Справа № 188/1443/19
Провадження № 2/188/4/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2025 року с-ще Петропавлівка

Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області в складі :

головуючої судді Курочкіної О.М.

секретар судового засідання Фесик Ю.В.

справа №188/1443/19

Позивач: ОСОБА_1

Відповідачі:

Товариство з обмеженою відповідальністю «АГРОФІРМА "НІБАС",

Синельниківська районна державна адміністрація

Петропавлівська селищна рада Дніпропетровської області

Третя особа Головне управління Держеокадастру у Дніпропетровській області про стягнення заборгованості

про витребування майна з чужого незаконного володіння

ВСТАНОВИВ:

Підставами для звернення до суду є наступні обставини.

Позивач є спадкоємцем після смерті бабусі - ОСОБА_2 .

ОСОБА_2 , як члену КСП "Прогрес" на підставі сертифікату належало право на земельну частку (пай).

На початку 1999 року до неї звернувся Відповідач по справі з пропозицією взяти у неї в користування на 20 років земельну ділянку на яку вона має право за Сертифікатом, а відповідач по справі їй на протязі 20 років буде передавати щорічно по 1 тонні пшениці 3-го класу, або іншої сільськогосподарської продукції.

Погодившись на пропозицію Відповідача по справі, ОСОБА_2 маючи право на земельну частку (пай) 12 квітня 1999 року уклала з Відповідачем Договір міни, згідно якого ОСОБА_2 передала Відповідачу своє право на земельну ділянку, яке належало їй на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай), а Товариство згідно п. 1 укладеного між ними догором, зобов`язався передавати їй щорічно по 1 тонні пшениці 3-го класу, або іншої сільськогосподарської продукції.

Окрім того, для того, щоб відповідач по справі мав можливість користуватися земельною ділянкою, ОСОБА_2 за вищевказаним Договором уповноважила Відповідача по справі виділити земельну ділянку в натурі з одержанням Державного акту на право власності на землю на її ім`я.

Користуватися належною позивачу після смерті ОСОБА_2 земельною ділянкою Відповідач по справі мав можливість 20 років з дня укладання цього договору.

Договір було укладено 12.04.1999 року та посвідчено державним нотаріусом приватним нотаріусом Петропавлівського районного нотаріального округу Свириденко Л.В.

Враховуючи ту обставину, що Договір міни між ОСОБА_2 та Відповідачем по справі було укладено 12.04.1999 року, то строк користування Відповідачем по справі земельнок ділянкою (паєм) закінчився 12.04.2019 року.

Більш того, так як в укладеному ОСОБА_2 та Відповідачем по справі Договорі міни ОСОБА_2 ще й уповноважила Відповідача по справі на виділення земельної ділянки в натур, з одержанням Державного акту на право власності на землю, то у Відповідача по справі на даний час на руках повинен бути й Державний акт на земельну ділянку оформлений на ім`я ОСОБА_2 та технічна документація на землю.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла.

У зв`язку зі смертю ОСОБА_2 залишилася спадщина у вигляді:

- житлового будинку АДРЕСА_1 ;

- земельної ділянки розміром 6,77 га в КСП "Прогрес" Петропавлівського району Дніпропетровської області, на яку повинен був оформити правовстановлюючі документи на ім`я батька позивачки Відповідач по справі (за Сертифікатом серії ДП № 0127421).

Після смерті ОСОБА_2 спадщину фактично прийняв батько позивачки, ОСОБА_2 , який у свою чергу помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_2 за час свого життя правовстановлюючі документи на спадщину не встиг переоформити.

Після смерті ОСОБА_2 позивачка звернулася до нотаріальної контори і прийняла спадщину у вигляді вищевказаного житлового будинку, про що свідчить свідоцтво про право на спадщину законом від 30.01.2017 р.

Земельну ділянку позивачка на себе не переоформлювала, однак, згідно норм діючого законодавства України, вважає себе спадкоємицею, яка прийняла її у спадщину.

На даний час строк дії Договору міни сплинув, позивачка звернулася до Відповідача по справі з письмовою заявою щодо повернення їй з його користування надану йому вищевказану земельну ділянку, а також віддати оформлений на ім`я її бабусі Державний на земельну ділянку разом з усією технічною документацією на неї.

Заяву відповідач по справі отримав, однак по день звернення до суду з позовом, не вчинив жодної дії щодо повернення позивачу земельної ділянки разом з документі на неї, що примушує позивачку звертатися до суду з цим позовом.

Позивач вважає, що укладений між сторонами Договір є багатостороннім, а також строковим крім того, в укладеному Договорі міни суттєвих умов договору не має, не вказані предмет договору, ціна договору, а тому вказаний договір, як вважає позивач відноситься до договору користування.

