справа № 362/2719/25
провадження № 2/362/2276/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.10.25 року

Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі судді Поповича О.В. розглянув у порядку письмового провадження в місті Василькові за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості й

установив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» (далі - ТОВ «СВЕА ФІНАНС», позивач) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач, Позичальник), в якому просить стягнути заборгованість за Договором №01760-04/2023 від 02 квітня 2023 року у розмірі 58 395,00 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що відповідач не виконує свої зобов`язання за Договором, у зв`язку із чим у останнього виникла заборгованість.

Ухвалою про відкриття провадження у справі суд постановив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого останній заперечує проти вимог позивача. Зокрема, посилається на той факт, що не можна вважати підписаною пропозицію укласти електронний договір (оферту) у формі Договору про надання фінансового кредиту Кредитодавцем ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ», оскільки використання в якості електронного підпису одноразового ідентифікатора, не передбачено законодавством, а також те, що фактично такий ідентифікатор не одноразовий, так як був використаний Кредитодавцем ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» багаторазово у різні дати. Зазначає, що матеріали судової справи не містять жодного доказу, що укладення договору відбувалось в порядку визначеному чинним законодавством. Зазначає про невідповідність прізвища боржника - Діденео та прізвища відповідача по справі - ОСОБА_2 . Крім того, відповідач зазначає, що позивач не надає жодних доказів заповнення заявки і реєстрації особистого кабінету Позичальником, не надає самої заявки на отримання кредиту, у якій би було виражено волевиявлення Позичальника, не надає доказів відправлення підписаних обома сторонами електронних документів на електронну адресу Позичальника. Відповідач заперечує укладення Договору про надання фінансового кредиту № 01760-04/2023 від 02 квітня 2023 року та існування оригіналу такого договору в електронній формі з підписами обох сторін у дату його укладення. Також посилається на недоведеність перерахунку коштів відповідачу за вказаними Договором, відсутність первинних бухгалтерських документів.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про можливість часткового задоволення позову з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 02 квітня 2023 року між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та відповідачем укладено Договір про надання фінансового кредиту №01760-04/2023.

Відповідно до Розділу 1 Договору про надання фінансового кредиту ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» зобов`язується надати Позичальнику грошові кошти в гривні (далі - кредит) в сумі 15 000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором.

Кредит надається строком на 25 днів (до 26 квітня 2023 року), базова процентна ставка становить 2,5 % на день.

ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» свої зобов`язання за Кредитним договором виконало, та надало позичальнику грошові кошти шляхом їх перерахування на картку позичальника НОМЕР_1 , яку Позичальник вказав при оформленні кредиту. Наведене підтверджується документом від надавача платіжних послуг ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ».

03 липня 2023 року між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» укладено Договір факторингу №3072023, відповідно до умов якого, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Клієнт (Первісний кредитор) передав Фактору (Новому кредитору), а Фактор прийняв права вимоги за грошовими зобов`язаннями, що виникли у Клієнта за кредитними договорами, укладеними між боржниками та Клієнтом.

Відповідно до Додатку 1 (Реєстру боржників) до Договору факторингу №3072023 від 03 липня 2023 року в тому числі відступлено заборгованість відповідача за кредитним договором №01760- 04/2023.

29 листопада 2023 року між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» (ТОВ «СВЕА ФІНАНС») укладено Договір факторингу № 01.02-79/23, відповідно до умов якого ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» передає (відступає) Новому кредитору, а Новий кредитор набуває Права вимоги від ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» за Кредитними договорами та сплачує ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» за відступлення права вимоги, грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки встановлені цим Договором.

Відповідно до Додатку 1 (Реєстру боржників) до Договору факторингу № 01.02-79/23 від 29 листопада 2023 року заборгованість відповідача за кредитним договором №01760- 04/2023 (станом на дату відступлення права вимоги) складає 58 395,00 грн.

Станом на дату звернення до суду із даною позовною заявою позивач зазначає, що заборгованість відповідача за Договором про надання фінансового кредиту №01760-04/2023 від 02 квітня 2023 року становить 58 395,00 грн., у тому числі заборгованість по тілу кредиту - 15 000,00 грн., заборгованість по відсотках - 43 395,00 грн.

Отже, по справі існує спір щодо виконання договірних зобов`язань сторонами за договором, у якому відбулась заміна кредитора шляхом відступлення первісним кредитором новому кредитору права вимоги до боржника у розмірі невиконаних позичальником зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів.

Суд вважає, що спірні правовідносин сторін урегульовані положеннями ЦК України та Законом України «Про споживче кредитування», Законом України «Про електронну комерцію»

Зокрема, відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори й інші правочини.

