П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2025 року

м. Рівне

Справа № 570/1606/24

Провадження № 22-ц/4815/1187/25

Головуючий у Рівненському районному суді

Рівненської області: суддя Красовський О.О.

Рішення суду першої інстанції

(повний текст) проголошено:

о 10 год. 00 хв. 06 червня 2025 року

у м. Рівне Рівненської області

(фіксування судового засідання за допомогою

звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося)

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: Хилевич С.В.

судді: Боймиструк С.В., Ковальчук Н.М.

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач1 - Міністерство оборони України;

відповідач2 - ОСОБА_2 ;

відповідач3 - ОСОБА_3 ;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,: ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

за участі: представника ОСОБА_1 - адвоката Лук`янчук Вікторії Сергіївни, представника Міністерства оборони України - ОСОБА_20, представника ОСОБА_3 - адвоката Власюка Павла Онуфрійовича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Лук`янчук Вікторії Сергіївни на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 06 червня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,: ІНФОРМАЦІЯ_1 ; про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу та перебування особи на утриманні загиблого на дату загибелі,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2024 року в суд звернулася ОСОБА_1 з позовом до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,: ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_2 ); про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу протягом часу з жовтня 2019 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 та перебування її на утриманні загиблого - ОСОБА_4 на дату загибелі - ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Мотивуючи вимоги, позивачем вказувалося, що вона з 2019 року проживала разом із ОСОБА_5 як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, перебуваючи на його утриманні. ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 загинув,у зв`язку із чим вважає, що набула право на отримання від держави одноразової грошової допомоги.

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 07 жовтня 2024 року ОСОБА_2 і ОСОБА_3 залучено до участі у справі як співвідповідачів.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 06 червня 2025 року ОСОБА_1 відмовлено у позові до Міністерства оборони України, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,: ІНФОРМАЦІЯ_2 ; про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу та перебування її на утриманні загиблого на дату загибелі.

У поданій через свого представника - адвоката Лук`янчук В.С. апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи оскаржуване рішення незаконним і необґрунтованим, що полягало у невідповідності висновків суду обставинам справи, порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права, просить його скасувати, задовольнивши позов повністю.

Обґрунтовуючи її, зазначалося про неврахування положень ст.ст. 62, 74 СК України, ст. 161 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", постанову Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 "Про питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", ст. 9 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року №154, Порядку призначення виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 (з подальшими змінами та доповненнями), позицій Великої Палати Верховного Суду, що викладені в постанові від 03 липня 2019 року у справі №554/8023, постановах Верховного Суду від 13 вересня 2023 року у справі №552/4291/22, від 21 вересня 2023 року у справі №333/3529/19.

Звертала увагу, що рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2023 року у справі №460/14894/23 позов ОСОБА_1 задоволено, визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_4 щодо ненадання відповіді та зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_5 надати позивачу документи для призначення та отримання частини одноразової грошової допомоги у розмірі 15 000 000 гривень як члену сім`ї (дружині без реєстрації шлюбу) загиблого ОСОБА_4 . На цей час судове рішення оскаржено в апеляційному порядку.

В подальшому через ІНФОРМАЦІЯ_2 отримано витяг із протоколу засідання відповідної комісії Міністерства оборони України від 09 лютого 2024 року, яким повідомлено, що ОСОБА_1 не відноситься до одного з подружжя, адже не перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_4 . З огляду на це вона і звернулася до суду з позовом.

Вважає, що одноразова грошова допомога виплачується членам сім`ї військовослужбовця та якщо смерть настала під час виконання військовослужбовцем обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, що відповідає постановам Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2024 року у справі №560/17953/21 і Верховного Суду від 05 лютого 2025 року у справі №120/17960/23.

При цьому ОСОБА_4 04 серпня 2022 року складено нотаріально посвідчений заповіт, яким заповів у разі смерті все належне йому майно на користь ОСОБА_1 , що додатково підтверджує близькість відносин між ними. Однак 22 травня 2025 року постановою Рівненського апеляційного суду цей заповіт визнано недійсним. Тобто встановлення факту проживання однією сім`єю необхідне і для спадкування майна за законом після смерті ОСОБА_4 , а не лише для отримання одноразової грошової допомоги.

У поданому відзиві ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , вважаючи оскаржуване рішення законним і обґрунтованим, просять залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Згідно зі ст.ст. 263, 367 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_6 розірвали зареєстрований шлюб у 2018 році.

Від шлюбних відносин у них народилося двоє дітей - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Костопільського районного управління юстиції в Рівненській області 22 травня 2007 року, встановлено, що шлюб між ОСОБА_7 і ОСОБА_8 того ж дня розірвано.

