Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/873/25

номер провадження 2/695/1090/25

25 вересня 2025 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді Ушакової К.М.,

за участю: секретаря судового засідання Демченко Л.О.,

представника позивача адвоката Федини О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом представника ОСОБА_1 адвоката Федини Олександра Васильовича до Золотоніської міської ради Черкаської області про визнання права власності на земельну діляну в порядку спадкування за законом,

в с т а н о в и в:

представник ОСОБА_1 адвокат Федина О.В. звернувся до суду з позовом до Золотоніської місьської ради Черкаської області про визнання права власності на земельну ділянку у порядку спадкування за законом. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер дід позивача ОСОБА_2 , спадщину після

якого вона прийняла. Було зареєстровано видачу позивачу після смерті ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки для ведення

товарного сільськогосподарського виробництва кадастрові номери «:33:001:0002», «:14:003:0020» та «:14:001:0012»,

розміром 3,01 га, розташовані в межах Благодатнівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області. Крім того, після смерті ОСОБА_2 позивачу у спадок лишилось нерухоме майно - будинок з надвірними спорудами, розташований по АДРЕСА_1 , на який за життя спадкодавець не отримав правовстановлюючого документа. Право власності за позивачем в порядку спадкування за законом було визнане рішенням Золотоніського міськрайонного суду від 24.11.2010 у справі №2-4224/2010 . Також на ім?я спадкодавця було видано державний акт на право власності на земельну ділянку ЯЕ №381144 на підставі рішення Чапаєвської сільської ради від 30.04.2009 №XXIII-7/V на право власності на земельну ділянку кадастровий номер «:01:001:0094» розміром 0,2077 га з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Земельну ділянку згідно державного акту спадкодавцеві передано у власність під вже існуюче домоволодіння, яким володів спадкодавець та яке успадкувала позивач. Оригінал державного акту не зберігся, у зв?язку з чим позивач мала можливість лише отримати його архівну копію. У видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріус 24.11.2024 відмовила у зв`язку з тим, що державний акт було видано 19.10.2009, тобто вже після смерті спадкодавця і право власності в останнього не виникло. Земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку площею 0,2077 га по АДРЕСА_1 надавалася спадкодавцеві у приватну власність до 01.01.2002.

Враховуючи викладене вище, представник позивача просить визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку кадастровий номер «:01:001:0094» розміром 0,2077 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 03.03.2025 прийнято до свого провадження цивільну справу. Розгляд цивільної справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Витребувано з ДРУГОЇ ЗОЛОТОНІСЬКОЇ ДЕРЖАВНОЇ НОТАРІАЛЬНОЇ КОНТОРИ належним чином завірену копію спадкової справи № 47498554 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 18.06.2025 закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Федина О.В. підтримав позовні вимоги.

Представник відповідача Золотоніської міської ради Черкаської області у судове засідання не з`явилася. У матеріалах справи є заява про розгляд справи без її участі. Просила прийняти рішення згідно чинного законодавства.

Заслухавши представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, об`єктивного та всебічного дослідження, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Судом встановлено, відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 23.04.2009 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком є ОСОБА_2 , матір`ю - ОСОБА_4 .

Відповідно до свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3 ОСОБА_3 24.08.1974 зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 , змінивши своє прізвище на « ОСОБА_6 ».

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася ОСОБА_7 , її батьками є ОСОБА_8 та ОСОБА_5 .

Відповідно до свідоцтва про одруження серії НОМЕР_5 ОСОБА_7 05.10.1996 зареєструвала шлюб із ОСОБА_9 , змінивши своє прізвище на « ОСОБА_10 ».

Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №381144 видано 19.10.2009 ОСОБА_2 на підставі рішення Чапаєвської сільської ради від 30.04.2009 №ХХІІІ-7/V є власником земельної ділянки площею 0,2077 га, розташованої по АДРЕСА_1 .

Згідно постанови завідувача Другої золотоніської державної нотаріальної контори Гавриленко Н.П. №836/02-31 від 21.11.2024 ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з тим, що державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯВ №381144 був виданий 19.10.2009 на підставі рішення Чапаєвської сільської ради Золотоніського району Черкаської області від 30.04.2009 року № XXIII-7V після смерті ОСОБА_2 , тому право власності у померлого на цю земельну ділянку не виникло.

Відповідно до заповіту посвідченого секретарем виконавчого комітету Чапаєвської сільської ради Золотоніського району Черкаської області Ткачук С.В. від 24.01.2002 ОСОБА_11 заповів все своє майно своїй дочці ОСОБА_8 .

