Справа № 297/2020/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2025 року м. Берегове

Берегівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді МИХАЙЛИШИН В. М., за участю секретаря Балега Ю.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» звернулося до Берегівського районного суду Закарпатської області з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Договором №364812-КС-002 про надання кредиту від 12.03.2024 року в розмірі 298999,70 гривень.

Позовна заява мотивована тим, що 12.03.2024 року між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та ОСОБА_1 укладено Договір № 364812-КС-002 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до п. 1 Договору кредиту ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» надає Позичальнику грошові кошти у розмірі 56000,00 грн. на засадах строковості, поворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування Кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит. Згідно з умовами Договору кредиту, сторони визначили, що плата за користування Кредитом є фіксованою та становить 1,14963393 процентів за кожен день користування Кредитом.

ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало та надало Позичальнику грошові кошти в розмірі 56000,00 грн. шляхом перерахування на банківську картку Позичальника № НОМЕР_1 .

Також, 17.04.2024 року між ТОВ «БІЗПОЗИКА та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду № 1 до Договору № 364812-КС-002 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до умов Додаткової угоди Сторони домовились внести зміни в п. 1 Договору та викласти «Термін дії Договору» в новій редакції, а саме: «Термін дії Договору: до 02.04.2025 р.».

До теперішнього часу Боржник свої зобов`язання за Кредитним договором № 364812-КС-002 про надання кредиту належним чином не виконав, а лише часткового сплатив кошти, розрахунок та розмір яких зазначені у Розрахунку заборгованості за Договором № 364812-КС-002 Позичальника ОСОБА_1 , чим порушив свої зобов`язання, встановлені договором.

Відповідно до Розрахунку заборгованості за Договором № 364812-КС-002 Позичальника ОСОБА_1 , Відповідач на виконання умов договору здійснив часткову оплату за Договором № 364812-КС-002 на загальну суму 12130,00 грн..

Таким чином, зробивши часткову оплату з метою виконання умов договору, відповідач вчинив конклюдентні дії щодо визнання договору і, відповідно, щодо правомірності вимог позивача за договором про надання кредиту.

Зважаючи на ті обставини, що ОСОБА_1 належним чином не виконує свої зобов`язання за Кредитним договором, у Боржника станом на 28.05.2025 року утворилась заборгованість за Договором № 364812-КС-002 про надання кредиту в розмірі 298999,70 грн., що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 56000,00 грн.; суми прострочених платежів по процентах - 237072,70 грн.; суми прострочених платежів за комісією - 5927,00 грн..

Позивач ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» явку свого представника в судове засідання не забезпечив. Про місце, дату і час судового засідання був повідомлений належним чином. При цьому, подав заяву, в якій просив провести розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та позовну заяву задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Орябко М.В. в судове засідання не з`явились. Про місце, дату і час судового засідання були повідомлені належним чином. Відзив на позовну заяву не подано.

Ухвалою Берегівського районного суду Закарпатської області від 25.06.2025 року відкрито провадження у справі та призначено справу до підготовчого засідання за правилами загального позовного провадження. Крім цього, 25.06.2025 року ухвалою Берегівського районного суду Закарпатської області у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів відмовлено.

Ухвалою Берегівського районного суду Закарпатської області від 21.07.2025 року закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті.

Крім цього, ухвалами Берегівського районного суду Закарпатської області від 12.09.2025 року відмовлено у задоволенні клопотань відповідачки ОСОБА_1 про витребування доказів та повернення до стадії підготовчого засідання.

17 вересня 2025 року Берегівським районним судом Закарпатської області через систему «Електронний суд» отримано письмові заперечення на клопотання про витребування доказів, в якому просив відмовити у задоволенні клопотання у зв`язку з його необґрунтованістю та поданням з порушенням вимог ЦПК України.

29 жовтня 2025 року представником відповідачки ОСОБА_1 адвокатом Орябко М.В. подано до суду письмові пояснення по суті, згідно яких останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зокрема, представник відповідача вважає, що позов є безпідставним та необґрунтованим, а позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, які б в сукупності свідчили про наявність правових підстав для задоволення позову. Зазначено, що відповідачка жодного кредитного договору з позивачем не укладала та не підписувала його в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора в Особистому кабінеті позичальника. Крім цього, зазначено, що з наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості відповідачки денна процентна ставка відрізняється від ставки вказаної у п.2.11 Договору, а нарахування заборгованості здійснено поза межами строку надання кредиту всупереч норм чинного законодавства України.