З жовтня 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 почали проживати разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу спершу - по березень 2020 року у будинку АДРЕСА_1 , а згодом - у придбаній ними у спільну часткову власність квартирі (з розрахунку по частині кожному) АДРЕСА_2 . При цьому вони вели спільне господарство, мали сумісний сімейний бюджет, разом придбавали речі, товари першої необхідності, майно, призначене для ведення побуту, а також відпочивали як окремо сім`єю, так і з друзями та родичами.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 25 березня 2022 року №73 ОСОБА_4 того ж дня зараховано в розпорядження командира військової частини на всі види забезпечення (грошове та речове), з 26 березня 2022 року - на котлове забезпечення.

Наказом командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 20 серпня 2022 року №232 солдата ОСОБА_4 , який прибув для подальшого проходження служби у місце дислокації військової частини НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 , з 20 серпня 2022 року зараховано до списків особового складу і визнано таким, що 20 серпня 2022 року прийняв посаду і приступив до виконання службових обов`язків за посадою з відповідним посадовим окладом.

ІНФОРМАЦІЯ_3 водій 2 зенітно-ракетного відділення зенітно-ракетного взводу НОМЕР_4 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_3 солдат ОСОБА_4 під час виконання бойового завдання в районі РОП "Брама", н.п. Бахмут Донецької області, внаслідок отриманих поранень, несумісних з життям, загинув.

Вважаючи, що вона разом з ОСОБА_4 проживали як чоловік і жінка однією сім`єю без реєстрації шлюбу протягом часу з жовтня 2019 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також перебувала на його утриманні по день його смерті, у квітні 2024 року в суд звернулася ОСОБА_1 із позовом до Міністерства оборони України та в подальшому залучених до участі у справі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,: ІНФОРМАЦІЯ_2 ; про встановлення відповідних фактів, що мають юридичне значення.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із відсутності правових і фактичних підстав для задоволення позову, оскільки юридичні факти, про встановлення яких вимагає ОСОБА_1 , не створюють підстав для набуття нею статусу особи, зазначеної у переліку статті 161 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яка має право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги.

В розумінні норм Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування», Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника мають чоловік або дружина, які перебували в зареєстрованому шлюбі.

Жінка та чоловік, які на час смерті загиблого (померлого) проживали однією сім`єю без шлюбу та/або утримували один одного, не є подружжям і після смерті того з них, хто утримував другого, інша особа не набуває права на призначення йому пенсійних виплат у зв`язку із втратою годувальника.

Отже, встановлення в судовому порядку факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу і визнання за цими особами статусу члена сім`ї не легітимізує і не може легітимізувати (узаконити) правове становище неодруженої сімейної пари як подружньої, адже за законом подружжя створюється не від тривалості чи стійкості взаємин, а після реєстрації шлюбу в державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Тому відсутні підстави для встановлення факту проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_4 без шлюбу протягом часу із жовтня 2019 року по ІНФОРМАЦІЯ_3. З огляду на необгрунтованість попередньої вимоги відсутні підстави й для встановлення факту перебування позивача на утриманні загиблого.

Проте з такими висновками колегія суддів частково погодитися не може.

Відповідно до ст.ст. 3, 21, 36 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі за конституційними поданнями Служби безпеки України, Державного комітету нафтової, газової та нафтопереробної промисловості України, Міністерства фінансів України щодо офіційного тлумачення положень пункту 6 статті 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", частин четвертої і п`ятої статті 22 Закону України "Про міліцію" та частини шостої статті 22 Закону України "Про пожежну безпеку" (справа про офіційне тлумачення терміну "член сім`ї") установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З висновку Верховного Суду, що висловлений у постанові від 20 березня 2025 року у справі № 128/819/23 (провадження № 61-15299св24), видно, що відповідно до пункту 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Юридичні факти - це життєві обставини чи факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин.

Встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб в судовому порядку можливо лише тоді, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

За наявності спору про право суд у порядку позовного провадження може розглядати справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в тому числі й факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин.

Наведені вище правові висновки суду повністю узгоджуються із правовими позиціями, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №554/8023/15-ц, постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі №244/4801/13-ц, від 23 вересня 2019 року у справі №279/2014/15-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі №748/897/18, від 11 грудня 2019 року у справі №712/14547/16-ц, від 18 грудня 2019 року у справі №761/3325/17-ц, від 24 січня 2020 року у справі №490/10757/16-ц, від 25 вересня 2024 року у справі № 461/8250/20.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із "подружжя"; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін.

Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 524/10054/16.

Щодо доводів апеляційної скарги про достатність і достовірність наданих доказів для підтвердження того факту, що ОСОБА_1 проживала із ОСОБА_9 однією сім`єю, то з ними колегія суддів погоджується.

Так, з актів про фактичне проживання особи від 16 січня 2023 року, підписаного ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , та від 30 січня 2023 року, підписаного ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , вбачається, що ОСОБА_4 проживав разом із ОСОБА_1 з жовтня 2019 року по березень 2020 року у будинку АДРЕСА_1 , а з березня 2020 року у АДРЕСА_4 .

