Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 707/1989/25
Провадження № 2/711/2722/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2025 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючий суддя - Скляренко В.М.,

при секретарі Півень С.А.

за участю

відповідачки ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в :

Представник позивача Варшавський К.А., який діє на підставі довіреності від 10.01.2025, звернувся до Черкаського районного суду Черкаської області суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з відповідачки на користь ТОВ «СВЕА ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором № від 23.05.2020 в розмірі 42 081,93 грн. та судові витрати, які складаються з суми судового збору в розмірі 2422,40 грн.

В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що 23.05.2020 між АТ «ОТП Банк» та відповідачем було укладено договір №, який за правовою природою є змішаним договором, оскільки є кредитним договором та договором про видачу і обслуговування міжнародних кредитних пластикових карт. На підставі такого договору відповідачці був відкритий картковий рахунок № НОМЕР_1 з доступом до кредитних коштів у вигляді кредитного ліміту на умовах сплати позичальником процентів в розмірі 5% в місяць за користування кредитними коштами. Внаслідок користування кредитними коштами за відповідачкою виникла заборгованість за тілом кредиту в розмірі 23 060 грн. та процентами за користування кредитом 19 332,90 грн. Відповідно до договору факторингу №01.02-24/24 від 20.09.2024, укладеного між АТ «ОТП Банк» (клієнт) та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» (фактор), до позивача перейшло право грошової вимоги за кредитним договором № від 23.05.2020 на загальну суму 42 081,93 грн., з яких: 23 060 грн. заборгованість за тілом кредиту; 19 021,93 грн. заборгованість по відсотках та комісії. З метою стягнення відповідних сум заборгованості позивач звернувся до суду.

Від відповідачки відзиву на позовну заяву до суду не надходило.

Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 06.06.2025 матеріали справи передано на розгляд до Придніпровського районного суду м. Черкаси за підсудністю відповідно до ч. 1 ст. 27, п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України.

27.06.2025 судом відкрито провадження у справі з визначенням здійснення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, проте у позовній заяві виклав клопотання, в якому просив розглядати справу без його участі.

Відповідачка в судовому засіданні пояснила, що позовні вимоги визнає в повному обсязі. Пояснила, що користувалась кредитними коштами банківської картки АТ «ОТП Банк» та певний час здійснювала всі належні кредитні платежі, але згодом припинила їх сплачувати у зв`язку з чим має заборгованість. Зазначила, що суму боргу визнає в повному обсязі, але наразі не має можливості погасити всю заборгованість, через скрутне матеріальне становище та відсутність постійного місця роботи, а тому просила розстрочити суму заборгованості на шість місяців.

Заслухавши пояснення відповідачки, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши надані учасниками справи докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

23.05.2020 ОСОБА_1 звернулась до АТ «ОТП Банк» з заявою на отримання кредиту з метою придбання у кредит побутової техніки у розстрочку, внаслідок чого між сторонами був укладений кредитний договір № на суму 5689 грн. На підставі такого договору банком було відкрито на ім`я відповідачки банківський рахунок № НОМЕР_1 до банківської картки № НОМЕР_2 . Умовами кредитного договору передбачено, що реальна річна процентна ставка за користування кредитними коштами складає 27,51%. В той же час в паспорті споживчого кредиту передбачено, що у випадку використання споживачем в розрахунковому періоду кредитних коштів відновлювальної кредитної лінії на суму 10 000 грн. протягом розрахункового періоду, то за умови повернення таких коштів рівними платежами протягом 12 місяців реальна річна процентна ставка складатиме 79,5%.

Відповідачка активно користувалась кредитною карткою та коштами кредитного ліміту, але не здійснювала належних та достатніх платежів, внаслідок чого станом на 09.09.2024 по її банківському рахунку обчислювалась заборгованість в розмірі 42 081,93 грн.

20.09.2024 між АТ «ОТП Банк» (клієнт) та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» (фактор) був укладений договір факторингу №01.02-24/24 відповідно до якого право вимоги до відповідачки по кредитному договору перейшло до ТОВ «СВЕА ФІНАНС» в межах суми заборгованості в розмірі 42 081,93грн., яка складається з наступних сум заборгованостей: 23 060 грн. тіло кредиту; 19 021,93 грн. відсотки за користування кредитними коштами.

Дотепер відповідачкою не погашено суму заборгованості за кредитним договором № від 23.05.2020, що обумовило звернення позивача до суду з даним позовом.

Таким чином, спір між сторонами виник із зобов`язальних відносин, що регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК) та Закону України №1734-VIII від 15.11.2016 «Про споживче кредитування» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі Закон №1734).

