Провадження 2/193/17/25
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

23 травня 2025 року Софіївський районний суд Дніпропетровської області

у складі: головуючого судді Томинця О.В.,

за участі: секретарів судового засідання Оселедець О.І., Губи О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в сел. Софіївка Криворізького району Дніпропетровської області у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

1.Стислий виклад позиції позивача.

06.02.2024 позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом до відповідача ОСОБА_2 в обґрунтування якого вказала, що у період з 22.10.2022 по 06.01.2024 вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем.

03.11.2023, тобто у період шлюбу, подружжя придбало автомобіль «TOYOTA AVENSIS», 2009 р.в., яке зареєстрували на ім`я відповідача, вартістю згідно оцінки станом на 08.01.2024 - 309 522 грн.

Також зазначила, що відповідач зареєстрований як фізична особа-підприємець і ще до укладення шлюбу з позивачкою мав низку заборгованості зі сплати податків, зборів та обов`язкових платежів, які вона погасила за свої особисті кошти з метою відновити підприємницьку діяльність чоловіка.

Так, 09.08.2023 позивачка сплатила зі своїх власних коштів 17 050 грн заборгованості по єдиному соціальному внеску, яка виникла у відповідача за період 2021-2022 роки. Такий податок у сумі 7282 грн особисто позивачкою був сплачений і за 2023 рік, тобто вже у період шлюбу.

Також, 10.08.2023 позивачка сплатила зі своєї власної банківської картки за відповідача нарахований йому до сплати єдиний податок з доходів фізичних осіб за 2023 рік у розмірі 4978,47 грн.

Крім того, 27.09.2023 вона погасила за особисті кошти заборгованість відповідача за спожитий природній газ у розмірі 19 475,38 грн, яка виникла у набутому ним у період попереднього шлюбу житловому будинку по АДРЕСА_1 , з метою подальшого продажу цього будинку чоловіком ОСОБА_2 та використання виручених коштів в інтересах сім`ї, у тому числі на відшкодування їй всіх понесених грошових витрат.

Окрім того, з метою можливості продажу відповідачем свого автомобіля «VOLKSWAGEN GOLF», 2001 р.в., який був заарештований державною виконавчою службою через наявність у відповідача заборгованості зі сплати аліментів на утримання дитини від попереднього шлюбу на суму 90 924,49 грн, позивачка 08.03.2023 також сплатила такий борг за відповідача зі своїх особистих коштів. Виручені кошти з продажу цього автомобіля відповідач витратив винятково на погашення інших своїх особистих грошових зобов`язань і понесені нею витрати на сплату заборгованості зі сплати аліментів він знову їй не відшкодував.

Посилаючись на те, що після розірвання шлюбу сторони не дійшли згоди щодо розподілу вказаного майна, нажитого у період шлюбу та щодо компенсації позивачці всіх понесених нею власних витрат на погашення особистих боргів відповідача, які він набув ще до укладення шлюбу, позивачка просила ухвалити судове рішення за яким фактично:

-визнати транспортний засіб «TOYOTA AVENSIS», 2009 року випуску, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та стягнути з відповідача ОСОБА_2 грошову компенсації у сумі половини вартості цього автомобіля, що складає 154 626,00 грн;

-визнати грошові кошти у сумі 12 260,47 грн (суми сплачених позивачкою податків за відповідача, обов`язок зі сплати яких виник у період шлюбу (7282 грн (ЄСВ) + 4978,47 грн (ПДФО)) об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію з половини цієї суми, що становить 6130,24 грн;

-стягнути з відповідача на користь позивачки витрати, які вона понесла на погашення заборгованості відповідача, яка у останнього виникла ще до укладення шлюбу, у загальному розмірі 127 449,87 грн, з яких: 17 050 грн борг зі сплати ЄСВ + 19 475,38 грн заборгованість за спожитий газ + 90 924,49 грн заборгованість зі сплати аліментів;

-стягнути з відповідача на користь позивачки всі судові витрати, понесені нею на оплату судового збору, оцінку майна та правову допомогу.

2. Заяви (клопотання) сторін та процесуальні дії суду у справі.

