Справа № 302/1247/25
Провадження № 2/302/493/25
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 вересня 2025 року селище Міжгір`я
Міжгірський районний суд Закарпатської області в складі
головуючого судді Повідайчика О.І.,
секретаря судового засідання Куруц В.І.,
позивача ОСОБА_1
представника відповідача адвоката Рішка С.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в селищі Міжгір`я в порядку спрощеного позовного провадження позов ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю "Селена" про зобов`язання видати довідку про роботу та заробітну плату,
ОСОБА_1 звернувся до Міжгірського районного суду Закарпатської області з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю "Селена" про зобов`язання видати довідку про роботу та заробітну плату.
Ухвалою судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 03.09.2025 було відкрито провадження в справі та постановлено проводити її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві й просив задовольнити позов.
Представник відповідача адвокат Рішко С.І, заперечив проти задоволення позову. Пояснив, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Селена» (далі ТДВ «Селена», товариство, відповідач) вже тривалий час не здійснює господарської діяльності й не має у штаті працівників. У зв`язку з цим будь-які особи за зареєстрованою юридичною адресою товариства відсутні, унаслідок чого направлена за вказаною адресою поштова кореспонденція ТДВ «Селена» не отримується. Пояснив, що документація в товаристві не збереглась і не може бути надана позивачу. Підтвердив, що ТДВ «Селена» не перебуває в стадії припинення.
Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain).
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»).
Відповідно до зазначених правових позицій ЄСПЛ, як складової частини національного законодавства, з врахуванням предмету й підстав позову, а також незначної кількості доказів, поданих в обґрунтування обставин і вимог, суд залишив без задоволення клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи. При цьому суд надав можливість стороні відповідача ознайомитись з матеріалами справи й не обмежував представника у висловленні доводів, міркувань, заперечень чи зауважень під час судового розгляду.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.
Суд , на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що не заперечувалось відповідачем, дослідивши й надавши оцінку наявним доказам, дійшов таких висновків.
Відповідно до відомостей трудової книжки ОСОБА_1 (а.с. 8-10) 06 липня 1982 року позивач був прийнятий на роботу на завод «Селена» де пропрацював на різних посадах і 21 березня 2000 року був звільнений за угодою сторін. Трудова книжка містить запис від 20.12.1994 про перетворення відповідача на Акціонерне товариство «Селена». Відповідно до відкритих відомостей з державних реєстрів (а.с. 7) відповідач реорганізовувався у Відкрите акціонерне товариство «Селена» й у подальшому в Товариство з додатковою відповідальністю «Селена». В такій організаційно-правовій формі відповідач здійснює свою діяльність і на час розгляду справи судом.
21 липня 2025 року позивач звернувся до ТДВ «Селена» із заявою про надання довідки про заробітну плату за 60 місяців підряд за період з 01 січня 1990 року по 31 грудня 1995 року (а.с. 11). Ця заява була направлена відповідачу рекомендованим листом з описом вкладення й повідомленням про вручення проте було повернуто оператором поштового зв`язку із зазначенням причини «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 12-14).
За наслідком дослідження доказів сторони не висловили клопотань про необхідність долучення нових доказів, чи про наявність потреби для оголошення перерви в судовому засіданні або його відкладення на інший термін з цією метою.
Спірні правовідносини регламентуються такими положеннями нормативно-правових актів, у редакції чинній на момент їх існування.
Відповідно до ст. 1 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) зазначеним кодифікованим законом регулюються трудові відносини.
Згідно з положенням ст. 48 КЗпП України, з якою кореспондується п. 1.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.93 N 58, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за N 110 (далі Інструкція № 58) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Згідно з приписами ст. 94 КЗпП України, яка кореспондується зі ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
На підставі відомостей трудової книжки та з урахуванням наведених положень законодавства суд установив, що в спірний період з 01 січня 1990 року по 31 грудня 1995 року ОСОБА_1 працював у відповідача (правопопередників) на умовах трудового договору, й, у випадку виконання ним роботи, мав право на отримання заробітної плати в обсягах та відповідно до умов трудового договору.
Відповідно до ст. 49 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати.
Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості й в інших випадках, передбачених законом (стаття 46 Конституції України).
У пункті 1 частини першої статті 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV) визначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються, зокрема пенсія за віком.
Частиною четвертою статті 24 Закону № 1058-IV регламентовано, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до частини першої статті 40 Закону № 1058-IV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.
Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку (абзац п`ятий частини першої статті 40 Закону № 1058-IV).
На підставі наведеного суд доходить висновку, що ОСОБА_1 має право на отримання від роботодавця довідки про періоди роботи та розмір заробітної плати, яка є необхідною для подальшої реалізації позивачем права на отримання пенсії та визначення її розміру. Вказаному праву ОСОБА_1 кореспондує відповідний обов`язок роботодавця в даному випадку відповідача.
У зв`язку з викладеним суд дійшов висновку, що вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими й такими, що підлягають до задоволення.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідача.
На підставі наведеного, керуючись ст. 259, 263-265 та 273 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю "Селена" про зобов`язання видати довідку про роботу та заробітну плату задовольнити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повне судове рішення складено 29.09.2025.

Головуючий суддя О. І. Повідайчик