ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4669/25 Справа № 177/2281/24 Суддя у 1-й інстанції - Березюк М. В. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2025 року м. Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Остапенко В.О.

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.

сторони:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Вовк Михайло Вадимович, на рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 31 січня 2025 року, яке ухвалено суддею Березюк М.В. в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, повний текст рішення складено 04 лютого 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2024 року ТОВ «Коллект Центр» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог посилалося на те, що 20 вересня 2019 року між АТ «Альфа-Банк» (в подальшому перейменоване на АТ «Сенс Банк») та ОСОБА_1 укладено договір № 501187179, відповідно до умов якого кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредиту в розмірі 20 000,00 грн, а позичальник зобов`язався повернути використану суму в строк до 20 вересня 2021 року та сплатити проценти за користування кредитними коштами. Згідно умов договору позичальник зобов`язаний у встановлений договором строк, повернути кредит, сплатити проценти, штрафи та пені та інші платежі визначені договором.

Кредитодавець належним чином виконав свої зобов`язання, надав позичальнику кредит, а позичальник свої зобов`язання за кредитним договором не виконував, у зв`язку з чим станом на 10 січня 2023 року має заборгованість у вищевказаному розмірі.

17 травня 2021 року АТ «Альфа-банк» відступило права вимоги за кредитними договорами, в тому числі до відповідача, ТОВ «ФК «Флексіс», а 18 травня 2021 року ТОВ «Флексіс» відступило право вимоги ТОВ «Вердикт Капітал».

ТОВ «Вердикт Капітал» 10 січня 2023 року уклало договір № 10-01/2023, відповідно до умов якого відступило ТОВ «Коллект Центр» право вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі до ОСОБА_1 за договором № 501187179.

У зв`язку із невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект центр» заборгованість за Договорами № 501187179 від 20 вересня 2019 року року у розмірі 32 100,88 грн, понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 2 422,40 та понесені витрати на правовому допомогу у розмірі 9 000,00 грн.

Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 31 січня 2025 року позовні вимоги ТОВ «Коллект Центр» задоволено, стягнуто ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» 32 100,88 грн, у рахунок відшкодування заборгованості за договором № 501187179 від 20 вересня 2019 року станом на 10 січня 2023 року, що складається із заборгованості: за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 16 833,68 грн, за нарахованими процентами та комісіями 14 156,80 грн, інфляційні збитки 893,18 грн, нараховані 3 % річних 217,22 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» 2 422,00 грн в рахунок відшкодування витрат зі сплату судового збору за подання позовної заяви, а також 5 000,00 грн в рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Вовк М.В., вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, крім того, рішення ухвалено з порушенням норм матеріального права, що призвело неправильного вирішення спору, тому просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ТОВ «Коллект Центр» задовольнити частково, а саме стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 19 607,22 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту 13 746,86 грн, за нарахованими процентами 4 953,01 грн, інфляційні збитки у розмірі 729,96 грн, нараховані 3% річних у розмірі 177,39 грн.

Апеляційна скарга обгрунтована тим, що у суду першої інстанції не було підстав стягувати нараховану позивачем заборгованість по комісії за обслуговування кредитної заборгованості, оскільки в кредитному договорі не зазначено конкретного переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з розрахунково-касовим обслуговуванням, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія.

Посилається на те, що паспорт кредиту не являється складовою кредитного договору, оферта та акцепт не містить умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання, а зараховані кредитором кошти на сплату пені повинні бути зараховані на погашення заборгованості по кредиту.

Крім того, зазначає, що сторони погодили загальний розмір відсотків на користування кредитом, встановлений у графіку платежів, який становить 7 584,87 грн та здійснюється за період з 20 вересня 2019 року по 20 вересня 2021 року.

Від ТОВ «Коллект Центр», в інтересах якого діє Ткаченко М.М., надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому остання просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст.7, ч. 1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено, що 20 вересня 2019 року між ОСОБА_1 та АТ «АльфаБанк» укладено договір про надання кредиту № 501187179, згідно умов якого ОСОБА_1 отримав «Кредит готівкою» в розмірі 20 000,00 грн, на 24 місяці, з датою повернення кредиту 20.09.2021, з застосуванням процентної ставки за користування кредитом 33 %. Крім цього, в угоді погоджено надання банком послуги з розрахунково-касового обслуговування у порядку та на умовах, що визначені цим пунктом та Договором, за надання яких сторони погодили комісійну винагороду, а саме обслуговування кредиту 1,80 % від суми кредиту. Пункт 4 договору містить умову про те, що у разі факту наявності прострочення виконання будь-якого грошового зобов`язання за цією угодою, зменшення розміру процентної ставки не відбувається. Договір підписаний сторонами угоди та почав діяти 20.09.2019 (а.с. 14).

Крім цього, сторонами, зокрема позичальником ОСОБА_1 власноручно підписано графік платежів та розрахунок сукупності вартості кредиту, який серед іншого містить умови про те, що датою щомісячного платежу за кредитом визначено 20 число кожного місяця у розмірі мінімального щомісячного платежу 1509,38 грн. Як слідує з графіку, реальна річна процентна ставка за кредитом склала 91,18 %. Графік містить конкретизовану інформацію про те, що плату за додаткові, супутні послуги банку складає саме комісія за розрахунково-касове обслуговування 360 грн (1,8 % від суми кредиту) щомісячно протягом строку кредитування. Комісія за ведення рахунку, за надання кредиту та за інші послуги банку не передбачена договором та не нараховувалася. Графік зафіксував, що у випадку належного дотримання умов кредитування позичальником, з кожного щомісячного платежу, частина коштів йде на погашення тіла кредиту, частина на погашення відсотків та комісії, при цьому протягом строку кредитування комісія банку є сталою 360 грн щомісячно, і з кожним платежем розмір коштів на погашення тіла кредиту зростає, а сума на погашення відсотків зменшується. Відповідно, за умови чіткого дотримання умов погашення кредиту, на погашення відсотків мало б бути списано 7584,87 грн (а.с. 14 зворот).

Зі змісту Графіку платежів, що підписаний ОСОБА_1 особисто, слідує, що відповідач перед підписанням отримав всю інформацію про умови кредитування, та відповідно погодився на них, підписавши текст договору і додатки до нього. Також позичальником підписано паспорт споживчого кредиту, який закріпив всі вище вказані умови кредитування щодо розміру кредиту, його строку, відсоткової ставки, комісію за РКО (саме за розрахунково касове обслуговування), а також сторони своїми підписами засвідчили погодження 20.09.2019 пені у виді штрафних санкцій: за кожне прострочення платежу, що триває від 1 дня до 4 днів 100 грн, за кожне прострочення платежу що триває 5 і більше днів 300 грн (а.с. 16 зворот).

Факт виконання кредитором АТ «Альфа-Банк» визначеного договором обов`язку з надання кредиту в розмірі 20000 грн підтверджується меморіальним ордером (а.с. 19, 130) та не заперечувалося відповідачем. Факт отримання кредитних коштів та часткового погашення кредиту, підтверджується випискою по рахунку ОСОБА_1 , яка підтверджує що від початку отримання кредиту він не дотримувався графіку платежів, перший платіж у жовтні 2019 року не здійснив взагалі, протягом строку кредитування здійснив лише декілька платежів (04.11.2019, 09.01.2020, 03.02.2020 та 13.02.2020), та починаючи з 20.02.2020 року взагалі не здійснював погашення кредиту, у зв`язку з чим йому нараховувалися штрафні санкції (а.с. 130-165).

Дані виписки узгоджуються з даними розрахунку складено первісним кредитором станом на 17.05.2021 року, тобто на дату відступлення права вимоги. Згідно розрахунку, загальна сума кредиту станом на 17.05.2021 склала 29 088 грн 05 копійок, з яких сума заборгованості за кредитом 16 833,58 грн, заборгованість за процентами 6 877,19 грн та заборгованість за комісіями 5 377,18 грн (а.с. 165 та в електронному суді).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог у зв`язку з тим, що відповідач протягом тривалого часу не виконує зобов`язання по кредитному договору, ні в межах строку кредитування, ні в подальшому не погашав сформовану заборгованість, доказів протилежного суду не надано.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі, а недодержання письмової форми має наслідком його нікчемність (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частинами 1, 2 статті 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

За змістом частини 1 статті 1049 ЦК України (норми про договір позики застосовуються до кредитних правовідносин в силу частини 2 статті 1054 ЦК України) позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про споживче кредитування» кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, у тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію») із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності.

У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті. Забороняється обмежувати споживача в часі для ознайомлення з інформацією, зазначеною у паспорті споживчого кредиту. Інформація, що надається кредитодавцем споживачу, зазначена у частині другій цієї статті, має містити відомості про: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та його структурного підрозділу, через який надається споживчий кредит, реквізити ліцензії та/або свідоцтва про внесення кредитодавця до Державного реєстру банків чи Державного реєстру фінансових установ; 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо); 3) суму кредиту, строк кредитування, мету отримання та спосіб надання кредиту; 4) тип процентної ставки (фіксована, змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок її зміни, а також індекси, що застосовуються для розрахунку змінюваної процентної ставки. Індекс, що застосовується для розрахунку змінюваної процентної ставки, повинен відповідати вимогам, встановленим Цивільним кодексом України; 5) види забезпечення за кредитом, необхідність проведення оцінки предмета забезпечення за кредитом та про те, за чий рахунок така оцінка проводиться; 6) орієнтовну реальну річну процентну ставку та орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача на дату надання інформації виходячи з обраних споживачем умов кредитування.

Наданими позивачем доказами підтверджується укладення між сторонами кредитного договору підписаного обома сторонами, який містить усі істотні умови договору, зокрема, щодо сплати процентів за користування коштами. Позивачем також доведено, що перед укладенням вказаного договору ОСОБА_1 була надана передбачена законом інформація як споживачу у вигляді паспорта споживчого кредиту.

Відповідач належним чином своїх зобов`язань за договором не виконував, внаслідок чого утворилася заборгованість, що вказана позивачем.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512, статті 514 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом пункту 11 частини 1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», факторинг є фінансовою послугою.

Згідно з частиною 1 статті 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до частини 3 статті 1079 ЦК України, фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

За нормами статті 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

Згідно з наведеними нормами законодавства відбулася заміна кредитора у зобов`язанні, яке виникло з договору про кредит № 501187179 від 20 вересня 2019 року, а саме ТОВ «Коллект Центр» набуло статусу нового кредитора.

Отже, заборгованість відповідача за вказаним договором та відсотками за користування кредитними коштами, нарахованими після відступлення права вимоги, підлягає стягненню на користь ТОВ «Коллект Центр».

В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 липня 2014 року у справі №6-14194св14, зроблено висновок, що: «підтвердженням суми заборгованості є кредитний договір, договір відступлення права вимоги, який у встановленому порядку недійсним не визнаний та в якому визначено розмір відступленої заборгованості, та розрахунок кредитної заборгованості, здійснений банком при відступленні права вимоги».

Колегія суддів вважає, що матеріали справи містять достатньо доказів, а саме договір про надання споживчого кредиту, таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, паспорт споживчого кредиту, розрахунок заборгованості за кредитом, виписки по особовим рахункам, надавши оцінку яким, як кожному окремо, так і в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо підтвердження заявленого позивачем розміру заборгованості та не спростування його відповідачем.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивачем помилково нарахована комісія, оскільки така умова є нікчемною в силу закону не заслуговують на увагу, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.

Отже, чинним законодавством України кредитодавцю надано право отримувати плату за обслуговування кредиту, оскільки таке право прямо передбачено Законом України «Про споживче кредитування».

Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право кредитодавцю встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що є безпідставними доводи про нікчемність умов договору в частині встановлення комісії за РКО та не знаходить підстав для віднесення сум сплачених на погашення комісії на інші платежі, в тому числі на погашення тіла кредиту, оскільки умови договору чітко передбачали те, що комісійна винагорода встановлена за розрахунково-касове обслуговування, під яким розуміється комплекс фінансових послуг, які банк надає своїм клієнтам для забезпечення їхніх розрахунків та обслуговування поточних операцій.

Доводи апеляційної скарги про те, що проценти за договорами були нараховані поза межами строку дії договору не заслуговують на увагу, оскільки умовами кредитного договору сторони передбачили порядок продовження строку кредиту та умови і строк нарахування процентів за користування кредитом.

Колегія суддів враховує, що матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про виконання відповідачем своїх зобов`язань з повернення коштів за тілом кредиту у строк, визначений договором, тобто до 20 вересня 2021 року, відповідно, останній продовжив користуватись кредитними коштами.

Іншим доводам апеляційної скарги, які є аналогічними тим, які викладені у відзиві відповідача на позовну заяву, судом першої інстанції було надано вичерпну відповідь, з якою погоджується апеляційний суд.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що розглядаючи зазначений спір, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно із положеннями ЦПК України, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

З огляду на зазначене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а фактично зводяться до необхідності переоцінки доказів та незгоди з оцінкою доказів, наданою судом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Вовк Михайло Вадимович, - залишити без задоволення.

Рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 31 січня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 03 жовтня 2025 року.

Головуючий

Судді