Справа № 461/6360/23 Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.Р.
Провадження № 22-ц/811/3651/23 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Шандри М.М.

суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.

секретаря: Чижа Л.М.

за участю: ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 ,

представника ОСОБА_3 ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 20 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про розірвання договору довічного утримання,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2023 року ОСОБА_5 звернулася з позовом до ОСОБА_1 про розірвання договору довічного утримання.

Позовну заяву мотивовано тим, що 23.10.2008 між позивачем та ОСОБА_1 укладено договір довічного утримання, відповідно до умов якого ОСОБА_5 передала у власність ОСОБА_1 належну їй на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1 , а ОСОБА_1 прийняла зазначену квартиру та зобов`язалася довічно утримувати та доглядати її.

Позивач посилалась на те, що відповідно до пункту 7 зазначеного договору за згодою сторін, обов`язок набувача по наданню відчужувачу довічного забезпечення визначається у вигляді: забезпечення житлом шляхом збереження права безоплатного пожиттєвого проживання у цілій відчужуваній квартирі без конкретного визначення частини помешкання; здійснення догляду та необхідної допомоги; надання побутових послуг; забезпечення, згідно з рецептами лікарів належними лікувальними засобами, незалежно від їх вартості; у разі виникнення потреби забезпечити іншими видами матеріального забезпечення та доглядом; у разі смерті відчужувача набувач зобов`язана поховати її. Пунктом 8 цього договору визначено, що грошова оцінка, зазначених у цьому договорі видів матеріального забезпечення на місяць за згодою сторін визначається у розмірі 500,00 грн, яка в майбутньому підлягає індексації у порядку, встановленому законом.

Умови договору позивач виконала у повному обсязі, внаслідок чого відповідач набула право власності на квартиру, проте, на думку позивача, відповідач договірні зобов`язання по утриманню та догляду за нею не виконувала належним чином, у зв`язку з чим позивачка звернулася до суду з позовом у справі № 461/2514/21 про розірвання цього договору, однак рішенням Галицького районного суду м. Львова від 28.03.2022 їй було відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Позивачка зазначає, що і після подачі позову в 2021 році та ухвалення судового рішення, і по теперішній час вона не отримувала і не отримує від ОСОБА_1 будь-якого довічного забезпечення. ОСОБА_1 штучно створює видимість виконання умов договору, здійснюючи періодичні оплати за комунальні послуги. ОСОБА_5 стверджує, що втратила довіру до ОСОБА_1 ще влітку 2018 року, коли загострилися хвороби, і вона на певний час втратила зір. З цього часу і по даний час остання не цікавилась станом її здоров`я та потребою у медичному обстеженні; окрім того, з квартири почали пропадати речі, документи, в чому вона підозрює відповідачку.

Ураховуючи викладене, позивачка просила розірвати договір довічного утримання, укладений 23.10.2008 між нею та ОСОБА_1 , посвідчений державним нотаріусом Першої львівської державної нотаріальної контори Сулимою Н.Б., та зареєстрований у реєстрі за № 6-3945.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 20.11.2023 позов задоволено.

Розірвано договір довічного утримання, укладений 23.10.2008 між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , посвідчений державним нотаріусом Першої львівської державної нотаріальної контори Сулимою Н.Б. та зареєстрований в реєстрі за № 6-3945.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 судовий збір у сумі 1073,6 грн.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, щосуд першої інстанції фактично переглянув справу після Верховного Суду (справа № 461/2514/21), чим істотно порушуючи норми процесуального права, допоміг позивачу отримати рішення, яке б відповідало його інтересам та скасовувало попередні судові рішення, ухвалені між тими ж сторонами спору про той же предмет та з тих самих підстав.Спірний договір виконується в міру заявлених потреб позивачки. Враховуючи індивідуальні потреби позивачки та за її згодою нею надається допомога їй у веденні домашнього господарства, здійснюється приготування позивачці їжі, та доставка їй гарячої їжі. Вказані обставини підтверджені свідками,які були допитані у справі № 461/2514/21, також, свідки у цій справі підтвердили виконання нею спірного договору. На даний час вона продовжує сплачувати усі належні комунальні послуги за місцем проживання позивачки (квитанції знаходяться у матеріалах справи). Факт сплати позивачкою комунальних платежів поряд з нею не може тлумачитись, як невиконання договору відповідачкою, адже позивачка здійснювала таку сплату лише з метою створення для суду доказів, які б на її думку мали використовуватись для розірвання спірного договору. Апелянт забезпечує позивачку згідно з обумовленими у Договорі довічного утримання від 23.10.2008 умовами, порушення або неналежне виконання яких не доведено належними та допустимими засобами доказування. Встановивши належне виконання її обов`язків за договором довічного утримання від 23.10.2008, які є конкретно визначеними, а також недоведеність факту невиконання або неналежного виконання умов цього договору або порушення його істотних умов, можна дійти висновку про відсутність правових підстав для розірвання вказаного правочину.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_1 .

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 03.12.2024 в якості правонаступника ОСОБА_5 до участі у справі залучено ОСОБА_3 .

У судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 підтримали апеляційну скаргу з підстав зазначених у ній, представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 заперечила проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам не відповідає.

З матеріалів справи убачається, що 23.10.2008 між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 укладено договір довічного утримання, відповідно до умов якого ОСОБА_5 передала у власність ОСОБА_1 належну їй на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1 , взамін чого ОСОБА_1 зобов`язалася забезпечувати ОСОБА_5 утриманням та доглядом довічно.

Зокрема, відповідно до умов договору, ОСОБА_1 зобов`язалася забезпечити ОСОБА_5 житлом, шляхом забезпечення права безоплатного пожитєвого проживання у цілій квартирі без конкретного визначення частини помешкання, здійснювати догляд та надавати необхідну допомогу, надавати побутові послуги, забезпечувати згідно з рецептами лікарів належними лікувальними засобами, незалежно від їх вартості, у разі виявлення потреби забезпечити іншими видами матеріального забезпечення та доглядом. Крім того зобов`язалася у разі смерті ОСОБА_5 , поховати її. Грошова оцінка зазначених у договорі видів матеріального забезпечення визначається у розмірі 500,00 грн щомісячно та підлягає індексації у порядку, встановленому законом, відповідно до статті 751 ЦК України (п.п. 7, 8 Договору).

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

У статті 749 ЦК України закріплено обов`язки набувача за договором довічного утримання (догляду), якими можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача (частина перша цієї статті).

За змістом пункту 1 частини першої статті 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини.

Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (частина перша статті 756 ЦК України).

Частиною другою статті 651 ЦК України визначено, що договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Звертаючись до суду із позовом у цій справі, ОСОБА_5 , правонаступником якої є ОСОБА_3 , посилалася на те, що відповідач ухиляється від виконання договірних зобов`язань, взятих на себе за договором довічного утримання.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд першої інстанції, вирішуючи спір, вважав, що наявні правові підстави для розірвання цього договору, оскількивідповідачка належним чином не виконувала своїх зобов`язань за договором довічного утримання, зокрема, не здійснювала оплату за житлово-комунальні послуги, не надала суду доказів своїх щомісячних витрат із забезпечення позивачки, не забезпечувала позивачку ліками згідно з рецептами лікарів, що підтверджується наявними у справі доказами.

Однак колегія суддів не може погодитись із цим висновком районного суду з огляду на таке.

Апеляційний суд установив, що до 2019 року, як зазначила сама позивачка та як установлено у справі № 461/2514/21, у неї не було претензій щодо утримання та догляду за нею з боку ОСОБА_1 . При цьому, Верховний Суд, переглядаючи справу, погодився із висновками суду першої інстанції про те, що обов`язки по догляду та утриманню ОСОБА_5 , згідно з договором довічного утримання від 23.10.2008 виконувались відповідачем у об`ємі, який передбачено його умовами, та визнав обґрунтованими доводи ОСОБА_1 про те, що подання указаного позивачкою позову було пов`язано з похилим віком позивачки та впливом на неї третіх осіб, а не у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням відповідачкою умов цього договору.

У цій справі позивачка покликалася на невиконання відповідачкою умов договору у період з 2021 року, зокрема, на несплату комунальних послуг, незабезпечення харчуванням та ліками, однак колегія суддів установила відсутність заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг, а також неможливість ОСОБА_1 у повному обсязі виконувати свої обов`язки із забезпечення позивачки харчуванням, одягом та необхідною допомогою внаслідок неприйняття такого забезпечення ОСОБА_5 після виникнення конфліктних відносин.

Зокрема, як зазначили допитані у суді першої інстанції свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , ОСОБА_5 припинила спілкування із ОСОБА_1 та відмовляється від її допомоги. Свідок ОСОБА_6 вказала, що ОСОБА_1 приходить до ОСОБА_5 раз чи два на тиждень, однак остання її завжди виганяє та некоректно висловлюється.

Наведене свідчить про здійснення ОСОБА_5 перешкод відповідачці у виконанні умов договору шляхом недопуску останньої до місця свого проживання та неприйняття її допомоги.

Як пояснила ОСОБА_1 , вона не ухилялася від виконання своїх обов`язків за договором довічного утримання та намагалася виконувати умови договору в межах того, що їй було відомо про потреби ОСОБА_5 , оскільки остання відмовлялася повідомляти про інші її потреби. Відповідачка зазначила, що вона оплачує комунальні послуги за місцем проживання позивачки, будь-яка заборгованість відсутня, та вважає, що позивачка умисно здійснювала оплату за житлово-комунальні послуги з метою створення для суду доказів, які могли б використовуватися для ухвалення рішення про розірвання договору довічного утримання.

Колегія суддів враховує, що доказів на підтвердження того, що позивачка мала необхідність у забезпеченні ліками, наданні медичної допомоги медичними працівниками шляхом доставки відчужувача до медичних закладів та/або забезпечення виїзду медичних працівників додому до відчужувача тощо, матеріали справи не містять. Покликання суду першої інстанції на те, що позивачка ОСОБА_5 потребує медичного обслуговування, стороннього догляду та допомоги у веденні домашнього господарства, в силу свого віку (1932 року народження) та стану здоров`я, колегія суддів вважає припущеннями, з огляду на показання допитаних свідків, які ствердили, що позивачка ходить в магазин, готує їжу, сама себе обслуговує.

Умовами договору чітко визначено обов`язок ОСОБА_1 забезпечувати ОСОБА_5 згідно з рецептами лікарів належними лікувальними засобами, незалежно від їх вартості, однак жодних доказів невиконання такого обов`язку стороною позивача суду не надано, тому доводи позивачки в цій частині є необґрунтованими.

У договорі також передбачено обов`язок відповідачки у разі виявлення потреби забезпечити позивачку іншими видами матеріального забезпечення та доглядом, однак, очевидно, що виявити відповідні потреби без доступу до житла позивачки, за відсутності спілкування із нею та небажання повідомляти про її потреби, для відповідачки було неможливим.

Крім цього, тлумачення пунктів 7,8 укладеного між сторонами договору довічного утримання свідчить, що ОСОБА_1 не брала на себе обов`язок зі щомісячної сплати грошового утримання в розмірі 500,00 грн із подальшою індексацією відповідно до закону.

Тобто обставини, на які посилалася позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, не знайшли свого підтвердження, а відповідач, у свою чергу, довела, що порушення істотних умов договору довічного утримання не відбулося й підтвердила свої наміри на належне виконання умов договору.

За таких обставин, враховуючи, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що відповідачка свідомо ухиляється від виконання покладених на неї обов`язків за договором довічного утримання й у спірних правовідносинах істотних порушень відповідачем умов укладеного між сторонами договору довічного утримання не відбулося, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позову та розірвання договору довічного утримання.

Відповідно до положень п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити його.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, рішення суду слід скасувати та ухвалити нову постанову про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 20 листопада 2023 року скасувати та ухвалити нову постанову.

У задоволенні позову ОСОБА_5 , правонаступником якої є ОСОБА_3 , до ОСОБА_1 про розірвання договору довічного утримання відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її ухвалення.

Повний текст постанови складено: 03.10.2025

Головуючий

Судді