Справа № 462/5310/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2025 року суддя Залізничного районного суду м. Львова Іванюк І.Д., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні суду у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на його користь 56709,02 грн на відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок пошкодження транспортного засобу, а також судові витрати у сумі 23711, 20 грн, з яких 1211,20 грн судового збору, 4500 грн на відшкодування витрат, пов`язаних із проведення судової автотоварознавчої експертизи та 18000 грн витрат на професійну правничу допомогу. Свої вимоги мотивує тим, що 18.05.2023 року близько 11.55 год. у м. Львові на перехресті вул. Левандівська - Бандрівського відбулась дорожньо-транспортна пригода, під час якої автомобіль «Renault Kangoo», р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , при виникненні небезпеки для руху у виді автомобіля марки «Mazda 6», р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого відбулось зіткнення та автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 31.10.2024 року провадження у справі № 462/4460/24 про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 за ст.124 КУпАП закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАПу зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП, однак у даній постанові суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_2 повністю підтверджується доказами наявними у справі. Також постановою Яворівського районного суду Львівської області від 25.01.2024 року провадження у справі № 944/3562/22 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 124 КУпАП закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП, однак у даній постанові суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_1 повністю підтверджується доказами наявними у справі. Згідно із висновком судової автотоварознавчої експертизи № 83 від 03.02.2024 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «Mazda 6», р.н. НОМЕР_2 , без врахування ПДВ, становить 158573,35 грн, а вартість відновлювального ремонту автомобіля «Mazda 6», р.н. НОМЕР_2 з урахуванням зносу без врахування ПДВ складає 101864,33 грн. Оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на час ДТП була застрахована в ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» відповідно до полісу № 209745459 від 29.06.2022 із страховою сумою у розмірі 130000 грн та 0 франшизою, тому він звернувся до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування та 12.12.2024 року із врахуванням спільної вини обох учасників ДТП йому було виплачено страхове відшкодування у розмірі 50% відновлювального ремонту транспортного засобу, що становить 50932,17 грн. Однак на даний час шкода, пов`язана із втратою товарної вартості транспортного засобу, йому не відшкодована. За наведеного, на підставі положень ст.ст. 1166, 1187, 1188, 1192, 1194 ЦК України, п. 32.7 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004, що був чинний на час настання відповідних правовідносин, просить стягнути із відповідача на його користь різницю між фактичною вартістю відновлювального ремонту автомобіля, пошкодженого у ДТП, та вартістю відновлювального ремонту автомобіля, пошкодженого у ДТП, з врахуванням зносу, а саме у розмірі 56709,02 грн.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 16.07.2025 року відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи провести у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач відзив на позовну заяву, у визначений судом п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали про відкриття провадження (11.07.2025 року), не подав, заяви про поновлення строку для подання такого до суду також не подано.

Клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у матеріалах справи відсутні.

Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін, оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12 ЦПК України).

Ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Судом встановлено, що 18.05.2023 року близько 11.55 год. у м. Львові на перехресті вул. Левандівська - Бандрівського відбулась дорожньо-транспортна пригода, під час якої автомобіль «Renault Kangoo», р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , при виникненні небезпеки для руху у виді автомобіля марки «Mazda 6», р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого відбулось зіткнення та автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 31.10.2024 року провадження у справі № 462/4460/24 про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 за ст.124 КУпАП закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАПу зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП, однак у даній постанові суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_2 повністю підтверджується доказами наявними у справі /а.с. 9/.

Також постановою Яворівського районного суду Львівської області від 25.01.2024 року провадження у справі № 944/3562/22 про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП, однак у даній постанові суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_1 повністю підтверджується доказами наявними у справі.

Таким чином, постановами суду встановлено спільну вину обох водіїв у данійдорожньо-транспортній пригоді.

З матеріалів справи вбачається, що автомобіль марки «Mazda 6», р.н. НОМЕР_2 на праві власності належить позивачу, що стверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 22.07.2023 року /а.с. 8/. Також на час ДТП він керував вказаним транспортним засобом на законних підставах.

12.06.2023 року позивач звернувся до експерта Галамая Я.І. про проведення автотоварознавчої експертизи належного йому автомобіля марки «Mazda 6», р.н. НОМЕР_2 /а.с. 13-14/.

У висновку № 83 від 03.02.2024 року за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи від /а.с. 15-59/, будучи обізнаним про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок за ст. 384 КК України, експерт визначив, що вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Mazda 6», р.н. НОМЕР_2 внаслідок ДТП 18.05.2023 року без врахування ПДВ становить 158573,35 грн, вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових автомобіля марки «Mazda 6», р.н. НОМЕР_2 внаслідок ДТП 18.05.2023 року при обстеженні 16.06.2023 року без врахування ПДВ становить 101864,33 грн. Ринкова вартість автомобіля становить 666081,06 грн.

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Renault Kangoo», р.н. НОМЕР_1 на час ДТП була застрахована в ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» відповідно до полісу № 209745459 від 29.06.2022 із страховою сумою у розмірі 130000 грн та 0 франшизою /а.с. 11/.

Як вбачається із пояснень позивача та не заперечується сторонами, 12.12.2024 року із врахуванням спільної вини обох учасників ДТП страховик виплатив йому страхове відшкодування у розмірі 50% відновлювального ремонту транспортного засобу з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових автомобіля відповідно до висновку автотоварознавчої експертизи № 83 від 03.02.2024 року, що становить 50932,17 грн.