09.02.2024 за ухвалою судді позов був залишений без руху у зв`язку з невідповідністю його вимогам ч. 4 ст. 177 ЦПК України (а.с.85);

14.02.2024 за ухвалою суду, після усунення недоліків позову, було відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження (а.с.91);

14.02.2024 за ухвалою судді забезпечено позов шляхом заборони ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії щодо відчуження належного йому транспортного засобу «TOYOTA AVENSIS», 2009 року випуску (а.с.92-93);

13.03.2024 від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Касьяна М.С. надійшов відзив згідно якого зазначено, що дійсно у період шлюбу з позивачкою відповідачем був придбаний за 338 203 грн і оформлений на власне ім`я автомобіль «TOYOTA AVENSIS», 2009 року випуску. Проте наголошено, що вказаний транспортний засіб ОСОБА_2 придбав за особисті кошти, які він отримав від продажу майна, набутого ще до реєстрації шлюбу з позивачкою, а тому цей автомобіль на праві особистої приватної власності належить лише відповідачу ОСОБА_2 . Зокрема, за місяць до придбання спірного автомобіля відповідачем, згідно договору купівлі-продажу від 27.10.2023, посвідченого державним нотаріусом Третьої криворізької державної нотаріальної контори Риковою Т.В., зареєстрованого в реєстрі за №2-1483, було відчужено житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 та присадибну до нього земельну ділянку площею 0,0625 гектарів, які були придбані під час перебування відповідача у попередньому шлюбі з ОСОБА_3 . Від продажу цього будинку 27.10.2023 відповідач отримав 7000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ, встановленим на цей день, складало 255 557,40 грн., а за середнім банківським курсом становило 262 850, 00 грн. Також, ще раніше, 08.03.2023, відповідач відчужив свій власний автомобіль «VOLKSWAGEN GOLF», 2001 р.в., який до цього був придбаний відповідачем 29.10.2021, тобто ще до укладення шлюбу з позивачкою, а відтак отримані від його продажу грошові кошти у сумі 150 930 грн є особистими коштами ОСОБА_2 про що надав суду відповідні документи.

Щодо вимог позивачки про стягнення грошових коштів, боргів і т.д. то представником відповідача зазначено, що за наявними в матеріалах справи податковими деклараціями відповідача останній у період перебування у зареєстрованому з позивачкою у шлюбі отримував дохід та приймав участь у забезпеченні родини, а відтак твердження позивачки про відсутність власних доходів у ОСОБА_2 є безпідставними. Вказав, що в період перебування у шлюбі з позивачкою відповідачем здавалась в оренду житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору найму (оренди) житлового приміщення із правом викупу. Наголосив, що з наданих позивачкою платіжних доручень вбачається лише факт перерахунку коштів з її банківського рахунку, проте жодним чином не доводиться той факт, що перераховані кошти є особистим майном позивачки, а не спільними, які набуті з нею у шлюбі. Вважає, що інших належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, якими позивачка обґрунтовує свої позовні вимоги, не наведено та до матеріалів справи не надано, а тому просив у задоволенні її позовних вимог відмовити повністю (а.с.106-122).

