди в демократичному суспільстві мають вселяти суспільству і, перш за все, сторонам у процесі».

В пункті 105 рішення ЄСПЛ у справі «Олександр Волков проти України» від 09.01.2013 р. суд дійшов висновку про те, що: «між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а й може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій).

Як установлено Бангалорськими принципами поведінки суддів, схваленими резолюцією Економічної і Соціальної Ради ООН № 2006/23 від 27.07.2006 р. «об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття».

У деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності (рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства»). У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (рішення у справі «Де Куббер проти Бельгії»).

Враховуючи наведене, для уникнення будь-яких сумнівів у відповідача та сторонніх спостерігачів щодо зацікавленості та неупередженості головуючого по справі, з врахуванням морально-етичних міркувань, з метою дотримання та реалізації учасниками процесу їх процесуальних прав, а також з метою дотримання балансу інтересів між будь-якими несприятливими наслідками для сторін, та виконання приписів ст. 36 ЦПК України, суд дійшов висновку про необхідність задовольнити заявлений головуючим у справі самовідвід, при цьому справу слід передати в канцелярію суду для перерозподілу відповідно дост. 33 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 36, 40, 41 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву про самовідвід судді Хорольського районного суду Полтавської області Коновода О.В. заявлений у цивільній справі № 548/1896/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні будинком шляхом виселення з будинку без надання іншого житлового приміщення- задовольнити.

Цивільну справу № 548/1896/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні будинком шляхом виселення з будинку без надання іншого житлового приміщення передати до канцелярії Хорольського районного суду Полтавської області для визначення іншого судді.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення та оскарженню окремо від рішення суду не підлягає.

Суддя: О.В. Коновод