Далі, 10 листопада 2025 року через систему «Електронний суд» Берегівським районним судом Закарпатської області отримано додаткові пояснення позивача у даній цивільній справі. Зокрема позивач зазначає, що відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів щодо шахрайський дій позивача, а саме факту не укладення Кредитного договору з позивачем та не заперечувала факт здійснення відповідачем платежу за Кредитним договором. При цьому, до позовної заяви були додані візуальні форми послідовності дій клієнта щодо укладення Кредитного договору та Додаткової угоди, у яких детально відображені всі дії позивача та відповідача, в електронній формі у порядку визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Крім цього, позивач зазначає, що Згідно з ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. Вищезазначену статтю було доповнено частиною п`ятою згідно з Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ від 22.11.2023.

При цьому, вищезазначеним Законом прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» також було доповнено пунктом 17, відповідно до якого: «Тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати:

- протягом перших 120 днів - 2,5 %;

- протягом наступних 120 днів - 1,5 %».

Відповідно до вищевикладеного, згідно з п. 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати:

- протягом перших 120 днів - 2,5 %; (з 24.12.2023 до 22.04.2024 включно),

- протягом наступних 120 днів - 1,5 % (з 23.04.2024 включно до 20.08.2024 включно),

- з 21.08.2024 включно та надалі - 1%.

Також, позивач зазначив, що згідно наданого розрахунку нарахування заборгованості відповідача за Кредитним договором здійснено в межах строку кредитування, а саме до 02.04.2025 року, після якого сума заборгованості не змінювалась.

Крім цього, до вказаних додаткових пояснень позивачем було долучено клопотання про витребування доказів та поновлення строку для подання вказаного клопотання, у задоволенні якого ухвалою Берегівського районного суду Закарпатської області від 02.12.2025 року було відмовлено.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» 12.03.2024 року направлено ОСОБА_1 пропозицію (оферту) укласти Договір № 364812-КС-002 про надання кредиту. Відповідь Заявника/Позичальника, якому адресована пропозиція укласти Договір про надання кредиту, надається шляхом надсилання електронного повідомлення Кредитодавцю.

ОСОБА_1 через веб-сайт Кредитодавця шляхом введення Логіну Особистого кабінету та паролю Особистого кабінету ввійшов до Особистого кабінету та з Особистого кабінету через Інформаційно-телекомунікаційну систему (ІТС) подала Заявку на отримання кредиту, де відповідно вказує номер свого поточного (карткового) рахунку.

Відповідно до п.п. 3.1.1. Правил після отримання Заявником від Кредитодавця повідомлення про прийняте рішення щодо можливості надання Кредиту в Особистому Кабінеті заявника розміщається Оферта, яка є пропозицією в розумінні ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».

Після отримання Оферти Заявнику надсилається Одноразовий ідентифікатор. У випадку відмови від укладення Заявником Договору чи не підписання його шляхом використання Електронного підпису одноразовим ідентифікатором, Оферта вважається не акцептованою Заявником і втрачає силу (п.п. 3.1.2, 3.1.3 Правил).

12.03.2024 року ОСОБА_1 прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договору № 364812-КС-002 про надання кредиту, на умовах визначених офертою, шляхом направлення через ІТС Одноразового ідентифікатора UA-0820, (направленого Позичальнику на номер телефону НОМЕР_2 вказаного Позичальником в Заявці) електронного повідомлення СМС-повідомлення.

Відповідно до п. 1 Договору кредиту ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» надає Позичальнику грошові кошти у розмірі 56000,00 грн. на засадах строковості, поворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування Кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит. Згідно з умовами Договору кредиту, сторони визначили, що плата за користування Кредитом є фіксованою та становить 1,14963393 процентів за кожен день користування Кредитом.