23.05.2025 від позивачки надійшли додаткові письмові пояснення до позову з додатками, згідно яких зазначено, що з відповідачем вона познайомилася у червні 2022 року, після чого вони почали зустрічатися та згодом він переїхав проживати до неї у її власну трикімнатну квартиру по АДРЕСА_2 . У вересні 2022 він освідчився позивачці й 22.10.2022 вони зареєстрували шлюб. Весілля святкували винятково за її кошти (20 000 грн), відповідач говорив, що зараз у нього грошей не має, але коли він заробить то обов`язково все поверне. Так само він вчиняв, коли вони перебували у весільній подорожі на яку вона теж витратила свої власні кошти 32 830 грн. Після весілля і до 22.10.2023 вони з відповідачем та її дочкою від першого шлюбу проживати у згаданій вище належній їй квартирі, де вона за увесь цей період самостійно сплатила комунальних послуг на суму 22 680 грн і він їй у їх сплаті ніколи не допомагав. У листопаді 2022 року, тобто після реєстрації шлюбу, вона з`ясувала у відповідача, що він має низку непогашених фінансових зобов`язань, зокрема 3000 дол. США + 4% щомісячних відсотків ОСОБА_4 ; близько 90 000 грн прострочені аліменти і штрафи ПДР; близько 30 000 грн прострочених податкових зобов`язань; близько 30 000 грн борги по комунальним платежам по будинку по АДРЕСА_1 , набутого від попереднього шлюбу; близько 26 000 грн. кредити в Швидко Гроші, Міолта та ін. Позивачка наголосила, що їй було шкода свого чоловіка, тому оскільки вони вже були подружжям, то вона була готова йому допомогти погасити всі борги. Проте її не влаштовувало, що борги, набуті відповідачем до шлюбу, будуть виплачуватись з бюджету сім`ї позивачки, але відповідач пообіцяв, що як тільки заробить кошти то відразу їй все поверне. Вона повірила та погодилася. Для сплати згаданих боргів, за ініціативи позивачки було виставлено на продаж житловий будинок по АДРЕСА_1 , набутого відповідачем від попереднього шлюбу. Проте продати він зміг цей будинок лише після сплати нею за власні кошти заборгованості за спожитий газ у розмірі 19 475,38 грн. У лютому 2023 року у межах виконавчого провадження про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини від попереднього шлюбу, через заборгованість на суму 90 924,49 грн, було арештовано автомобіль відповідача «VOLKSWAGEN GOLF», 2001 р.в., на якому він надавав послуги таксі, про що йому було повідомлено працівниками поліції. Тому щоб мати змогу заробляти хоч якість кошти, вона дозволила йому використовувати для таксі своє власне авто «FORD FOCUS» 2012 року випуску, через це збільшилися витрати на паливо у місяць удвічі (з 5-6 тис. грн до 10-13 тис. грн). Після погашення нею згаданого вище боргу по аліментам автомобіль «VOLKSWAGEN GOLF» вони виставили на продаж. З цього періоду відповідач регулярно використовував винятково лише згадане її авто для заробітку грошей та виконання власних потреб. В ході однієї з таких виробничих потреб, під час перевозки кондиціонерів, було пошкоджено лобове скло на її автомобілі, яке наразі потребує заміни (орієнтовна вартість ремонту 12 000 грн.) У березні 2023 року автомобіль «VOLKSWAGEN GOLF», було продано за 3900 дол. США з яких 1300 дол. США було передано в рахунок погашення основного боргу і відсотків за ним ОСОБА_4 . Залишок коштів (близько 70 000 грн) відповідач використав для засівання насіння соняшника на земельній ділянці, яка належала батькові відповідача та придбання 01.09.2023 за договором у простій письмовій формі автомобіля «ВАЗ 2107» за 15 000 грн. для робочих поїздок відповідача. Наголосила, що з квітня 2023 року вона допомагала відповідачу всіма можливими способами відновити його господарську діяльність як ФОП, зокрема через «Дію» відкривала додаткові КВЕДи, надавала замовлення його послуг на своїх власних об`єктах, відновлювала спрощену систему оподаткування після санкцій податкової служби, розробляла всі договори, що пов`язані з його основною та додатковою діяльністю, подавала звіти. Сумарно за 2023 рік з 513 694,95 грн обігу по рахунку ФОП ОСОБА_2 нею було залучено 166 270 грн через замовлення робіт на її об`єктах, решта були виконані за її документальної підтримки, реалізовані за допомогою її автомобіля. На закупівлю товарів для виконання робіт по своїй основній діяльності (вікна/двері/ кондиціонери) відповідачем з її рахунку було витрачено грошові кошти на суму 48 945,74 грн. Також за ініціативи та за рахунок позивачки (3000 грн) відповідач здобув додаткову професію «Пічник». Додатково з картки позивачки були також сплачені: 1091,80 грн. Пасічинська (кредит за телефон) 25.10.2022; 2000 грн. кредит 26.01.2023; 4800 грн. кредит 07.02.2023; 3401,46 грн. виконавче провадження; 2000,00 Чернобай Віолета (допомога прийомній донці ОСОБА_2 ) 01.09.2023. Увесь період, починаючи з дати шлюбу до вересня 2023 року, відповідач використовував кредитну картку, прив`язану до рахунку позивачки. Але коли у кінці вересня 2023 року відповідач зібрав врожай соняшника з батьківського поля та мав би з виручених коштів з продажу врожаю за домовленістю з позивачкою повернути їй всі витрачені кошти, то він повідомив їй, що бажає розлучитися, а всі згадані кошти повертати їй відмовився. Також наголосила, що основним джерелом придбання автомобіля «TOYOTA AVENSIS», 2009 р.в., став дохід, який відповідач отримав саме від збору згаданого урожаю соняшника. Заперечила, що відповідач мав дохід від оренди житлового приміщення по АДРЕСА_1 , оскільки ОСОБА_2 не був його власником і не міг передати його в оренду, до того ж сам договір найму житла від 01.06.2024 свідчить, що цей будинок передавався в оренду безоплатно. Підкреслила, що до кінця листопада 2023 року вона намагалась врегулювати конфлікт та зберегти шлюбні стосунки з відповідачем, але згодом зрозуміла, що стала жертвою шлюбного афериста, який маніпулював її почуттями для отримання фінансової підтримки, брав гроші в борг та не повертав їх, вживав спроби привласнити її майно або прав на нього, вводив в оману, постійно наголошуючи що вони сім`я і мають спільно вирішувати проблемі (в їхньому випадку тільки його проблеми). У грудні 2023 року вона дізналася, що у відповідача вже інша жінка. Вказала, що за час спільного життя відповідач зарекомендував себе як безвідповідальний партнер: не сплачував податки, аліменти, кредит, підсобники скаржились, що не доплачував зарплату. Зі слів колишньої дружини відповідача, ОСОБА_5 , в них була аналогічна ситуація, зокрема жив за її рахунок, переховувався від кредиторів та колекторських служб(а.с.146-161);

