ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/5330/24 Номер провадження 22-ц/814/1759/25Головуючий у 1-й інстанції Самсонова О. А. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Триголова В.М.

суддів: Дорош А.І., Лобова О.А.

секретар: Горбун К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» на додаткове рішення Київського районного суду міста Полтави від 05 лютого 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом в якому просив просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 11054, вчинений 05 жовтня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Київської області Сазоновою Оленою Миколаївною, яким стягнуто з громадянина України ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованість у розмірі 28506,25 грн.

Рішенням Київського районного суду міста Полтави від 26 грудня 2024 року позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною, від 05 жовтня 2021 року за № 11054 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором № від 25 листопада 2019 року.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» на користь ОСОБА_1 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок) на відшкодування понесених судових витрат зі сплати судового збору.

30.12.2024 року до суду першої інстанції надійшла заява представника позивача, адвоката Усенка Антона Володимировича, про стягнення з відповідача витрат на правову ( правничу) допомогу у загальному розмірі 10 500 грн..

Додатковим рішенням Київського районного суду міста Полтави від 05 лютого 2025 року заяву задоволено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» на користь ОСОБА_1 10500 грн. на відшкодування витрат з оплати правничої допомоги.

В апеляційному порядку додаткове рішення оскаржило ТОВ «Дебт Форс». Скарга мотивована тим , що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права , без урахування заперечень товариства щодо заявленої позивачем суми.

Апелянт вказує, що сума витрат на правничу допомогу , стягнута судом першої інстанції є завищеною у відповідності до категорії та складності приправи й доведеності позивачем понесених витрат на надання правничої допомоги.

Окрім того зазначає, що позивачем не обґрунтовано належними доказами заявлену до стягнення суму судових витрат на правничу допомогу. При зверненні із позовом було заявлено суму 6 500 грн , без надання доказів понесення таких витрат , а в подальшому відповідна сума збільшилась до 10 500 грн. На думку скаржника вказана сума є значно завищеною , не відповідає складності справи та об`єму наданих послуг.

Зважаючи на вказане ТОВ «Дебт Форс» просить скасувати додаткове рішення Київського районного суду міста Полтави від 05 лютого 2025 року та постановити нове про відмову в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.

На підтвердження витрат на правничу допомогу суду надано :

договір про надання правової допомоги від 27.06.2024 року;

акт здачі прийняття наданих послуг від 18.07.2024 року;

квитанцію до прибуткового касового ордера №б/н від 18.07.2024 року на суму 6500 грн.;

акт здачі прийняття наданих послуг від 02.08.2024 року;

квитанцію до прибуткового касового ордера №б/н від 02.09.2024 року на суму 4000 грн..

За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ст.ст. 1, 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договором про надання правової допомоги.

Рішення Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "EastAlliance Limited про ти України" (заява №19336/04, п. 269) вказує, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

19 лютого 2020 року Великою Палатою Верховного Суду прийнято додаткову постанову у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19), з якої вбачається, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом з тим чинне цивільне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

-розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

-розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що Цивільним процесуальним кодексом України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1.) їх дійсність; 2.) необхідність; 3.) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до Цивільного процесуального кодексу України законодавцем принципово по-новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

Оскільки дійсність та необхідність витрат на правничу допомогу є об`єктивно обґрунтованими, однак присуджений розмір є очевидно завищеним і суперечить реально наданим адвокатом об`ємом допомоги, складності даної цивільної справи та вимогам закону, колегія суддів вважає правильним зменшити його з 10 500 гривень до 3 000 гривень, які підлягатимуть стягненню із ТОВ «Дебт Форс» на користь ОСОБА_1 .

Підставою для зміни оскаржуваного рішення відповідно до пунктів 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» задовольнити частково.

Додаткове рішення Київського районного суду міста Полтави від 05 лютого 2025 року змінити, зменшивши розмір витрат на правничу допомогу, що стягується із Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» на ОСОБА_2 , із 10 500 гривень до 3 000 гривень.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя: В.М. Триголов

Судді: А.І. Дорош

О.А. Лобов