Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" жовтня 2025 р.

м. Київ

справа № 755/16729/25

провадження № 2/755/12401/25

суддя Дніпровського районного суду м. Києва Галаган В.І., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Аграрний Фонд» до ОСОБА_1 про визнання недійсним одностороннього правочину,

УСТАНОВИВ:

Позивач АТ «Аграрний Фонд» звернулось до суду з позовом, відповідно до якого просить визнати недійсним з моменту вчинення односторонній правочин про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог, а саме: заяву ОСОБА_1 про зарахування зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, від 18.08.2025 року, мотивуючи свої вимоги тим, що на адресу позивача АТ «Аграрний Фонд» надійшла заява відповідача ОСОБА_1 про зарахування зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, від 18.08.2025 року, обґрунтована тим, що між сторонами існують зустрічні однорідні грошові вимоги у сумі 752 294,52 грн., присуджені рішеннями суду у справах № 760/1774/24 та № 755/13814/21, строк виконання за якими настав та які випливають з трудових відносин та регресного відшкодування. Однак позивач вважає вказану заяву такою, що не відповідає умовам ч. 1 ст. 601 ЦК України, а тому відсутні підстави для зарахування зустрічних вимог, оскільки грошові зобов`язання відповідача ОСОБА_1 перед АТ «Аграрний Фонд» визначені трьома рішеннями Дніпровського районного суду м. Києва у справах № 755/13814/21, № 755/4855/22, № 755/6821/23, а не тільки вибірково у справі № 755/13814/21. Крім того, сторонами подано касаційні скарги на постанову Київського апеляційного суду та рішення Соломянського районного суду м. Києва у справі № 760/1774/24, що, на думку позивача, свідчить про відсутність ознаки безспірності вимог, які зараховуються, тому позивач вимушений звернутись з даною заявою до суду.

08 вересня 2025 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом Акціонерного товариства «Аграрний Фонд» до ОСОБА_1 про визнання недійсним одностороннього правочину, та постановлено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику/повідомлення сторін.

06 жовтня 2025 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва заяву представника позивача Банчука Б.М. про зміну порядку розгляду справи, - залишено без задоволення.

Відповідач ОСОБА_1 скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, у встановлений строк, відповідно до якого відповідач проти позову заперечив в повному обсязі, вказуючи на його необґрунтованість.

Представник позивача АТ «Аграрний Фонд» Банчук Б.М. подав відповідь на відзив, відповідно до якого позовні вимоги підтримав з підстав, що містить зміст позовної заяви.

Відповідач ОСОБА_1 скористався процесуальним правом подачі письмових заперечень, відповідно до яких, відповідачем підтримано свою позицію, викладену у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.

Судом встановлено, що 26.07.2022 року заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва у справі № 755/13814/21, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 09.07.2024 року та постановою Верховного Суду від 08.01.2025 року, позов Акціонерного товариства «Аграрний фонд» до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Аграрний фонд» завдану матеріальну шкоду у розмірі 945 892 (дев`ятсот сорок п`ять тисяч вісімсот дев`яносто дві) грн. 84 коп. В іншій частині позову - відмовлено. (а.с. 42-45)

07.06.2023 року рішенням Дніпровського районного суду м. Києва у справі № 755/4855/22, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 14.11.2023 року та постановою Верховного Суду від 19.06.2024 року, позов Акціонерного товариства «Аграрний фонд» до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди в порядку регресу - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Аграрний фонд» завдану матеріальну шкоду у розмірі 1 490 014 (один мільйон чотириста дев`яносто тисяч чотирнадцять) грн. 03 коп. В іншій частині позову - відмовлено. (а.с. 30 зв.-37)

08.05.2025 року рішенням Дніпровського районного суду м. Києва у справі № 755/6821/23, позов Акціонерного товариства «Аграрний Фонд» до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди в порядку регресу - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Аграрний фонд» завдану матеріальну шкоду у розмірі 762 700 (сімсот шістдесят дві тисячі сімсот) грн. 78 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Аграрний фонд» судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 11 440 (одинадцять тисяч чотириста сорок) гривень 51 коп. (а.с. 38-41)