20.09.2024 за ухвалою суду підготовче судове засідання закрито і справу призначено до судового розгляду (а.с.191);

Позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_6 у судове засідання не з`явилися. У попередньому судовому засіданні, позивачка та її представник, посилаючись на обставини та доводи, які викладені ними у позовній заяві та додаткових письмових поясненнях до позову, заявлені вимоги підтримали і просили їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_7 на виклик суду не з`явилися. Присутній на попередньому судовому засіданні представник відповідача, посилаючись на обставини та доводи, що зазначені ним у своєму відзиві, просив у задоволенні позовних вимог повністю відмовити за їх безпідставністю.

3. Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Судом установлено, що 22жовтня 2012 року між відповідачем ОСОБА_2 та позивачкою ОСОБА_8 зареєстровано шлюб Прокровським ВДРАЦС у місті Кривому Розі за актовим записом № 793 (а.с.8).

06 січня 2024 року згаданим вище органом реєстрації актів цивільного стану шлюб сторін було розірвано (а.с.9).

Установлено, що 03 листопада 2013 року, тобто під час перебування сторін у шлюбі, відповідачем було придбано автомобіль марки «TOYOTA AVENSIS», VIN НОМЕР_1 , 2009 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 . Указаний автомобіль було зареєстровано на ім`я відповідача ОСОБА_2 вартістю на час придбання 338 203 грн (а.с.20, 120). Вартістю станом на 08.01.2024, на час проведення оцінки суб`єктом оціночної діяльності, 309 252 грн (а.с.57-66).

Як видно з матеріалів справи, 08.03.2023 з банківського рахунку, який належить позивачці ОСОБА_1 , було сплачено 90 924 грн. заборгованості, яка виникла у боржника ОСОБА_2 за виконавчим провадженням 65537285, відкритим 26.05.2021 (а.с.11, 15, 23).