Листом Білокриницької сільської ради Рівненського району Рівненської області від 31 січня 2023 року №137/10-12/23 встановлено, що ОСОБА_4 не був зареєстрований у АДРЕСА_4 протягом часу із лютого 2020 року по грудень 2022 року, однак він за цією адресою проживав фактично, про що органом місцевого самоврядування складено відповідний акт, засвідчений сусідами - ОСОБА_14 , ОСОБА_18 , ОСОБА_17 та ОСОБА_19 .

Ці ж обставини підтверджуються безпосередньо актом про фактичне місце проживання особи, зареєстрованим секретарем Білокриницької сільської ради 31 січня 2023 року, зареєстровано в реєстрі за №20, і засвідченим зазначеними чотирма особами.

Письмовими показаннями свідків ОСОБА_14 і ОСОБА_18 , посвідченими 27 липня 2023 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Олинець А.М., зареєстровано у реєстрі за №№1942, 1943, стверджується, що з березня 2020 року по грудень 2022 року ОСОБА_1 проживала із ОСОБА_4 у квартирі АДРЕСА_2 . Вони разом вели спільне господарство, мали спільний бюджет, проживали однією сім`єю як чоловік та жінка, постійно упорядковували прибудинкову територію поблизу свого будинку, а також тримали спільне господарство (курей, качок).

При цьому зазначені свідки попереджалися про кримінальну відповідальність за надання неправдивих показань відповідно до ст. 384 КК України.

На а.с. 38-47, т. 1 містяться фотографії, на яких зображено ОСОБА_1 разом із ОСОБА_4 біля будинку, на святкуваннях як окремо сім`єю, так і разом з іншими людьми, під час відвідувань на військовій службі ОСОБА_4 .

З договору купівлі-продажу видно, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 купили у рівних частках, тобто по частці кожен, на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_2 .

Договір посвідчено 27 лютого 2022 року приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Деренько Р.І. і зареєстровано в реєстрі за №575.

Ці ж обставини вбачаються із витягу №202206102 від 27 лютого 2022 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Крім того, постановою Верховного Суду від 24 липня 2025 року у справі №570/2752/23 задоволено частково касаційну скаргу ОСОБА_1 .

Постанову Рівненського апеляційного суду від 22 травня 2025 року скасовано.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 28 лютого 2025 року змінено, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Так, цим рішенням суду першої інстанції відмовлено ОСОБА_3 у задоволенні позову до ОСОБА_1 про визнання недійсним заповіту, складеного ОСОБА_4 04 серпня 2022 року, яким зроблено розпорядження про те, що усе його майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що належатиме йому на день смерті та на що він за законом матиме право, заповідано ОСОБА_1 .

Заповіт того ж дня посвідчено приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Товтин С.В. і зареєстровано в реєстрі за №839.

Отже, заповіт ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 є чинним і створює відповідні правові наслідки.

Приходячи до переконання про часткове задоволення апеляційної скарги, колегія суддів бере до уваги, що наведені докази як кожен окремо, так і у їх сукупності об`єктивно та переконливо свідчать про те, що ОСОБА_4 і ОСОБА_1 протягом часу із 01 жовтня 2019 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 спільно, як чоловік та жінка, проживали в одному житлі, вели спільне господарство, побут і підтримували сімейні відносини.

Разом з тим з приводу вимоги позивача про встановлення факту перебування її на утриманні загиблого на дату смерті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 , то апеляційний суд вважає її недоведеною, з огляду на що суд попередньої інстанції правильно відмовив у її задоволенні.

Як з`ясовано судом, з досліджених і перевірених засобів доказування неможливо встановити, що ОСОБА_1 перебувала на утриманні ОСОБА_4 . Так, звільняючись з роботи за власним бажанням, мала належне матеріальне забезпечення, не потребувала відповідного утримання від сторонніх осіб, адже на момент звільнення отримувала щомісячний дохід у розмірі понад 11 000 гривень. На день смерті ОСОБА_4 позивачу виповнилося 45 років, вона мала задовільний стан здоров`я, з позовом до інших осіб (батьків, дітей) щодо її утримання не зверталася, не була і не є особою з інвалідністю. Крім цього, сам по собі факт придбання 27 лютого 2022 року за договором купівлі-продажу частини квартири АДРЕСА_2 безумовно вказує про її задовільне матеріальне становище, що виключає можливість перебування на утриманні ОСОБА_4 .