06.08.2025 року у справі № 760/1774/24 постановою Київського апеляційного суду рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 18 березня 2025 року, та додаткове рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 03 квітня 2025 року, скасовано та ухвалено у вказаній справі нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Акціонерного товариства «Аграрний фонд» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 4 660 143,26 грн. з відрахування роботодавцем від вказаної суми податків та інших обов`язкових платежів, 10 000 грн. на відшкодування спричиненої моральної шкоди, 30 000 грн. судових витрат по оплаті правничої допомоги, а всього 4 706 013,26 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. (а.с. 58-63)

18.08.2025 року ОСОБА_1 на адресу АТ «Аграрний фонд» надіслано заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, відповідно до якої постановою Київського апеляційного суду від 06.08.2025 року у справі № 760/1774/24 стягнуто з АТ «Аграрний фонд» на користь ОСОБА_1 4 706 013,26 грн., а заочним рішенням Дніпровського районного суду від 26.07.2022 року у справі № 755/13814/21 стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Аграрний фонд» 977 294,52 грн. Рішення суду набрали законної сили. Станом на 18.08.2025 року ОСОБА_1 добровільно сплачено 225 000,00 грн., не відшкодованою у межах справи № 755/13814/21 є сума у розмірі 752 294,52 грн. Таким чином, станом на 18.08.2025 року між ОСОБА_1 та АТ «Аграрний фонд» існують зустрічні однорідні грошові вимоги у сумі 752 294,52 грн., строк виконання за якими настав, які випливають з трудових відносин (справа № 760/1774/24) та регресного відшкодування (справа № 755/13814/21). На підставі статей 601, 602 ЦК України ОСОБА_1 повідомлено АТ «Аграрний фонд» про зарахування та припинення грошових зобов`язань між сторонами у розмірі 752 294,52 грн. за рішенням суду у справі № 755/13814/21, шляхом зарахування зустрічних позовних вимог, строк виконання яких настав. Сальдо в сумі 3 953 718,74 грн. на користь ОСОБА_1 останній просить сплатити шляхом перерахування коштів на банківський рахунок ОСОБА_1 добровільно. (а.с. 5)

22.08.2025 року АТ «Аграрний фонд» на адресу ОСОБА_1 надіслано Лист № 5.3-03/3/170 за наслідками розгляду заяви від 18.08.2025 року, яким заявнику зауважено, що зобов`язання між сторонами існують на підставі чотирьох рішень суду у справах № 755/13814/21, № 755/4855/22, № 755/6821/23, № 760/1774/24, а не лише на підставі рішень суду у справах № 755/13814/21 та № 760/1774/24, при цьому у справі № 760/1774/24 сторонами подано касаційні скарги, тому наразі існує спір щодо суми стягнення грошових коштів у справі № 760/1774/24, що свідчить про відсутність ознаки безспірності вимог, які зараховуються, тому заява про зарахування зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, від 18.08.2025 року не відповідає ч. 1 ст. 601 ЦК України. При цьому АТ «Аграрний фонд» не спростовано твердження заявника ОСОБА_1 про добровільну сплату ним на рахунок АТ «Аграрний фонд» грошових коштів 225 000,00 грн. (а.с. 29 зв.-30)

Відповідно до ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, серед яких волевиявлення учасника правочину,яке має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, а також вчинення правочину у формі, встановленій законом.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України , підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно зі ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Презумпція правомірності правочину є важливою гарантією реалізації цивільних прав учасниками цивільних відносин. Вона полягає у припущенні, що особа, вчиняючи правочин, діє правомірно. Своїм підґрунтям встановлення презумпції правомірності правочину має визначальні засади цивільного права як свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; справедливість, добросовісність та розумність цивільного законодавства ( ст. З Цивільного кодексу України). Згідно з цими засадами припускається, що особа може, реалізуючи своє право свободи договору (а точніше - право свободи правочину), вчиняти з метою створення, зміни, припинення тощо цивільних прав і обов`язків будь-які правомірні дії. При цьому не вимагається прямої вказівки на правомірність тих чи інших дій у акті цивільного законодавства: достатньо, що закон не визначає ці дії як заборонені.