Також судом встановлено, що зі згаданого вище рахунку, 09.08.2023 були перераховані кошти за ФОП ОСОБА_2 , який перебуває на спрощеній системі оподаткування, для погашення заборгованості у сумі 24 332 грн. зі сплати єдиного соціального внеску (ЄСВ). З яких 17 050 грн заборгованості ЄСВ, яка виникла у відповідача за період 2021-2022 роки, тобто до укладення шлюбу з позивачкою, а решта, у сумі 7282 грн, сплачена позивачкою за борг є ЄСВ, що виник у 2023 році, тобто вже у період цього шлюбу (а.с.15, 24, 25, 81).

Крім того, як видно з матеріалів справи (а.с.15, 22, 79), 10.08.2023 від імені відповідача ОСОБА_2 з банківської карки позивачки було сплачено єдиний податок з фізичних осіб за 2023 рік у розмірі 4978,47 грн.

Також, у справі мається квитанція від 27.09.2023 про сплату платником ОСОБА_2 заборгованості за спожитий газ по АДРЕСА_1 у розмірі 19 475,38 грн. (а.с.16). За твердженням позивачки та як видно також із змісту розписки від 27.09.2023 (а.с.148), ці кошти були сплачені на її прохання товаришем ОСОБА_9 . Сплачені останнім кошти на погашення заборгованості за спожитий газ у вказаному розмірі позивачка зобов`язалася повернути на протязі наступних трьох місяців.

4. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права.

У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Частиною першою статті 57 СК України встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка, є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

За змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Як роз`яснено в пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

У частині другій статті 89 ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Згідно із положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

4.1. Щодо поділу автомобіля «TOYOTA AVENSIS».

Судом установлено, що відповідач ОСОБА_2 з 29.10.2021, тобто до укладення шлюбу з позивачкою, мав у власності автомобіль «VOLKSWAGEN GOLF», 2001 р.в.

08 березня 2023 року, тобто вже у період шлюбу з позивачкою, відповідач відчужив вказаний транспортний засіб за 150 930,00 грн, що підтверджується договором купівлі-продажу транспортного засобу за №1248/2023/3694330 (а.с.119).

Крім того, у період попереднього шлюбу відповідача, що тривав з 07.06.2019 по 07.04.2022 з іншою жінкою ОСОБА_3 , останніми було придбано 27.03.2020 житловий будинок по АДРЕСА_1 (а.с.117-118).

27 жовтня 2023 року, колишньою дружиною відповідача - ОСОБА_3 , на яку був зареєстрований згаданий будинок, було відчужено ОСОБА_10 цей будинок за договором купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Третьої криворізької державної нотаріальної контори Риковою Т.В., за р./№ №2-1483 (а.с.113-115).

Як видно з показань у судовому засіданні свідка зі сторони позивача - ОСОБА_11 , яка здійснювала продаж згаданого будинку за довіреністю від імені продавця ОСОБА_3 , цей будинок насправді був проданий за 14 000 дол. США, а виручені кошти колишнє подружжя ОСОБА_12 домовилися поділити між собою порівно.

Суд не мав сумнівів у показах цього свідка оскільки вона свідчила у суді саме проти відповідача.

Про вказаний факт свідчить і надана представником відповідача копія розписки від 27.10.2023 згідно з якою ОСОБА_2 особисто отримав від ОСОБА_10 7000 дол. США (а.с.116).

03 листопада 2023 року, тобто через шість днів після продажу вищевказаного будинку, відповідач придбав згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу №1248/2023/4139984, спірний автомобіль «TOYOTA AVENSIS», 2009 року випуску, за 338 203,00 гривень (а.с.120).

З досліджених у справі приведених доказів судом зроблено висновок, що в результаті продажу автомобіля «VOLKSWAGEN GOLF», 2001 р.в. за 150 930,00 грн та житлового будинку по АДРЕСА_1 за 14 000 дол. США з яких відповідач отримав 7000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на день отримання коштів 27.10.2023 складало 255 557, 40 грн, виручена відповідачем сума коштів у загальному розмірі 406 487,40 грн була достатньою для придбання автомобіля «TOYOTA AVENSIS», 2009 року випуску, за 338 203,00 гривень.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Вказані висновки містяться також і у постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 711/2302/18 (провадження № 61-13953св19).

