Провадження № 2/641/2980/2025 Справа № 641/5768/25
07 жовтня 2025 року м. Харків
Слобідський районний суд міста Харкова
у складі головуючого судді Василенко О.Я.,
за участю секретаря судового засідання Жамгаряна А.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,
ОСОБА_1 звернулась до Слобідського районного суду міста Харкова з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої непрацездатної доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) щомісячно, але не менш 50% розміру прожиткового мінімуму для особи, яка втратила працездатність, починаючи з дня пред`явлення позову.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 05.10.2002 між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено шлюб, який 13.05.2025 рішенням Слобідського районного суду м. Харкова розірвано. Від цього шлюбу у сторін народилась дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На цей час донька є повнолітньою особою, яка зареєстрована та проживає разом із позивачем. Рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 17.09.2021 ОСОБА_3 визнана недієздатною, позивача призначено опікуном над недієздатною. Вказаним рішенням суду встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є інвалідом підгрупи А з дитинства у зв`язку з психоневрологічним захворюванням та потребує постійної сторонньої допомоги. Згідно з висновком від 13.07.2021 №366 судово-психіатричного експерта дитина виявляє хронічний, стійкий психічний розлад у формі важкої розумової відсталості. За довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААБ № 750195, виданої 15.04.2021, інвалідність встановлена безстроково, у зв`язку з чим ОСОБА_3 отримує пенсію у сумі 8044,00 грн. Однак, у зв`язку з тяжкою хворобою донька потребує щоденного вживання ліків, вітамінів, харчових добавок. Кожного місяця на ліки, засоби гігієни, догляд та медичну реабілітацію, курси фізіотерапії, корекційні заняття на тренажері «Локомат» позивач витрачає близько 20 000,00 грн. Позивач доходів не має, оскільки позбавлена можливості працювати в силу необхідності догляду за донькою. Бюджет сім`ї дуже маленький, тому дитина, яка є інвалідом з дитинства потребує фінансової підтримки свого батька. Відповідач добровільно припинив надавати матеріальну допомогу, хоча має дохід і можливість, оскільки є особою працездатного віку та не має інших дітей. Тому позивач змушена звернутись до суду з цим позовом.
Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався.
Процесуальні дії у справі
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.08.2025 справа передана на розгляд судді Василенко О.Я.
Ухвалою судді від 13.08.2025 відкрито провадження у справі, судове засідання призначено на 17.09.2025 об 11:00 год.
Позивач у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судових засідань повідомлялася своєчасно та належним чином, через канцелярію суду від представника ОСОБА_4 надійшла заява, в якій вона позовні вимоги підтримала, просила розглядати справу без участі позивача та її представника, не заперечувала проти винесення заочного рішення.
Відповідач в судові засідання 17.09.2025 та 07.10.2025 не з`явився, про дату, час і місце судових засідань повідомлявся своєчасно та належним чином відповідно до закону, шляхом направлення судових повісток за адресою реєстрації місця проживання рекомендованим листом з повідомленням про вручення засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» та шляхом надіслання смс-повідомлення на вказаний в позовній заяві номер телефону. Документ доставлений 14.08.2025 об 10:07:54 год та 17.09.2025 об 12:23:57 год. Конверт повернувся з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до усталеної практики Верховного суду є належним повідомленням.
Враховуючи зазначене, на підставі ст. 280 ЦПК України суд постановив проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин
Суд встановив, що з 05.10.2002 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_1 (а.с.13).
Заочним рішенням Слобідського районного суду міста Харкова від 13.05.2025 шлюб між сторонами було розірвано (а.с.14).
Згідно зі свідоцтва про народження Серія НОМЕР_2 виданого 03.06.2003 Відділом реєстрації актів громадянського стану Комінтернівського районного управління юстиції в м. Харкові актовий запис №369, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.15).
Рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 17.09.2021 (справа №641/9520/20 провадження №2-о/641/21/2021) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнана недієздатною та над нею встановлено опіку. Призначено ОСОБА_1 опікуном над недієздатною ОСОБА_3 (а.с.20-21).