Крім цього, 17.04.2024 року між ТОВ «БІЗПОЗИКА та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду № 1 до Договору № 364812-КС-002 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до умов Додаткової угоди Сторони домовились внести зміни в п. 1 Договору та викласти «Термін дії Договору» в новій редакції, а саме: «Термін дії Договору: до 02.04.2025 року».

Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін та погоджені ними. При цьому згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно положень статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Відповідно до положень ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Отже, у відповідності до вимог ч. 6 та 8 ст. 11 і ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», відповідач ознайомився та погодився з умовами договору, а тому сторони досягли усіх істотних умов щодо суми кредиту, строку кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, розмір і тип процентної ставки та уклали в належній формі кредитний договір.

ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало та надало Позичальнику грошові кошти в розмірі 56000,00 грн. шляхом перерахування на банківську картку Позичальника, що підтверджується довідкою про видачу коштів (або платіжним дорученням).

Пунктом 2 Кредитного договору визначено, що протягом строку кредитування процентна ставка за Кредитом нараховується на залишок заборгованості по Кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування Кредитом, із урахуванням дня видачі Кредиту та дня повернення Кредиту згідно Графіку платежів.

Пунктом 3 Кредитного договору встановлений графік платежів, які має здійснювати Позичальник для належного виконання умов Кредитного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Згідно зі ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно піддягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов`язань.

Відповідно до розрахунку заборгованості за Договором № 364812-КС-002 Позичальника ОСОБА_1 , відповідачка на виконання умов договору здійснила часткову оплату за вказаним Договором, а саме 26.03.2024 року на загальну суму 12130,00 грн., що підтверджено розрахунком заборгованості, а також наявною в матеріалах справи квитанцією про оплату від 26 березня 2024 року № 41147-69384-22264 на сайті Торговця через платіжний сервіс «Platon» була проведена успішна транзакція, а саме перерахування коштів у розмірі 12130,00 грн..

Тобто, наведене спростовує посилання представника відповідача щодо не укладення Кредитного договору та необізнаність відповідачки про наявність такого.

При цьому, доказів щодо визнання Кредитного договору № 364812-КС-002 від 12.03.2024 року недійсним матеріали справи не містять.

Відповідно до пункту 2 Договору протягом строку кредитування процентна ставка за Кредитом нараховується на залишок заборгованості по Кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування Кредитом, із урахуванням дня видачі Кредиту та дня повернення Кредиту згідно Графіку платежів.

Відповідно до п. 5.1. Правил, які у відповідності до п. 10 Кредитного договору є його невід`ємною частиною, обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за користування кредитом за договором про надання кредиту здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом з урахуванням умов Кредитного договору.

Таким чином, проценти за користування кредитом щоденно нараховуються на неповернену суму кредиту, станом на початок доби, з першого дня перерахування суми кредиту Позичальнику до закінчення терміну дії Договору про надання кредиту (включно). Тобто, протягом всього строку кредитування.

22 листопада 2023 року прийнято ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-IX, який набрав чинності 24 грудня 2023 року. Цим законом доповнено ч. 5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування», відповідно до якої максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до ч. 4 цієї статті, не може перевищувати 1 %. Положення ч. 5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» щодо обмеження максимального розміру денної процентної ставки вводяться в дію поетапно.

Пунктом 17 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2,5 %; протягом наступних 120 днів 1,5 %.

Отже, суд констатує, що нараховані позивачем відсотки за користування кредитними коштами відповідають умовам Кредитного договору №364812-КС-002 та вимогам Закону України «Про споживче кредитування», що спростовує твердження представника відповідача.

Враховуючи наведені обставини, суд встановив, що відповідачка ОСОБА_1 належним чином не виконала свої зобов`язання за Кредитним договором та станом на 28.05.2025 року утворилась заборгованість за Договором № 364812-КС-002 про надання кредиту в розмірі 298999,70 грн., що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 56000,00 грн.; суми прострочених платежів по процентах - 237072,70 грн.; суми прострочених платежів за комісією - 5927,00 грн..

Відповідно до ч. 1 ст. 12 та ч.ч. 3, 4 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона також несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Правильність проведення позивачем розрахунку заборгованості по кредиту відповідачем належними та допустимими доказами не спростована. На спростування розрахунку заборгованості, наданого ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА», відповідач відзиву та нового розрахунку заборгованості відповідачки до суду не подано.