При цьому враховується та обставина, що платіжні інструкції про переказ ОСОБА_3. на ім`я ОСОБА_1 грошових коштів, які позивач зазначала як кошти на її утримання, свідчать про оплату боргових зобов`язань ОСОБА_4 перед банківською установою на суму 111 770 гривень. Цей факт підтверджено листом від 20 листопада 2023 року №60/02-14 приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Олинець А.М., де вказується, що у померлого ОСОБА_4 існує заборгованість перед Акціонерним товариством комерційним банком "Приватбанк" відповідно до претензії кредитора від 12 жовтня 2023 року.

Зазначеним обставинамсуд першої інстанції дав повну та вичерпну оцінку, з чим погоджується і колегія суддів.

Згідно зі ст. 161 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).

Відповідно до ст.ст. 29, 30 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, пенсії в разі втрати годувальника сім`ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються, якщо годувальник помер у період проходження служби або не пізніше 3 місяців після звільнення зі служби чи пізніше цього строку, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних у період проходження служби, а сім`ям пенсіонерів з числа цих військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом - якщо годувальник помер у період одержання пенсії або не пізніше 5 років після припинення її виплати. При цьому сім`ї військовослужбовців, які пропали безвісти в період бойових дій, прирівнюються до сімей загиблих на фронті.

Право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31).

Незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, що мали місце під час служби.

Непрацездатними членами сім`ї вважаються:

а) діти, брати, сестри та онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років. При цьому братам, сестрам та онукам право на пенсію надається у тих випадках, якщо у них немає працездатних батьків;

б) батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли віку, що дає право на призначення пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (незалежно від тривалості страхового стажу), або є особами з інвалідністю;

в) батьки та дружина (чоловік), якщо вони не взяли повторний шлюб військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули, померли чи пропали безвісти в період проходження служби або померли після звільнення зі служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи виконанням інтернаціонального обов`язку, безпосередньою участю в антитерористичній операції або забезпеченням її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах її проведення, безпосередньою участю у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченням здійснення зазначених заходів, перебуваючи безпосередньо в районах та у період їх здійснення, безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, мають право на пенсію не раніш як за 5 років до досягнення віку, що дає право на призначення пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (незалежно від тривалості страхового стажу), або якщо вони мають право на пенсію незалежно від віку відповідно до частини третьої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", на дострокову пенсію за віком, пенсію за віком на пільгових умовах чи пенсію із зменшенням пенсійного віку відповідно до закону, або якщо вони є особами з інвалідністю.

Відповідне зниження пенсійного віку жінкам, установлене абзацом першим цього пункту, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року;

г) дід і бабуся - при відсутності осіб, які за законом зобов`язані їх утримувати;

д) дружина (чоловік) або один з батьків чи дід, бабуся, брат або сестра, незалежно від віку і працездатності, якщо вона (він) зайнята доглядом за дітьми, братами, сестрами чи онуками померлого годувальника, які не досягли 8-річного віку, і не працює.

Дружина (чоловік) годувальника, померлого внаслідок причин, зазначених у пункті "а" статті 20 цього Закону, має право на пенсію в разі втрати годувальника відповідно до пункту "д" частини четвертої цієї статті незалежно від того, працює (проходить військову службу) вона (він) чи ні.

Норми статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, передбачають, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), та непрацездатним членам сім`ї особи, якій відповідно до Закону України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин" надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.

До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони:

1) були на повному утриманні померлого годувальника;

2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно зі ст.ст. 37, 38 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні (стаття 38). При цьому дітям пенсії призначаються незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, також мають право на пенсію, якщо згодом втратили джерело засобів до існування.

Члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували яку-небудь пенсію, мають право перейти на нову пенсію.

У постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 592/17552/18 зазначено, що повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, крім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то судам слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування.

Постійний характер допомоги означає, що вона не була одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.

Отже, у спірних правовідносинах для встановлення факту перебування особи на утриманні померлого судам необхідно дослідити зазначені обставини в сукупності та враховувати, що одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів чи окреме проживання від померлого не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Встановивши, що допомога, яка надавалася позивачу померлим чоловіком, була для неї хоч і не єдиним, проте постійним та основним джерелом засобів до існування суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для встановлення факту перебування особи на утриманні померлого чоловіка.

Відповідно до ст.ст. 12, 76-78 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання appelatio - дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція, по суті, є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист.

Підставою для часткового скасування оскаржуваного рішення відповідно до пунктів 3, 4 ч. 1 ст. 375 ЦПК України є невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до порушення норм процесуального парва при оцінці доказів у справі.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Лук`янчук Вікторії Сергіївни задовольнити частково.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 06 червня 2025 року частково скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_1 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_8 , проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу із ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_9 , протягом часу із 01 жовтня 2019 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 по АДРЕСА_5 .

В решті рішення суду першої інстанції (в частині відмови у позові про перебування особи на утриманні загиблого на день загибелі) залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: 07.10.2025

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: С.В.Боймиструк

Н.М.Ковальчук