Вказаним рішенням суду встановлено, що згідно з висновком від 13.07.2021 №366 судово-психіатричного експерта, ОСОБА_3 на час проведення експертизи виявляє хронічний, стійкий психічний розлад у формі важкої розумової відсталості. ОСОБА_3 відповідно до свого психічного стану нездатна усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними.

Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією Серія 12 ААБ №750195 ОСОБА_3 , 13.04.2003 визнана інвалідом першої А групи з 13.04.2021 безстроково, яка потребує постійного стороннього нагляду та допомоги (а.с.23), що також підтверджується посвідченням Серія НОМЕР_3 про призначення державної соціальної допомоги особам з інвалідністю виданого 04.01.2023 (а.с.22).

Відповідно до копії паспорта № НОМЕР_4 виданого 14.07.2022 органом 7310, ОСОБА_3 , станом на день подання позову (11.08.2025) досягла повнолітнього віку (а.с.19).

Згідно з довідкою Реєстру територіальної громади міста Харкова від 12.08.2025 ОСОБА_3 зареєстрована разом із позивачем ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.31).

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч. 2, 8, 9, 10 ст. 7 Сімейного кодексу України (далі СК України) сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Главою 16 «Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина та його виконання» СК України регламентовано підстави виникнення обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина та порядок його виконання.

Згідно зі ст.198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Таким чином, СК України зобов`язує батьків утримувати своїх непрацездатних дітей з інвалідністю навіть якщо вони досягли повноліття.

Відповідно до ст. 198 СК України батьки продовжують бути зобов`язаними утримувати свою дитину після досягнення нею повноліття за наявності у сукупності таких обставин: дочка або син є непрацездатними, непрацездатні повнолітні діти потребують матеріальної допомоги, наявність у батьків можливості надати таку допомогу.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними є особи, які досягли встановленого законом віку, що дає право на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, та дострокової пенсії, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до цього Закону. Отже законодавство виділяє три основні види непрацездатності: непрацездатність за віком; непрацездатність за станом здоров`я та непрацездатність у зв`язку із входженням особи до групи осіб, які мають право на пенсію у зв`язку із втратою годувальника. Для наведеної норми важливою є непрацездатність повнолітньої дитини за станом здоров`я, тобто наявність у дитини статусу особи з інвалідністю. Особою з інвалідністю визнається особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист (ст. 1 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні»). Подібне визначення осіб з інвалідністю міститься і у Законі України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні». Для застосування правил статті 198 СК України не має значення, яку групу інвалідності має дитина. Під потребою матеріальної допомоги розуміється неможливість самостійно забезпечити своє існування та недостатність державної допомоги - пенсій та допомог у зв`язку з інвалідністю. Батьки не будуть зобов`язані утримувати повнолітню дитину, якщо вони самі є непрацездатними та потребують допомоги або якщо їхній заробіток не дозволяє їм здійснювати утримання.

За змістом положень ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Зі змісту статей 198, 200 СК України слідує, що при встановленні тієї обставини, чи повнолітні непрацездатні дочка чи син потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання повнолітнім непрацездатним сином, дочкою, доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що вони не потребують матеріальної допомоги (постанова Верховного Суду від 12 вересня 2019 року у справі № 459/1381/18).

Стаття 182 СК України визначає обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, у тому числі: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно зі ст. 201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.

Для виникнення обов`язку матері, батька утримувати повнолітніх дочку, сина необхідна сукупність таких умов: повнолітні дочка, син є непрацездатними, тобто особами з інвалідністю І, ІІ чи ІІІ групи; потребують матеріальної допомоги: під якою розуміється неможливість самостійно забезпечити своє існування та недостатність державної допомоги, пенсії та допомоги у зв`язку з інвалідністю; матір, батько здатні утримувати повнолітніх дочку, сина, тобто їхній заробіток (доходи) дозволяють їм здійснювати таке утримання.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 07.12.2006 у справі «Хант проти України» (Hunt v. Ukraine) (Заява №31111/04) вказав на те, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (п. 54).