Позивач просить суд скасувати Розпорядження про передачу ТОВ АФ «НІБАС» земельної ділянки, визнати за нею право власності на земельну ділянку та витребувати її у ТОВ АФ «НІБАС».

ТОВ АФ «НІБАС» надано відзив на позовну , позовні вимоги не визнано.

В обґрунтування правової позиції зазначено, що згідно до п. 1 договорів міни від 12 квітня 1999 року передбачалося, що фізична особа обміняла належне їй право на земельну частку (пай) в колективному сільськогосподарському підприємстві «Прогрес» належне їй на підставі сертифікату, а ТОВ АФ «НІБАС» передає цьому громадянину щорічно 1 тону пшениці 3-го класу, або іншу сільськогосподарську продукцію на протязі 20 років з моменту укладення цього договору.

Відповідно до п. З договорів міни право на земельну частку (пай) переходить до ТО В агрофірма «НІБАС» з моменту підписання і нотаріального посвідчення цього договору. Предмет обміну вільний від претензій сторін і третіх осіб.

Отже право на земельну частку (пай) перейшло до відповідача-1 ще 12 квітня 1999 року, а той факт, що зустрічне зобов`язання відповідача відповідно до умов договору було, на думку позивача, реалізовано після спливу 20 років жодним чином не впливає на зміну чи припинення цього права власності.

Оскільки договори міни передбачали, що право на земельну частку (пай) переходить з моменту підписання договору, то виконання зустрічного зобов`язання з боку ТОВ АФ «НІБАС», а саме - передача продукції, яка виступала предметом міни жодним чином не означає, що договір припинив свою дію.

По суті позивач стверджує, що належне виконання зобов`язання однією зі сторін призводить до втрати цією стороною того, що вона отримала за договором раніше. Такий підхід, вочевидь не відповідає базовим поняттям цивільного права.

Істотними умовами договору міни є те, яке майно (майнові права) передаються за договором одному учаснику іншому та те, яке майно (майнові права) надаються іншим учасником навзаєм.

Твердження про необхідність зазначення у договору міні ціни у грошовому виразі, яка предметом обміну не відповідає дійсності, оскільки суперечить самій сутності договору міни, і на момент укладення правочину, законодавством не вимагалося.

Посилання позивача на положення Цивільного Кодексу України 2003 року щодо питань набуття відповідачем права на земельну частку (пай) є помилковим, оскільки таке право було набуто відповідачем, ще до набрання чинності цим нормативним актом.

Зауваження позивача про необхідність повернення земельної ділянки в строк до 12.04.2019 року ґрунтуються на помилковому розумінні нею положень законодавства та змісту договору, який сама позивач безпосередньо не укладала.

Земельна ділянка, про яку зазначає позивач ніколи не належала громадянці ОСОБА_2 , жодних доказів щодо отримання нею права власності на цю ділянку позивач також не наводить. Так само не доведено, що така земельна ділянка взагалі перебуває у власності відповідача та що відповідач має в наявності державний акт на цю ділянку і такий акт підлягає переданню позивачу.

Щодо доданих договорів міни, то відповідач зауважує, що ці договори міни є чинними та виконані обома сторонами належним чином, а отже тільки спростовують обґрунтування позову зазначені позивачем.

Отже, відповідачі жодним чином не порушили будь-які права позивача, більш того, саме існування у позивача саме тих суб`єктивних прав (права власності на певні земельні ділянки), які він просить захистити, також не доведено позивачем.

У зв`язку з цим, позовна заява за жодних обставин не може вважатися такою, що підлягає задоволенню, оскільки ґрунтується на помилковому тлумаченні позивачем фактичних обставин справи та норм матеріального права.

Петропавлівською районною державною адміністрацією надано до суду пояснення та документи, витребувані судом.

11.12.2019 року до Петропавлівської райдержадміністрації надійшла заява позивачки про збільшення позовних вимог.

Однією із вимог є визнання незаконним та скасування розпорядження голови Петропавлівської райдержадміністрації від 06.06.2011 року № Р-251-1-11 в частині передачі ТОВ АФ «Нібас» однієї земельної ділянки розміром 6.77 га на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ДП №0127421 та договору міни серії АВА №522509 від 12.04.1999 року. Проти задоволення зазначеної вимоги заперечили.

Від учасників справи надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Вивчивши позов, відзив, пояснення та надані сторонами докази суд приходить до висновку позов не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, 12.04.1999 року ОСОБА_2 та Відповідач уклали договір міни , який належним чином посвідчений нотаріусом та зареєстрований в реєстрі за №189.