Відповідно до частин першої, другої, четвертої статті 201 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Згідно з приписами частини першої статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У силу частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з абзацами першим, другим частини першої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Частиною другою цієї ж статті обумовлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до статті 12 Закону України «Про електрону комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину;

електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до статті 3 цього ж Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис згідно частини першої статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг».

За приписами частини першої статті 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання супровідних послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію»). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.

Зміст процитованих вище правових норм свідчить, що правочин, в тому числі й договір, є законодавчо визначеною підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків.

Формою правочину є усна, або письмова, специфічним видом якої є електронна форма правочину.

При цьому, для дотримання письмової, в тому числі й електронної форми правочину, є наявність підпису сторін.

Суд дійшов висновку, що Договір про надання фінансового кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами договору надання грошових коштів у позику.

Так, пунктом 1.10. Договору сторони домовилися, що всі документи щодо надання Кредиту підписуються Клієнтом з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Первісний кредитор направив відповідачу через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор W2803 на номер телефону НОМЕР_2 , зазначений Позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті, котрий у свою чергу, останнім також зазначається у відзиві на позовну заяву.

У відповідності до пункту 1.14 Договору електронний підпис одноразовим ідентифікатором як аналог власноручного підпису є підтвердженням особи Клієнта. У разі згоди із запропонованими умовами кредитування, Клієнт підписує Договір за допомогою отриманого одноразового ідентифікатора.

Введенням/відправленням одноразовий ідентифікатор Первісному кредитору у відповідному розділі сайту відповідач фактично прийняв (акцептував) пропозицію (оферту) щодо укладання Договору про надання фінансового кредиту № 01760-04/2023, на умовах визначених цією офертою.

З наданих суду доказів вбачається, що відповідач вчинив певну сукупність дій спрямовану на отримання позики від ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ».

Посилання відповідача на помилку у правописі прізвища Позичальника суд оцінює критично за наявності також інших реквізитів відповідача, як то - РНОКПП та адреса реєстрації, що збігається із даними відповідача по справі.

У силу статті 629 ЦПК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Первісний кредитор належно виконав умови кредитного договору, надавши відповідачу кредитні кошти у розмірі 15 000 грн.

Однак, відповідач належним чином не виконав взяті на себе за договором зобов`язання, своєчасно не повернув кредит, у зв`язку із чим у відповідача утворилась заборгованість.

Доказів оспорювання в судовому порядку укладеного договору відповідачем не надано.

На момент розгляду справи відповідач не сплатив суму вказаної заборгованості.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (статті 629 ЦК України).

Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України).

Таким чином, виходячи із вищенаведеного суд прийшов до висновку про те, що відповідач ухиляється від виконання взятих на себе за договором зобов`язань, що є порушенням норм чинного законодавства України та умов вказаного договору.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

За приписами частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно з частинами першою, другою статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Суд установив, що позивач нарахував відповідачу суму заборгованості за відсотками у розмірі 43 395,00 грн.

У силу вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц зробила висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Подібні правові висновки викладено також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16.

Відповідно до умов Договору про надання фінансового кредиту № 01760-04/2023 від 02 квітня 2023 року кредит надається строком на 25 днів, тобто до 26 квітня 2023 року.

Інших додаткових угод щодо продовження строку кредитування матеріали справи не містять.

Враховуючи вищевказану правову позицію Верховного Суду, суд вважає, що право позивача нараховувати передбачені Договором позики проценти припинилося після спливу визначеного договором строку кредитування.

З огляду на це, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню відсотки лише за 25 днів користування кредитом, які за розрахунками суду складають 9 375,00 грн.

В іншій частині позовних вимог про стягнення відсотків суд підстав для задоволення позову не вбачає.

Враховуючи вищевказані обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за Договором про надання фінансового кредиту № 01760-04/2023 від 02 квітня 2023 року підлягають частковому задоволенню у розмірі 24 375,00 грн., у тому числі 15 000,00 грн. заборгованості за тілом кредиту та 9 375,00 грн. заборгованості за відсотками.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, на підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути суму сплаченого судового збору 969,66 грн. пропорційно до розміру задоволених вимог.

Керуючись статтями 12, 81, 263-265, 279, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

1. Задовольнити частково позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

2. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором № 01760-04/2023, а саме заборгованість за тілом кредиту в розмірі 15 000,00 грн., заборгованості за відсотками в розмірі 9 375,00 грн., усього на суму 24 375 (двадцять чотири тисячі триста сімдесят п`ять) гривень 00 копійок.

3. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» судові витрати в сумі 969 (дев`ятсот шістдесят дев`ять) гривні 66 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення: 02 жовтня 2025 року.

Суддя О.В. Попович