Сімейний Кодекс України не містить поняття «повнолітня непрацездатна дитина».

Згідно з ч. 4 ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» до осіб, які втратили працездатність, відносяться особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, особи, які досягли пенсійного віку, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, та непрацюючі особи, визнані особами з інвалідністю в установленому порядку.

Відповідно до абз. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого цим Законом віку, що дає право на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, та дострокової пенсії, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону .

Суд встановив, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнана інвалідом І групи та має право на державну соціальну допомогу.

Як зазначає позивач, ОСОБА_3 отримує пенсію по інвалідності у розмірі 8044,00 грн.

Положення ч. 3 ст. 75 СК України відносять до категорії «непрацездатні» особи з інвалідністю I, II та III групи.

Отже, повнолітньою непрацездатною дитиною у розумінні ст. 198 СК України є повнолітні син або дочка, визнані в установленому порядку особами з інвалідністю (таке ж тлумачення указаного поняття здійснено Конституційним Судом України у рішенні від 11 лютого 2014 року №1-рп/2014).

За приписами ст. 1 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» особою з інвалідністю є особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Залежно від ступеня стійкого розладу функцій організму, зумовленого захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, та можливого обмеження життєдіяльності при взаємодії із зовнішнім середовищем внаслідок втрати здоров`я особі, визнаній особою з інвалідністю, встановлюється І, ІІ чи ІІІ група інвалідності (ч. 3 ст. 7 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні»).

Суд встановив, що повнолітня донька сторін є особою з інвалідністю першої групи А з дитинства безстроково. Проживає з матір`ю, яка визнана рішенням суду її опікуном, за станом свого здоров`я потребує постійного стороннього догляду. Мінімальний розмір призначеної державою допомоги за інвалідністю у розмірі 8044,00 грн, є об`єктивно недостатнім для забезпечення належних умов проживання, харчування, лікування ОСОБА_3 .

Відповідач не надав суду підтверджень щодо своєї неспроможності сплачувати аліменти.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд виходить з принципу ст. 183 СК України, якою передбачено розмір аліментів на одну дитину у розмірі - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Крім того, судом враховано, що ОСОБА_3 отримує пенсію по інвалідності у розмірі 8044,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В позовній заяві позивач зазначає, що у зв`язку з тяжкою хворобою донька потребує щоденного вживання ліків, вітамінів, харчових добавок та посиленого харчування, засобів для перетравлення їжі, так як позбавлена можливості пережовувати їжу. Кожного місяця на ліки, засоби гігієни, в тому числі одноразові підгузки для дорослих для прогулянок та поїздок, догляд та медичну реабілітацію, курси фізіотерапії, корекційні заняття на тренажері «Локомат», позивач витрачає близько 20 000,00 грн. Донька постійно проживає разом із позивачем і знаходиться на повному її утриманні, проте доказів таких витрат суду не надано.

Отже, виходячи з розумності та справедливості, суд вважає за необхідне задовольнити позовну заяву частково та стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітньої дитини-інваліда у розмірі - 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для особи, яка втратила працездатність.

На підставі пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України судове рішення слід допустити до негайного виконання в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Позивача звільнено від сплати судового збору на підставі п. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача в користь держави.

Керуючись ст. 198-201 СК України, ст. 4-5, 12, 76-83,141, 164, 280-282 ЦПК України, суд,

постановив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на утримання повнолітньої непрацездатної доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для особи, яка втратила працездатність, починаючи з дня пред`явлення позову 11.08.2025, на весь період непрацездатності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто протягом усього терміну встановлення їй інвалідності.

Допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь держави судовий збір в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів з дня його проголошення, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга подається до Харківського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://court.gov.ua/fair/sud.

Сторони по справі

Позивач ОСОБА_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Відповідач ОСОБА_5 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Суддя О.Я.Василенко