Надаючи оцінку позовним вимогам в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного.

Статтею 509 ЦК встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтями 1054, 1055 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 516 ЦК заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 517 ЦК первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

З огляду на принцип диспозитивності цивільного судочинства, що передбачений статтею 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За матеріалами справи судом встановлено, що відповідачка користувалась банківськими послугами АТ «ОТП Банк» шляхом використання коштів кредитного ліміту по розрахунковому рахунку з використанням банківської платіжної картки на погоджених з банківською установою умовах кредитування. Внаслідок порушень відповідачкою її зобов`язань щодо порядку та строків здійснення платежів на погашення кредитної заборгованості за нею утворилась заборгованість в розмірі 42 081,93 грн., яка складається з наступних сум: 23 060 грн. тіло кредиту; 19021,93 грн. відсотки за користування кредитними коштами, що нараховані банком.

Набуття позивачем права вимоги до відповідачки, яке належало первісному кредитору, обумовлено дійсністю договору факторингу №01.02-24/24 від 20.09.2024, що був укладений між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС». Проте дотепер наявна за кредитним договором заборгованість не погашена відповідачкою.

За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що сторонами не заперечується факт укладання кредитного договору № від 23.05.2020, умови кредитування, а також та обставина, що відповідач не здійснила виконання своїх зобов`язань належним чином. Факт надання кредитних коштів підтверджується відповідними письмовими доказами. Отже цілком обґрунтованими є доводи позивача про порушення відповідачем свого зобов`язання з повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитними коштами.

В обґрунтування розміру заборгованості позивачем надано суду звіт-рахунок за період з 23.05.2020 по 20.09.2024 та розрахунок заборгованості, в яких детально відображено обґрунтування розміру заборгованості по тілу кредиту та нарахованих процентам /а.с. 30-60/.

Відповідачка в судовому засіданні пояснила, що визнає факт використання кредитних коштів та розмір її грошової заборгованості за кредитним договором.

Отже, наявні в матеріалах справи докази дають підстави вважати доведеними аргументи позивача, що відповідачкою було отримано кредитні кошти на умовах та в порядку, які були погоджені нею з первісним кредитором і на підставі яких здійснено обчислення розміру наявної кредитної заборгованості. Також по обставинам спірних правовідносин судом встановлено, що відповідачкою допущене порушення її зобов`язання в частині повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом, внаслідок чого за кредитним договором № від 23.05.2020 на теперішній час наявна за нею наявна заборгованість в загальному розмірі 42 081,93 грн., з яких: 23 060 грн. заборгованість за тілом кредиту; 19 021,93 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом.

Таким чином, суд доходить висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі.

Розподіл судових витрат.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що такі витрати складаються з витрат позивача зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн. Оскільки позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі, то на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України позивачу слід компенсувати за рахунок відповідача витрати зі сплати судового збору в повному обсязі.

Порядок виконання рішення суду.

В судовому засіданні відповідачкою було заявлене клопотання, в якому вона просила розстрочити виконання рішення суду про стягнення з неї заборгованості на шість місяців, посилаючись на своє скрутне матеріальне становище.

Відповідно до ч. 1 ст. 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, про що зазначає в рішенні.

Право сторони звернутися із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду передбачене статтею 33 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо).

Згідно з ч. 3 ст. 435 ЦПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Тобто, закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для розстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи, але визначальним критерієм є наявність обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Разом з тим, всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України відповідачкою не надано суду достатніх, з точки зору належності та допустимості, доказів на підтвердження існування обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення суду або роблять його неможливим. Саме лише посилання відповідачки на скрутне матеріальне становище та тимчасову відсутність стабільного доходу не може бути єдиною підставою для задоволення вимог про розстрочку виконання рішення суду, оскільки такі обставини не свідчать про відсутність у боржника можливості виконати рішення суду за рахунок звернення стягнення на його майно.

Таким чином суд приходить до висновку про необґрунтованість клопотання відповідачки про необхідність розстрочки виконання рішення суду, внаслідок чого воно не підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 5, 11-13, 81, 83, 89, 137, 141, 259, 263-265, 267, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

вирішив:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ; зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» (ЄДРПОУ 37616221; місцезнаходження за адресою: бульвар Вацлава Гавела, буд. 6, м. Київ, 03124) заборгованість за кредитним договором № від 23.05.2020 в розмірі 42 081,93 грн. та 2422,40 грн. в якості відшкодування судових витрат, тобто усього стягнути суму коштів в розмірі 44 504,33 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий : В.М. Скляренко