Відповідно до укладеного договору ОСОБА_2 обміняла належне їй право на земельну частку (пай) в колективному сільськогосподарському підприємстві «Прогрес», належне їй на підставі сертифікату виданого районною державною адміністрацією в Петропавлівському районі Дніпропетровської області, а ТОВ АФ «НІБАС» передає ОСОБА_2 щорічно 1 тонну пшениці 3-го класу, або іншу сільськогосподарську продукцію на протязі 20 років з моменту укладання цього договору.

Зазначеним договором передбачено у разі смерті позивача право отримання с/г продукції належної ОСОБА_2 переходить до спадкоємця на тих же умовах, що не суперечить нормам цивільного законодавста, які діяли на час укладання договору та на час прийняття спадщини.

Свідоцтвом про право на спадщину за законом підтверджується, що ОСОБА_1 є спадкоємцем спадщини після смерті ОСОБА_2 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Договором міни прямо передбачено, що ТОВ АФ «НІБАС» одержавши у відповідності з цим договором право на земельну частку (пай), має право здійснювати відносно нього всі угоди не заборонені законодавством України, в тому числі має право на виділення його в натурі з одержанням державного акта на право власності на землю.

Відповідно до листа Петропавлівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області Розпорядженням голови райдержадміністрації від 06.06.2011 року №Р-251-11 «про передачу ТОВ АФ «НІБАС» договорів міни (згідно реєстру) земельних ділянок замість сертифікатів на земельні частки (паї) КСП «Прогрес». Зазначеним розпорядженням ТОВ АФ «НІБАС» було зобов`язано виготовити державні акти на право власності на землю.

Зазначені обставини підтверджуються витягом з протоколу №21 засідання комісії з питань регулювання земельних відносин при Петропавлівській адміністрації від 19.05.2011 року, заявою директора ТОВ АФ «НІБАС» від 06.08.2011 року.

Правовідносини сторін на момент укладення договорів міни регулювалися Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Конституцією України та діючими на той час ЦК Української РСР 1963 року, законом України «Про власність», ЗК України в редакції від 13 березня 1992 року, Законом України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», Указами Президента України № № 666/94 та 720/95.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст..41 Конституції України Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Укладений договір не порушував норми передбачені ч.1 ст.44, ч.1 ст.47, ст..48 ЦК України в редакції на час виникнення правовідносин між сторонами.

Відповідно до ст153 ЦК УРСР договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах.

Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або і необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Статтею 241 ЦК УРСР передбачено, що за договором міни між сторонами провадиться обмін одного майна на інше.

Кожний з тих, хто бере участь у міні, вважається продавцем того майна, яке він дає в обмін, і покупцем майна, яке він одержує.

До договору міни застосовуються відповідно правила про договір купівлі-продажу, якщо інше не випливає з змісту відносин сторін (ст.242 ЦК УРСР).

У частині 1 ст.23 ЗК України 1992 року зазначено, що право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

З тексту договору міни вбачається, що його предметом була міна права на земельну частку (пай), яке посвідчувалось документом, тобто Сертифікатом (ст.2 Указу Президента України №666/94)

Умови обумовлені в договорі міни сторонами виконані в повному обсязі. Крім того, в наданій позивачем заяві до ТОВ АФ «НІБАС» за змістом вбачається визнання позивачем укладання договору міни і повноваження на виділення земельних ділянок в натурі з одержанням на ім`я ТОВ АФ «НІБАС» Державних актів на право власності на землю.

Таким чином вимога про витребування від ТОВ АФ «НІБАС» земельної ділянки задоволенню не підлягає.

Вимога в частині визнання незаконним та скасування розпорядження голови Петропавлівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області від 06.06.2011 р. № Р-251-11 в частині передання Товариству з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Нібас» земельної ділянки розміром по 6,77 га на підставі Сертифікату на право на земельну частку (па) серії ДП № 0127421 та договору міни серії АВА 522509 від 12.04.1999 р. є необґрунтованою і задоволенню не підлягає.

Судові витрати відповідно до положень ст141 ЦПК Укрїни слід залишити за позивачем.

Беручи до уваги умови договору міни , керуючись ст. 44, 47,48, 153 ЦК України, ст.ст. 4, 133, 141, 258, 264-265, 280-282 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Взадоволенні вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю АГРОФІРМА "НІБАС", Синельниківської районної державної адміністрації, Петропавлівської селищної ради Дніпропетровської області, третя особа Головнеуправління Держеокадастру у Дніпропетровській області

про витребування майна з чужого незаконного володіння відмовити .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності до п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, тобто до Дніпровського апеляційного суду через Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області.

Суддя О. М. Курочкіна