Разом з цим, щодо неспівмірності розміру нарахованих відсотків до суми основного боргу та їх стягнення з відповідача, суд констатує наступне.

Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Під час стягнення заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, а не іншими умовами, які дають змогу кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно великої суми компенсації, оскільки така непропорційно велика сума компенсації не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Отже, вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509 ЦК України, частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюються на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Позивач як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи із порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи, при цьому, норми і вимоги чинного законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно.

Необхідно зазначити, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.

Вказане узгоджується із положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено, що визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.

Пунктами 1, 2 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року № 39/248, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973 року № 543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008 року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, зокрема у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди.

Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005 року розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином, ефективного вибору.

Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому, держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (пункт 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).

У Рішенні від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.

Також, у цій постанові зазначено, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, керуючись принципами розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних, як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.

Такого ж, правового висновку дійшов і Верховний Суд у своїй постанові від 12 лютого 2025 року у справі № 679/1103/23, провадження № 61-92св24.

Так, судом встановлено, що умовами Кредитного договору № 364812-КС-002 від 12.03.2024 року визначено плату за користування Кредитом, яка є фіксованою та становить 1,14963393 процентів за кожен день користування Кредитом (знижена процентна ставка) та 2,00000000 процентів за кожен день користування Кредитом (стандартна процентна ставка), що станом на дату закінчення строку Договору становить 237 072,70 гривень та перевищує 50% вартості послуги, а тому є непропорційно великою сумою компенсації в розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Тобто, загальна сума заборгованості за відсотками у разі порушення сплати кредиту за даним Кредитним договором становить 237 072,70 гривень, що перевищує розмір тіла кредиту майже у п`ять разів.

Встановлений сторонами договору розмір відсотків є несправедливим у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг.

Тому, вказану суму відсотків суд визнає такою, що є непропорційно великою сумою компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) за невиконання позичальником зобов`язань за Кредитним договором.

Отже, з дотриманням вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів, засад справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, з метою захисту прав споживача, суд приходить до висновку, що стягнення з відповідачки ОСОБА_1 нарахованих відсотків у розмірі 237 072,70 гривень є непропорційно великою сумою компенсації, що не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню частково в частині стягнення заборгованості за нарахованими відсотками в розмірі п`ятдесят відсотків вартості продукції, тобто 28000,00 гривень та в повному обсязі щодо основного боргу в розмірі 56000,00 грн., а також суми прострочених платежів за комісією 5927,00 грн., у зв`язку з чим у задоволенні іншої частини позовних вимог слід відмовити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується положеннями статті 141 ЦПК України, відповідно до якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до обсягу задоволених вимог.

Відповідно до платіжної інструкції кредитового переказу коштів №8480 від 17.06.2025 року позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір в сумі 3588,00 грн..

Отже враховуючи, що позовні вимоги частково задоволені в сумі 89927,00 грн., тобто на 30,08 % від суми позову в розмірі 298999,70 грн. ((298999,70 грн. : 100% = 2990,00 грн.); (89927,00 грн. : 2990,00 грн. = 30,08%), тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1079,27 грн. судового збору (3588,00 грн. : 100 х 30,08%).

Керуючись ст.ст. 207, 526, 610, 634, 638, 639, 1054, 1066, 1069 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 141, 206, 263, 265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (мешканки АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ), в користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «БІЗНЕС ПОЗИКА» (м. Київ, вул. Лесі Українки, буд. 26, оф. 411, ) заборгованість за Договором № 364812-КС-002 про надання кредиту від 12.03.2024 року в розмірі 89927 (вісімдесят дев`ять тисяч дев`ятсот двадцять сім) гривень 00 копійок, яка складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту - 56000,00 грн.; суми прострочених платежів по процентах - 28000,00 грн.; суми прострочених платежів за комісією - 5927,00 грн..

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «БІЗНЕС ПОЗИКА» судові витрати в розмірі 1079 (одна тисяча сімдесят дев`ять) гривень 27 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга може бути подана до Закарпатського апеляційного суду.

Суддя Віталій МИХАЙЛИШИН