Таким чином, суд на підставі належним чином оцінених доказів дійшов висновку про те, що спірний транспортний засіб був набутий у власність відповідачем у період шлюбу за рахунок належних йому особистих коштів, що були виручені у результаті відчуження за відповідними правочинами купівлі-продажу належного йому рухомого та нерухомого майна, а не створений спільними зусиллями чи спільною працею сторін, тому ОСОБА_2 є його єдиним власником.

Доводи позивачки та її представника про те, що кошти від продажу автомобіля «VOLKSWAGEN GOLF», 2001 р.в., відповідач витратив на зовсім інші цілі, зокрема, що 01.09.2023 він придбав за 15 000 грн. автомобіль ВАЗ 2107 (а.с.149), не спростовують вищевказаних висновків суду через незначну суму таких витрат. А посилання позивачки на те, що іншу, більш значну частину виручених коштів від продажу цього автомобіля, відповідач витратив на погашення своїх особистих боргів та на придбання посівного матеріалу для засівання належної його батьку земельної ділянки, не знайшли свого підтвердження належними доказами під час судового розгляду справи.

За твердженнями позивачки саме від продажу урожаю, який відповідач зібрав з батьківської землі, відповідач придбав спірний автомобіль, проте суд зауважує, що навіть з урахуванням цього, якщо приймати до уваги також приведені вище доводи позивачки, цей урожай не можливо було б виростити без попереднього засівання поля посівним матеріалом придбаним з грошових коштів, що були виручені відповідачем з продажу його особистого майна - автомобіля «VOLKSWAGEN GOLF».

Таким чином, посилання позивачки та її представника, що транспортний засіб «TOYOTA AVENSIS», 2009 року випуску, є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є безпідставними та спростовуються вищенаведеними доказами та встановленими судами обставинами.

4.2. Щодо поділу витрат на погашення податкових зобов`язань та іншої заборгованості.

Згідно ч. 6 ст. 13 Закону Країни «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Так, Верховний Суд складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 01 вересня 2022 року у справі № 245/9244/17 (провадження № 61-5729св22) дійшов висновків, що виходячи зі змісту статей 60, 65 СК України, при поділі майна подружжя враховуються також борги подружжя за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя, а тому якщо боргові зобов`язання підтверджуються наявними у справі доказами, такі боргові зобов`язання повинні ураховуватися при поділі майна подружжя.

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року в справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712цс19).

Виконання кредитних зобов`язань, які виникли у обох з подружжя, за рахунок особистих коштів одного з них (у тому числі і частково) може бути підставою для вимог до іншого з подружжя, в тому числі і за правилами статті 544 ЦК України.

Зазначена компенсація може бути стягнута лише у разі погашення за особисті кошти кредитної заборгованості, що узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 07 вересня 2016 року в справі № 6-801цс16 та постанові Верховного Суду від 06 червня 2018 року в справі № 712/6574/16-ц (провадження № 61-17824св18).

Верховний Суд у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03 липня 2019 року в справі № 554/14662/150-ц (провадження № 61-19294св18), дійшов висновків, що сплата боргів одного з подружжя, що виникла до укладення шлюбу, за рахунок коштів подружжя може за певних обставин враховуватися під час вирішення спору про поділ спільного майна подружжя чи боргових зобов`язань, проте не може бути підставою для визнання права на майно, набуте до укладення шлюбу. Отже колегія суддів виснувала про можливість поділу коштів подружжя витрачених під час шлюбу на погашення особистих зобов`язань одного з них.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 27 жовтня 2021 року у справі № 341/2539/13 (провадження № 61-5478св20) фактично повторив вказаний правовий висновок Верховного Суду, зазначивши, що сплата одним із подружжя частини коштів за кредитним договором, укладеним іншим з подружжя до шлюбу, не змінює правового режиму набутого за таким договором майна. Зобов`язання з повернення кредиту за таким договором виникає лише у того з подружжя, хто уклав такий договір. Сплата боргів одного з подружжя, що виникли до укладення шлюбу, за рахунок сімейного бюджету не може бути підставою для визнання права власності на майно, набуте до шлюбу, однак має враховуватися під час спору про поділ майна подружжя чи боргових зобов`язань. При цьому суд погодився з висновком апеляційного суду про наявність правових підстав для стягнення з відповідача половини коштів, сплачених у рахунок погашення кредиту в період спільного проживання сторін.