Правочин є найбільш розповсюдженим юридичним фактом, за допомогою якого набуваються, змінюються, або припиняються права та обов`язки в учасників цивільних правовідносин.

До односторонніх правочинів, зокрема, відноситься: видача довіреності, відмова від права власності, складання заповіту, публічна обіцянка винагороди, прийняття спадщини, згода іншого співласника на розпорядження спільним майном; заява про здійснення зарахування. При вчиненні одностороннього правочину воля виражається (виходить) від однієї сторони. Між цим така сторона може бути представлена декількома особами, прикладом чого може виступати видання довіреності двома та більше особами, спільний заповіт подружжя та ін.

Аналіз розуміння як правочину, так і одностороннього правочину свідчить, що односторонні правочини: є вольовими діями суб`єкта; вчиняються суб`єктами для здійснення своїх цивільних прав і виконання обов`язків; спрямовані на настання правових наслідків (набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків).

Згідно зі статтею 601 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Відповідно до статті 602 Цивільного кодексу України не допускається зарахування зустрічних вимог: 1) про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю; 2) про стягнення аліментів; 3) щодо довічного утримання (догляду); 4) у разі спливу позовної давності; 4-1) за зобов`язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом; 5) в інших випадках, встановлених договором або законом.

Виходячи з викладеного, вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають бути:

- зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим);

- однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, наприклад, грошей. При цьому правило про однорідність вимог поширюється на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення таких вимог. Допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо);

- строк виконання таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

Крім цього, між сторонами не повинно бути спору відносно характеру зобов`язання, його змісту та умов виконання.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що потрібно розмежовувати зарахування та заяву про зарахування. Адже, сама по собі наявність зустрічних однорідних вимог не призводить до їх зарахування, і, відповідно не припиняє зобов`язання. Необхідним і достатнім є наявність заяви про зарахування зустрічних вимог хоча б однієї із сторін.

Заява однієї із сторін про зарахування зустрічних вимог для досягнення бажаного правового ефекту не потребує відповіді з боку адресата, а потребує лише сприйняття заяви останнім. Наслідком подання заяви про зарахування зустрічних вимог, за наявності передбачених умов для зарахування, є остаточне і безповоротне припинення відповідних зобов`язань повністю або частково.

Вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду); строк виконання таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог можливе на будь-якій стадії розвитку відносин сторін, у тому числі й на стадії виконання судового рішення. (постанова Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 761/33621/18)

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, керуючись вищенаведеними нормами цивільного законодавства, суд не убачає підстав для визнання недійсним з моменту вчинення одностороннього правочину про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог, а саме: заяву ОСОБА_1 про зарахування зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, від 18.08.2025 року, - оскільки вимоги, які підлягають зарахуванню за рішенням у справі № 755/13814/21 та частково за рішенням у справі № 760/1774/24, є зустрічними щодо кожного із сторін зобов`язання, однорідними щодо грошових коштів у гривні, строк виконання зобов`язання настав із набранням рішеннь судів законної сили. При цьому безспірність зобов`язання відносно характеру зобов`язання, його змісту встановлено рішеннями суду, які станом на день складення ОСОБА_1 заяви від 18.08.2025 року набрали законної сили.

Наявність касаційної скарги сама по собі не припиняє зобов`язання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог. Зарахування - це правочин, що потребує заяви однієї зі сторін, який припиняє зобов`язання, якщо для цього є підстави, передбачені законом.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов Акціонерного товариства «Аграрний Фонд» до ОСОБА_1 про визнання недійсним одностороннього правочину, є необґрунтованим, безпідставним та таким, що не підлягає до задоволення в повному обсязі.

В порядку ч. 2 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, з огляду на повну відмову у задоволенні позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 3, 6, 11, 16, 202, 203, 215, 601, 602 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2, 4, 6-13, 19, 82, 89, 133, 137, 141, 158, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 279, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Акціонерного товариства «Аграрний Фонд» до ОСОБА_1 про визнання недійсним одностороннього правочину - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасники справи мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення даного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 06 жовтня 2025 року.

Суддя: В.І. Галаган