Згідно зі спадковою справою № 396/2009, заведеною Другою Золотоніською державною нотаріальною конторою, із заявою про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 звернулася його внучка ОСОБА_1 . ОСОБА_8 відмовилась від належного їй спадкового майна на користь дочки ОСОБА_1 . Інші спадкоємці як за заповітом, так і за законом відсутні.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої статті 78 ЗК України право власності на землю це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Згідно п. 7 Розділу X «Перехідні положення» ЗК України 2001 року громадяни, які одержали у власність, у тимчасове користування, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше чинним законодавством, зберігають права на ці ділянки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини першої статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Частиною 1 статті 81 ЗК України визначено способи набуття громадянами права власності на земельні ділянки. Зокрема, згідно з пунктом «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки па підставі прийняття спадщини.

Земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку площею 0,2077 га по АДРЕСА_1 надавалася спадкодавцеві у приватну власність до 01.01.2002.

Згідно ст. 6 ЗК України 1992 року громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок для: ведення селянського (фермерського) господарства; ведення особистого підсобного господарства; будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка); садівництва; дачного і гаражного будівництва. Передача земельних ділянок у власність громадян провадиться місцевими Радами народних депутатів відповідно до їх компетенції за плату або безплатно.

Відповідно до статті 17 ЗК України 1992 року передача у власність земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства у розмірі згідно зі статтею 56 ЗК України 1992 року, що була раніше надана громадянину, провадилася сільськими, селищними, міськими Радами народних депутатів за місцем розташування цієї ділянки.

Згідно ст. 22 ЗК України 1992 року право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється.

Відповідно до статті 23 ЗК України 1992 року право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Декретом Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року №15/92 «Про приватизацію земельних ділянок» було встановлено, що право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених статтею 1 цього Декрету, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю.

Статтею шостою цього ж Декрету було зупинено дію частини другої статті 17 і статті 23 Земельного кодексу України (в редакції 1992 року), якими передбачалося, що право власності виникає лише з дня видачі та державної реєстрації державного акта на право власності на земельну ділянку. Однак дія цих статей Земельного кодексу (в редакції1992 pоку) зупинялася лише для громадян України при передачі їм безоплатно у приватну власність земельних ділянок, наданих їм для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, у межах норм, установлених цим Кодексом.

Враховуючи п. 3 зазначеного Декрету №15-92, право на земельні ділянки, які передавалися у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських споруд в порядку цього Декрету виникало не з моменту отримання відповідного державного акта та після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (намісцевості), а момент виникнення такого права пов`язувався з внесенням відповідного запису у земельно-кадастрові документи, посвідченого відповідною радою народних депутатів.

Згідно з Розділом VII «Прикінцеві та перехідні положення» закону України «Про державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.

Відповідно до постанови Верховного суду у справі №523/3522/16-ц право на спадщину входить до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва та не здійснив державної реєстрації цього права.

Відповідно до частини 5 статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно частини третьої статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

При спадкуванні по заповіту, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (ч. 1 ст. 1223 ЦК України).

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статях 1261-1265 цього Кодексу (частина перша та друга ст. 1223 ЦК України).

За положеннями статті 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому.

Право власності на земельну ділянку відповідно до ст.1225 ЦК України переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Згідно роз`яснень, що містяться у п.п.3.1, 3.5 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013, умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз`яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30.05.2008 № 7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).

Статті 81, 131 ЗК України передбачають, що громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі прийняття спадщини, міни, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод.

Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку.

За життя ОСОБА_2 реалізував своє право на одержання у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель, але державний акт, виданий після його смерті.

Державний акт, виданий після смерті спадкодавця при ухваленні відповідних рішень уповноваженими органами про передачу у власність земельної ділянки за життя спадкодавця, свідчить про набуття спадкодавцем права власності на земельну ділянку.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Частиною 4 статті 41 Конституції України визначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Аналізуючи вищезазначені та досліджені докази, враховуючи те, що позивач має право на спадщину за законом, однак не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину в зв`язку з тим, що державний акт на право власності на земельну ділянку був виданий після смерті спадкодавця ОСОБА_2 , спадкоємцем якої за заповітом була мати позивача ОСОБА_8 , яка відмовилась від належного їй спадкового майна на користь дочки ОСОБА_1 , суд приходить до висновку про те, що порушене право позивача підлягає захисту, а позовні вимоги задоволенню.

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії №198399 від 02.02.2016 ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи.

Оскільки, згідно з п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, то відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 259,263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

позов представника ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 ) адвоката Федини Олександра Васильовича до Золотоніської міської ради Черкаської області (місцезнаходження: вул. Садовий проїзд 8, м. Золотоноша, Золотоніський р-н, Черкаська обл.; ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 26536152) про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 на земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0094 розміром 0,2077 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташованої по АДРЕСА_1 , державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №381144 видано 19.10.2009 ОСОБА_2 на підставі рішення Чапаєвської сільської ради від 30.04.2009 року №ХХІІІ-7/V.

Стягнути з Золотоніської міської ради Черкаської області на користь держави судовий збір у розмірі 968,96 грн..

Рішення може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення у порядку, встановленому чинним законодавством.

Повний текст судового рішення буде складено 03.10.2025.

Суддя К. М. Ушакова