Як вже згадано вище, під час розгляду справи судом установлено, що не заперечувалося сторонами, що до укладення шлюбу з позивачкою відповідач ОСОБА_2 мав заборгованість зі сплати:

-боргу по виконавчому провадженні ВП 65537285 (зі сплати аліментів на утримання дитини від попереднього шлюбу) у сумі 90 924 грн, що був сплачений позивачкою 08.03.2023 (а.с.11, 15, 23);

-боргу зі сплати єдиного соціального внеску (ЄСВ), як ФОП, у розмірі 17 050 грн, яка виникла у відповідача за період 2021-2022 роки, що сплачена позивачкою у сумі 24 332 грн включно з нарахованим у період шлюбу 2023 році ЄСВ у розмірі 7282 грн (а.с.15, 24, 25, 81);

-боргу за спожитий газ у житловому будинку відповідача по АДРЕСА_1 у розмірі 19 475,38 грн, на виплату якого особисто позивачко було взято у борг кошти за розпискою (а.с.16, 148).

Сторони, у тому числі представник відповідача, не заперечували, що вказані борги відповідача ОСОБА_2 були погашені позивачкою у період шлюбу саме для відновлення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_2 та створення активів для розвитку його господарської діяльності.

Водночас, оскільки представником відповідача не спростовано того факту, що позивачкою було сплачено за ОСОБА_2 борг по аліментам саме для того, щоб зняти арешт з його власного автомобіля «VOLKSWAGEN GOLF» з метою його подальшого продажу, а заборгованість за спожитий газ у будинку по АДРЕСА_1 позивачкою було сплачено теж для продажу цього будинку, то з врахуванням того, що відповідач, після продажу всього цього переліченого майна, виручені кошти витратив не в інтересах сім`ї, а, як судом установлено, на придбання згаданого вище спірного автомобіля «TOYOTA AVENSIS», який є його особистим майном, суд вважає, що маються підстави для стягнення з відповідачка на користь позивачки всіх понесених нею витрат на погашення таких боргів, що складає у сумі 127 449,87 грн, з яких: 90 924 грн заборгованість за виконавчим провадженням (про стягнення аліментів); 19 475,38 грн заборгованість за спожитий газ (у будинку по АДРЕСА_1 ) та 17 050 грн заборгованості зі сплати ЄСВ (як платника ФОП ОСОБА_2 ). При задоволенні частини вимог про стягнення з відповідача витрат, які позивачка понесла на сплату ЄСВ суд враховує те, що під час судового розгляду справи представник відповідача не довів належними доказами, що після відновлення своєї підприємницької діяльності ОСОБА_2 використовував прибуток в інтересах сім`ї.

Як видно з скрін шоту виконавчих проваджень в АСВП за період з 19.03.2019 по 07.03.2023 боржник ОСОБА_2 мав 19 відкритих виконавчих проваджень з яких не завершеними залишився лише одне, тому суд доходить висновку, що значна частина зароблених відповідачем від підприємницької діяльності коштів витрачалася ним на погашення своїх власних боргів (а.с.12-13)

Також, з урахуванням положень статей 60, 65 СК України та зазначених вище правових позицій Верховного Суду, суд погоджується з доводами позивачки та її представника про наявність підстав для стягнення з відповідача половини витрат, які були понесені ОСОБА_1 особисто у 2023 році, тобто у період шлюбу, для сплати податкових зобов`язань відповідача ОСОБА_2 у вигляді 7282 грн ЄСВ (за платіжною інструкцією від 09.08.2023 сплачено 24 332 грн з яких 17 050 борг до шлюбу) (а.с.81) та єдиний податок з фізичних осіб у розмірі 4978,47 грн (а.с.79), що у загальному розмірі складає 12 260,47 грн та підлягає стяганню з відповідача у сумі 6130,24 грн. (12 260,47 : 2).