Також рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 02.09.2024 року у справі № 462/1722/24 позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , як власника пошкодженого автомобіля «Renault Kangoo», р.н. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 , 37922 грн 48 коп. на відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди /різницю між вартістю відновлювального ремонту автомобіля та виплаченим страховим відшкодуванням/ /а.с. 64/.

Частиною 1 статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Так, загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння завдавача шкоди (цивільне правопорушення). Підставою для застосування такого виду майнової відповідальності, як відшкодування шкоди, є сукупність таких чотирьох елементів, які входять до складу правопорушення протиправна поведінка особи; настання шкоди; причинний зв`язок між такою протиправною поведінкою і настанням шкоди; вина завдавача шкоди.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Водночас суд зазначає, що на підставі частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної безпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частині залежно від обставин, що мають істотне значення.

Згідно із ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV, що був чинним на час ДТП, обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За змістом ст. 29 Закону 1961-IV, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Згідно зі п. 32.7 ст. 32 цього Закону шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691 цс 15 наведено правовий висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Вказана правова позиція також викладена в постановах Верховного Суду від 03.02.2021 року справа № 592/8115/18, від 15 жовтня 2020року справа № 755/7666/19, від 07 квітня 2021 року у справі № 757/29950/14-ц /провадження № 61-17433 св 19/.

Таким чином, оскільки з постанов Залізничного районного суду м.Львова від 31.10.2024 року у справі № 462/8840/23 та Яворівського районного суду Львівської області від 25.01.2024 року у справі № 944/3562/22 вбачається, що причиною ДТП є винні дії водіїв обох джерел підвищеної безпеки, отже шкода має відшкодовуватись кожним із них у відповідній частині залежно від обставин, що мають істотне значення. В той же час, оскільки жодною із сторін не надано доказів на підтвердження його вини іншому розмірі, тому суд вважає, що шкода підлягає розподілу між винуватцями ДТП у рівних частинах, а саме по 50%.

Із врахуванням наведеного, із ОСОБА_2 на користь позивача слід стягнути 28354,51 грн шкоди, пов`язаної із втратою товарної вартості транспортного засобу, завдану відповідачу внаслідок пошкодження належного йому автомобіля у ДТП, що мала місце 18.05.2023 року (із розрахунку 56709,02 грн х 50%), а тому позов слід задовольнити частково.

З приводу розподілу судових витрат, суд виходить з такого.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що при поданні позову позивачем сплачено 1211,20 грн /а.с. 7/, враховуючи, що позовні вимоги суд задовольняє частково, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме на суму 605,60 грн (із розрахунку 28354, 51 грн х 1211,20 грн : 56709,02 грн).

Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. ч. 1,3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із ч.3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За змістом ч. 5, 6 ст.137 ЦПК України в разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у його постанові від 02 червня 2022 року у справі № 873/108/20 (подібний у постанові від 24 січня 2022 року у справі № 911/2737/17), відшкодування витрат на правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.

Тобто, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, пункт 107 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21, пункт 7.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Крім того, у рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

З договору № 462-ц про надання правничої (правової) допомоги від 05.06.2025 року, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Вареницею В.С. вбачається, що адвокат бере на себе зобов`язання надавати необхідну правничу допомогу під час підготовки а судового провадження по цивільній справі про відшкодування шкоди внаслідок ДТП, що мала місце 18.05.2023 року.

Також адвокатом надано копію свідоцтва на право зайняття адвокатською діяльністю № 209 від 08.07.1993 року.

З акту прийому передачі наданих правничих послуг згідно із договором № 462-ц від 05.06.2025 року (а.с. 63) вбачається, що адвокатом здійснено зустріч та консультацію на суму 1500 грн, опрацьовано законодавчу базу на суму 3000 грн, зібрано необхідні докази на суму 3000 грн, підготовано позовну заяву - 9000 грн, за ведення справи у суді та підготовку інших процесуальних документів 1500 грн, а всього на суму 18000 грн.

Водночас суд зазначає, що дана справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, жодні процесуальні документи представником позивача в ході розгляду справи суду не надавались, а томувимога про стягнення витрат за ведення справи у суді та підготовку інших процесуальних документів у сумі 1500 грн, є безпідставною.

Щодо стягнення решти витрат на суму 16500 грн, суд зазначає, що справа, яка розглядається, є малозначною, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, тому заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в такому розмірі не можуть вважатись розумними та співмірними зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання таких робіт, а також їх необхідністю для постановлення судового рішення.

Таким чином, з урахуванням принципу співмірності, складності справи, обсягу виконаної адвокатом роботи та її необхідності для постановлення даного судового рішення, суд дійшов висновку, що із відповідача на користь позивача слід стягнути 8000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

В той же час, із врахуванням вимог п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України та часткового задоволення позовних вимог з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме на суму 4000 грн (із розрахунку із розрахунку 28354, 51 грн х 8000 грн : 56709,02 грн).

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 258-259, 264-265, 274, 279 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 28354 (двадцять вісім тисяч триста п`ятдесят чотири) грн 51 коп. на відшкодування майнової шкоди, а також 4605,60 грн судових витрат.

В решті вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя