ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 683/330/23

Провадження № 22-ц/820/1554/25

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.,

секретар судового засідання Заворотна А.В.

за участю представника відповідача Захаркевича О.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Бондарів» до ОСОБА_1 , Фермерського господарства «Нива» про відшкодування матеріальних збитків (упущеної вигоди), за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Бондарів» на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 23 квітня 2025 року (суддя Завадська О.П.).

Заслухавши доповідача, пояснення представника учасника справи, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

У лютому 2023 року ТОВ «Агрофірма Бондарів» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальних збитків (упущеної вигоди).

В обґрунтування позову зазначалося, що між товариством та ОСОБА_1 05 квітня 2015 року було укладено строком на 7 років договір оренди №б/н земельної ділянки площею 2,2559 га, кадастровий номер :05:014:0017, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Вишнопільського старостату Староостропільської ТГ Хмельницького району Хмельницької області. Право даної оренди припинено 27 червня 2022 року.

У вересні 2021 року, тобто за сім місяців до закінчення договору, товариство засіяло земельні ділянки озимою пшеницею та мало намір звернутись до орендодавця з пропозицією про поновлення договору на новий строк.

20 вересня 2021 року (після посіву озимої пшениці) ОСОБА_1 надіслав товариству повідомлення про небажання продовжувати дію договору оренди та попередив про намір після 05 квітня 2022 року самостійно використовувати земельну ділянку. Дані обставини, на думку позивача, свідчать про намір відповідача знищити посіви.

Вказувалось, що період з 10 по 15 квітня 2022 року було знищено посіви ТОВ «Агрофірма Бондарів» шляхом дискування, чим позбавлено товариство можливості виростити та зібрати урожай озимої пшениці та завдано товариству матеріальної шкоди у вигляді упущеної матеріальної вигоди в розмірі 121489 грн 24 коп.

Враховуючи викладене вище, ТОВ «Агрофірма Бондарів» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою збитки (упущену вигоду) в розмірі 121489,24 грн.

Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 04 липня 2023 року залучено ФГ «Нива» до участі у справі в якості співвідповідача.

З врахуванням нового розрахунку представник позивача в судовому засіданні уточнив позовні вимоги щодо розміру завданої шкоди (упущеної вигоди), а саме 66191,28 грн.

Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 23 квітня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись рішенням суду першої інстанції, ТОВ «Агрофірма Бондарів» подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог. При цьому, посилається на порушення норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що власник земельної ділянки ОСОБА_1 , будучи обізнаним про наявність права користування земельною ділянкою ТОВ «Агрофірма Бондарів» та наявності на ній посівів озимої пшениці, в період дії договору оренди та зареєстрованого іншого речового права на земельну ділянку, безпідставно уклав 06.04.2022 новий договір оренди землі з ФГ «Нива», яке одразу ж приступило до користування земельною ділянкою, незважаючи на наявність на ній посівів належних законному користувачу земельної ділянки.

Вважає, що право оренди земельної ділянки ФГ «Нива» зареєстроване лише 05 липня 2022 року.

Водночас, з врахуванням положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану» ТОВ «Агрофірма Бондарів» мало право користуватися земельною ділянкою до 05.04.2023, проте, відповідачі безпідставно позбавили позивача цього права, та завдали матеріальної шкоди (упущеної вигоди).

Вказує, що суд першої інстанції не надав даним обставинам належної правової оцінки, не з?ясував у відповідачів мотивів їхніх дій, обставини якими вони керувалися укладаючи договір оренди землі від 06.04.2022, за наявності діючого договору оренди землі укладеного ТОВ «Агрофірма Бондарів» з ОСОБА_1 , чим порушив норми процесуального права.

Зазначає, що на момент подання позову позивачем було додано звіт оцінювачів Торгово-промислової палати України від 06 травня 2022 року про незалежну оцінку величини матеріального збитку у формі упущеної вигоди, завданого ТОВ «Агрофірма Бондарів», внаслідок культивації чотирьох земельних ділянок, розташованих за с. Вишнопіль Хмельницького району: кадастровий номер :05:014:0015; кадастровий номер :05:014:0016; кадастровий номер :05:014:0017; кадастровий номер :05:014:0018, на яких росла озима пшениця (загальною площею посіву 10 га) на думку оцінювачів, враховуючи поточну неможливість спрогнозувати тенденції зернового ринку України у 2022 році, підсумкова величина завданого ТОВ «Агрофірма Бондарів» матеріального збитку у формі упущеної вигоди (недоотриманого прибутку) станом на дату оцінки 29 квітня 2022 року з урахуванням ПДВ округлено складає 538540 грн.

Вказує, що даний висновок було зроблено з урахуванням вихідних даних по валовому збору озимої пшениці та ринкових цін реалізації за період до 2022 року.

Враховуючи ринкові ціни на озиму пшеницю в 2022 році (рік завдання матеріальної шкоди), позивач вважав за доцільне зробити розрахунок на основі первинних документів і даних його статистичної звітності по посіву сільськогосподарських культур та їх валового збору, цін реалізації в 2022 році, яка максимально відображає розмір зібраного врожаю та розміру отриманого доходу.

Звертає увагу суду, що поданий розрахунок чітко відображає розмір імовірного доходу та прибутку у випадку збору позивачем урожаю озимої пшениці в 2022 році на земельній ділянці, кадастровий номер :05:014:0017, площею 2,2559 га яка перебувала у його користуванні. Разом з тим, на думку скаржника, відповідач не скористався своїм правом спростувати подані позивачем розрахунки розміру матеріальної шкоди (упущеної вигоди), безпідставно заперечуючи її розмір розрахований позивачем.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

В судовому засіданні представник відповідача Захаркевич О.В. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, місце і час слухання справи повідомлені у відповідності до вимог цивільного процесуального законодавства.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Судовий захист є одним з найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно із частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а за частиною першою статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу.

За змістом частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.

Разом з тим, відповідно до статті 4 ГПК України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

За приписами ст. 20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках.

Крім того, з врахуванням положень частини першої статті 20 ГПК України а також статей 4, 45 цього Кодексу, для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад сторін у справі та наявність спору.

Згідно з матеріалами справи, ТОВ «Агрофірма Бондарів» звернулось до суду з позовом про відшкодування матеріальної шкоди (упущеної вигоди), за яким позовні вимоги звернуті в тому числі до ФГ «Нива», яке було залучено до участі в справі в якості співвідповідача, і за своїм суб`єктним складом справа в цій частині вимог підпадає під дію статті 4 ГПК України, а тому зазначений спір в цій частині вимог до ФГ «Нива» підвідомчий господарському суду.

У даній справі, позивач не посилався на факт спричинення позивачу неподільної шкоди спільними діями відповідачів ФГ «Нива» та ОСОБА_1 .

Саме лише залучення до участі в справі в якості співвідповідача ФГ «Нива», не заявлення позовних вимог саме про солідарне стягнення завданої шкоди, та недоведення стороною позивача і встановлення судом обставин наявності сукупності вказаних умов, зокрема, єдності намірів, факту спільності дій (бездіяльності) відповідачів, наслідком яких стало завдання ї шкоди, не дає підстав для висновку про те, що відповідачі мають нести солідарну відповідальність за завдану шкоду.

Ухвалюючи рішення у справі в частині вимог до ФГ «Нива», суд першої інстанції не врахував, що учасником спору є юридична особа.

Отже, з огляду на суб`єктний склад сторін справа в частині позовних вимог до ФГ «Нива» віднесена до юрисдикції господарського суду, що виключає її розгляд у зазначеній частині вимог в порядку цивільного судочинства, у зв`язку з чим провадження у справі у відповідній частині підлягає закриттю.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові до ФГ «Нива» необхідно скасувати і провадження у справі в частині цих позовних вимог закрити.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно положень частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, відповідачем за якими є ОСОБА_1 , відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

Суд першої інстанції правильно встановив та виходив з того, що ОСОБА_1 на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку, серія та номер: ХМ №043693, виданого 07 жовтня 2004 року Старокостянтинівською районною державною адміністрацією Хмельницької області, на праві приватної власності належить земельна ділянка, площею 2,2559 га, кадастровий номер :05:014:0017, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Вишнопільського старостату Староостропільської ТГ Хмельницького району Хмельницької області, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 42, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна від 08 липня 2022 року за №304568445.

05 квітня 2015 року ОСОБА_1 та ТОВ «Агрофірма Бондарів» уклали договір оренди землі, за умовами якого земельну ділянку, кадастровий номер :05:014:0017, було передано в оренду ТОВ «Агрофірма Бондарів». (а.с. 9-10)

Згідно п. 7 договору договір укладено на 7 років. Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

В п. 22 договору сторони передбачили, що орендар має право на відшкодування збитків, заподіяних внаслідок невиконання орендодавцем зобов`язань, передбачених договором. Збитками вважаються: фактичні витрати, яких орендар зазнав у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням умов договору орендодавцем, а також витрати, які орендар здійснив або повинен здійснити для відновлення свого порушеного права; доходи, які орендар міг би реально отримати в разі належного виконання орендодавцем умов договору.

Обов`язки орендодавця: передати у користування земельну ділянку у строки та в порядку, передбачені договором; не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою; не втручатися в господарську діяльність орендаря; відшкодувати орендарю капітальні витрати, пов`язані з поліпшенням стану об`єкта оренди, яке проводилося орендарем за згодою орендодавця; попередити орендаря про особливі властивості та недоліки земельної ділянки, які в процесі її використання можуть спричинити екологічно небезпечні наслідки для довкілля або призвести до погіршення стану самого об`єкта оренди; прийняти від орендаря земельну ділянку після закінчення строку дії договору (п. 27 договору).

Дія договору припиняється, зокрема, після закінчення строку, на який його було укладено (п. 33 договору).

Договір набирає чинності після підписання сторонами. Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації згідно чинного законодавства України (п. 39 договору).

У відповідності з вищевказаною інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права право оренди земельної ділянки, кадастровий номер :05:014:0017, за ТОВ «Агрофірма Бондарів» було зареєстровано 13 червня 2016 року. (а.с. 11-13)

20 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «Агрофірма Бондарів» із листом-повідомленням, в якому повідомив орендаря про небажання поновлювати дію договору оренди землі та просив утриматись від вчинення дій, які б перешкоджали б йому одразу після закінчення строку дії договору (05 квітня 2022 року) використовувати самостійно земельну ділянку, кадастровий номер :05:014:0017. Повідомив, що розцінюватиме фактичне використання орендарем його земельної ділянки після закінчення строку дії договору, як самовільне заволодіння. Попередив, що у такому випадку, незалежно від стану ділянки, наявності в ній насіння чи інших сільськогосподарських культур залишає за собою право приступити до використання земельної ділянки без додаткового інформування підприємства, будь-які ризики і збитки нестиме підприємство.(а.с. 14)

05 квітня 2022 року ОСОБА_1 направив листа орендарю, де просив припинити з 06 квітня 2022 року будь-яку господарську діяльність з використання його земельної ділянки та підписати акт приймання-передачі земельної ділянки у зв`язку із укладенням 06 квітня 2022 року договору оренди з ФГ «Нива». (а.с. 15)

06 квітня 2022 року між ОСОБА_1 та ФГ «Нива» укладено договір оренди земельної ділянки, кадастровий номер :05:014:0017, на строк 7 років, дата закінчення дії: 06 квітня 2029 року з правом пролонгації. Право оренди земельної ділянки ФГ «Нива» зареєстроване 05 липня 2022 року.

Постановою старшого дізнавача сектору дізнання відділу поліції №1 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області від 24 червня 2022 року закрито кримінальне провадження за ст. 356 КК України (самоуправство) за відсутністю складу кримінального проступку.

Зі змісту інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права вбачається, що 27 червня 2022 року було зареєстровано припинення права оренди земельної ділянки, кадастровий номер :05:014:0017, за ТОВ «Агрофірма Бондарів» на підставі листа-повідомлення, серія та номер: б/н, виданий 20 вересня 2021 року, видавник: ОСОБА_1 ;

Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 11 жовтня 2022 року у справі №683/1819/22 відмовлено у визнанні недійсним договору оренди, укладеного ОСОБА_1 та ФГ «Нива» 06 квітня 2022 року, та у скасуванні державної реєстрації даного договору. Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що тільки з 07 квітня 2022 року Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану» від 24 березня 2022 року № 2145-ІХ, врегульовує земельні відносини під час дії воєнного стану з урахуванням особливостей, зокрема щодо поновлення на один рік без волевиявлення сторін відповідних договорів і без внесення відомостей про поновлення договору до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно договори оренди, суборенди, емфітевзису, суперфіцію, земельного сервітуту,строк користування земельними ділянками щодо яких закінчився після введення воєнного стану, щодо земельних ділянок сільськогосподарського призначення приватної власності,тобто з набранням Законом чинності, а тому не підлягає до застосування до правовідносин щодо продовження дії договору землі від 05 квітня 2015 року, який укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Агрофірма Бондарів» про оренду земельної ділянки площею 2,26 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :05:014:0017, оскільки договір оренди землі закінчився 05 квітня 2022 року до набрання Закону чинності.

Договірні відносини з приводу договору оренди землі від 05 квітня 2015 року, за яким ОСОБА_1 передав ТОВ «Агрофірма Бондарів» в строкове платне користування на 7 років, належну йому земельну ділянку площею 2,26 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :05:014:0017, яка розташована на території Вишнопільської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області, припинились, а тому в задоволені позовної вимоги про визнання недійсним договору оренди землі № б/н від 06 квітня 2022 року, який укладений між ОСОБА_1 та ФГ «Нива» про оренду земельної ділянки, площею 2,25 га, кадастровий номер :05:014:0017, суд відмовив. (а.с. 83-85)

Відповідно до наданого позивачем розрахунку від 18.11.2024, розмір матеріальної шкоди (упущеної вигоди) завданої знищенням посівів озимої пшениці на земельній ділянці становить 66191,28 грн.

Дані обставини підтверджуються матеріалами справи.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про відшкодування шкоди (упущеної вигоди), відповідачем за якими є ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд.

За змістом статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Підстави для настання цивільно-правової відповідальності за порушення земельного законодавства встановлено, зокрема, ЗК України.

Відповідно до статті 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що відшкодування збитків (упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності, негативного результату такої поведінки (збитків), причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками, вини правопорушника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Отже, відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише за наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності. При цьому пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов`язок довести, що вони не є абстрактними, а дійсно були б отримані в разі, якщо б відповідач не здійснював протиправних дій.

Вимагаючи відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, особа повинна довести, що за звичайних обставинах вона мала реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу. Важливим елементом доказування наявності неодержаних доходів (упущеної вигоди) є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої особи. Необхідно довести, що протиправна поведінка, дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи є наслідком протиправної поведінки.

У справі, яка переглядається ТОВ «Агрофірма Бондарів», звертаючись до суду з відповідним позовом, як на правову підставу своїх вимог послалося на положення статті 1166 ЦК України, а обґрунтовуючи свої вимоги про стягнення збитків зауважило, що внаслідок протиправних дій відповідача позивач не отримав доходів, які міг реально одержати за звичайних обставин, якби його право не було порушено. На підтвердження вимог товариство надало до позову звіт оцінювачів Торгово-промислової палати України від 06 травня 2022 року про незалежну оцінку величини матеріального збитку у формі упущеної вигоди, завданого ТОВ «Агрофірма Бондарів», внаслідок культивації чотирьох земельних ділянок. Крмі того, в ході розгляду справи позивачем надано власний розрахунок матеріальної шкоди (упущеної вигоди).

Оцінюючи вказані докази, суд першої інстанції правильно виходив з того, що такі не доводять завданих позивачу збитків (упущеної вигоди) та їх розміру, а також причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та збитками, оскільки зроблений на підставі відповідних статистичних даних, виходячи з середньої урожайності та цін на сільськогосподарську продукцію ТОВ «Агрофірма Бондарів», що є фактично є припущенням. Відповідно до приписів ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов`язків. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У виді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення.

Європейський Суд з прав людини вказав, що коли мова заходить упущеної вигоди (lucrum cessans), її існування має бути встановлено з упевненістю, і не повинно ґрунтуватися тільки на здогадах або ймовірності (Centro Europa 7 S. r.l. і Ді Стефано C. Italy [GC], no. 38433/09, § 219 in fine, ECHR 2012).

А тому, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач при зверненні до суду з даним позовом не надав доказів того, що товариство як орендар земельної ділянки могло би отримати дохід у розмірі 66191,28 грн при самостійному господарюванні на заявленій орендованій земельній ділянці за 2021-2022 роки.

Не заслуговує на увагу посилання в апеляційній скарзі на те, що у вересні 2021 року товариство ще за сім місяців до закінчення договору оренди землі засіяло земельну ділянку озимою пшеницею і мало намір звернутись до орендодавця з пропозицією про поновлення договору на новий строк. Оскільки позивач повинен був усвідомлювати ризик припинення права оренди земельної ділянки у квітні 2022 року, з врахуванням поданої орендарем заяви від 20.09.2021, та мав контролювати статус цієї ділянки, у тому числі з метою своєчасного припинення орендних відносин та недопущення ситуації, що склалася (проведення посівних робіт та неможливість збору урожаю до закінчення договору оренди).

Доводи апеляційної скарги про ТОВ «Агрофірма Бондарів» мало право користуватись земельною ділянкою, кадастровий номер :05:014:0017, до 05.04.2023 не узгоджується з нормами чинного законодавства та обставинами, встановленими рішенням суду у справі №683/1819/22.

Інші доводи апеляційної скарги також не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду і впливали на їх законність, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 377, 382, 384 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Бондарів» задовольнити частково.

Рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 23 квітня 2025 року в частині позовних вимог відповідачем за якими є Фермерське господарство «Нива» скасувати, провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Бондарів» до Фермерського господарства «Нива» про відшкодування матеріальних збитків (упущеної вигоди) закрити.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення..

Повне судове рішення складено 06 жовтня 2025 року.

Суддя-доповідач І.В. П`єнта

Судді: А.П. Корніюк

О.І. Талалай