Проте з огляду на вказані правові позиції суд також доходить висновку, що не має передумов та у цілому доцільності у визнанні за позивачкою права власності на частину грошових коштів, що були виплачені нею на сплату податкових зобов`язань відповідача, тому достатнім та ефективним способом захисту її прав буде стягненняз відповідача половини коштів, сплачених у рахунок погашення податкових зобов`язань у період шлюбу сторін.

За змістом положень частин 1 та 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

З огляду на викладене, доводи ОСОБА_1 щодо понесення нею інших особистих витрат на підтримання підприємницької діяльності відповідача ОСОБА_2 , тощо у період їхнього шлюбу суд до уваги не приймає, оскільки позивачкою чи її представником таких вимог до відповідача у межах цієї цивільної справи пред`явлено не було, тому вони не є предметом розгляду цієї справи.

5. Заходи забезпечення позову.

Згідно відповідного клопотання представника позивача, за ухвалою судді від 14.02.2024 були вжиті заходи забезпечення позову шляхом заборони відповідачу ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії щодо відчуження належного йому транспортного засобу «TOYOTA AVENSIS», 2009 року випуску (а.с.92-93).

Оскільки судом позов задоволено частково, то відповідно до приписів частин 7 та 8 статті 158 ЦПК України, суд вважає за необхідне продовжити дію таких заходів протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили, проте якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову продовжують свою дію до повного виконання судового рішення.

6. Розподіл судових витрат.

Згідно з ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачкою судовий збір сплачувався з урахуванням положень ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у загальному розмірі 5 769,08 грн (а.с.1, 69, 87)

Оскільки позовні вимоги позивачки були задоволенні частково, зокрема у частині вимог про стягнення коштів, сплачених у рахунок погашення податкових зобов`язань (6130,24 грн) за подання якої нею було сплачено 1211,20 грн судового збору та стягнення боргу (127 449,87 грн) за подання якої було сплачено 1274,49 грн судового збору, а також за подання заяви про забезпечення позову, яку задоволено - 605,60 грн, то з урахуванням приписів ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивачки судовий збір у розмірі 3091,29 грн.

Решта судового збору сплачена позивачкою на подання вимог у задоволенні яких судом було відмовлено, а тому такі витрати слід залишити на її рахунок.

Крім того, оскільки судом було відмовлено у задоволенні позовних вимог про визнання права власності на частину спірного автомобіля «TOYOTA AVENSIS», як спільного сумісного майна, то витрати позивачки у розмірі 1000 грн, які вона понесла за проведення оцінки цього транспортного засобу, відшкодуванню їй за рахунок відповідача теж не підлягають.

Судові витрати, понесені сторонами на оплату послуг професійної правничої допомоги, згідно усних заяв їх представників, будуть вирішенні у подальшому судом за відповідними клопотаннями після ухвалення цього рішення.

Керуючись ст.141, 259, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 половину коштів, сплачених у рахунок погашення податкових зобов`язань у період шлюбу, що становить 6130 (шість тисяч сто тридцять) гривень 24 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг у сумі 127 449 (сто двадцять сім тисяч чотириста сорок дев`ять) гривень 87 коп.

У задоволенні решти частини вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір, понесений нею пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, що складає 3091 (три тисячі дев`яносто одна) гривня 29 коп.

Продовжити протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили дію заходів забезпечення позову, вжитих за ухвалою судді від 14.02.2024 у вигляді заборони відповідачу ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії щодо відчуження (продаж, дарування) транспортного засобу «TOYOTA AVENSIS», VIN НОМЕР_1 , 2009 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , проте якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову продовжують дію до повного виконання судового рішення.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі оскарження після розгляду справи апеляційним судом, якщо воно не буде скасоване.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його оголошення/складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Дані позивача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстроване місце постійного проживання: АДРЕСА_3 ;

Дані відповідача: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстроване місце постійного проживання: АДРЕСА_4 .

Повний текст рішення суду складено 23.05.2025.

Суддя О. В. Томинець