Провадження 6/127/365/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Сичука С.М.,

при секретарі Коровай А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці подання приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Тимощука Володимира Вікторовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 ,

В С Т АН О В И Т И:

Приватний виконавець виконавчого округу Вінницької області Тимощук Володимир Вікторович звернувся до суду із поданням про обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 .

Обґрунтовуючи заяву, покликається на те, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Тимощука В.В. перебуває виконавче провадження № 78381965 з примусового виконання виконавчого листа Вінницького міського суду Вінницької області № 127/28485/22 від 12.07.2024 про стягнення з громадянина України ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості у розмірі: 16 000,00 євро сума позики, 960,00 євро 3% річних, 3 000,00 доларів США сума позики, 180,00 доларів США 3% річних та судового збору у сумі 7 731,22 грн.

16.06.2025 приватним виконавцем було відкрито виконавче провадження № 78381965, про що винесено відповідну постанову. Копія постанови була надіслана боржнику за адресою, вказаною у виконавчому документі: АДРЕСА_1 , однак повернулася з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

У ході виконання рішення суду приватним виконавцем накладено арешт на всі рахунки боржника, направлено запити до відповідних державних органів щодо наявності майна, виявлено відкриття нових банківських рахунків боржником після відкриття виконавчого провадження, які також арештовані. За боржником зареєстровано транспортні засоби (причіп ГКБ 819 та автомобіль УАЗ 452Д), які оголошені у розшук, але фактично не розшукані. Нерухомого майна та іншого цінного майна за боржником не виявлено.

Згідно з відповідями державних органів, боржник має документ громадянина України, неодноразово перетинав державний кордон у липні 2025 року, що свідчить про наявність у нього реальної можливості виконувати зобов`язання. Водночас боржником не вжито жодних дій для добровільного виконання рішення суду, кошти на депозитний рахунок приватного виконавця не надходили, пропозицій щодо часткового або повного погашення заборгованості не надходило.

Виконавець вважає, що ОСОБА_1 умисно ухиляється від виконання судового рішення, маючи всі реальні можливості його виконати, та просить тимчасово обмежити його у праві виїзду за межі України до повного виконання зобов`язань за виконавчим документом. Враховуючи вищевикладене, виконавчі документи до теперішнього часу не виконано, а боржник ухиляється від їх виконання, просить подання задовольнити.

У відповідності до ч. 4 ст. 441 ЦПК України, суд негайно розглядає подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного (приватного) виконавця.

Згідно з ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця.

Суд, дослідивши матеріали подання, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності вважає, що подання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Тимощука В.В. перебуває виконавче провадження № 78381965 з примусового виконання виконавчого листа Вінницького міського суду Вінницької області № 127/28485/22 від 12.07.2024 про стягнення з громадянина України ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості у розмірі: 16 000,00 євро сума позики, 960,00 євро 3% річних, 3 000,00 доларів США сума позики, 180,00 доларів США 3% річних та судового збору у сумі 7 731,22 грн.

Станом на день звернення до суду, боржником вищевказане рішення суду не виконано.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, підтверджених належними доказами.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду. Частинами першою, другою статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження і примусовим виконанням судових рішень. Стаття 18 цього Закону покладає на державних та приватних виконавців обов`язок вживати передбачених заходів щодо примусового виконання рішень своєчасно, повно та ефективно.

Разом з тим, як передбачено пунктом 19 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець має право звернутися до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України лише у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду. Таким чином, наявність самого лише факту невиконаного судового рішення не є достатньою підставою для застосування обмеження конституційного права громадянина на свободу пересування.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» у пункті 5 частини першої статті 6 визначає, що право громадянина на виїзд з України може бути тимчасово обмежене у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням.

Європейський суд з прав людини у рішеннях «Стецов проти України», «Напияло проти Хорватії», «Рінер проти Болгарії» наголошував, що обмеження права на виїзд є допустимим лише за умови його пропорційності та необхідності, а також за наявності доведених обставин свідомого ухилення боржника від виконання зобов`язань. Верховний Суд України у своїх постановах також роз`яснив, що поняття «ухилення від виконання зобов`язань» слід розуміти як свідомі дії чи бездіяльність боржника при наявності у нього реальної можливості виконати рішення.

У матеріалах подання приватного виконавця наявні відомості про вжиття заходів примусового виконання: арешт рахунків, оголошення у розшук транспортних засобів, часткове стягнення коштів у сумі 17 093,03 грн.

Згідно відповіді МВС України за боржником зареєстровані наступні транспортні засоби: - причіп ГКБ 819, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_2 , 1991 р.в., зеленого кольору, - автомобіль вантажний УАЗ 452Д, реєстраційний номер НОМЕР_3 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_4 , 1985 р.в., зеленого кольору.

30.07.2025 року дані транспортні засоби оголошені в розшук, про що винесена відповідна постанова.

Станом на 26.09.2025 року транспортні засоби не розшукані.

Згідно відповіді Державної міграційної служби України ОСОБА_1 документований паспортом громадянина України № НОМЕР_5 , виданий 12.07.2017 р. органом видачі 0516.

Згідно відповіді на запит №15863 від 28.07.2025 Державної прикордонної служби України боржник за період 12.07.2025 по 29.07.2025 двічі перетинав державний кордон України.

30.07.2025 виконавцем надіслано (рекомендованим листом АТ «Укрпошта» за трек-номером 250) виклик приватного виконавця № 15864 від 30.07.2025, який повернувся з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

15.08.2025 виконавцем надіслано (рекомендованим листом АТ «Укрпошта» за трек- номером 122) виклик приватного виконавця № 17145 від 15.08.2025, який повернувся з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Отже, вищевказані факти свідчать про те, що боржник на даний період часу перетинає кордон України, отже має дохід, який може спрямовувати на погашення заборгованості перед стягувачем (хоча б частково).

Проте доказів того, що боржник ОСОБА_1 має реальну можливість виконати рішення суду у повному обсязі та свідомо ухиляється від цього, приватним виконавцем не надано.

Таким чином, застосування такого виняткового заходу, як тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, у даному випадку не є обґрунтованим, оскільки необхідна умова доведене ухилення боржника матеріалами подання не підтверджена.

Заявник вважає, що боржник ухиляється від належного виконання судового рішення, в зв`язку з чим наявні законні підстави для тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Разом з тим, слід звернути увагу заявника на таке.

В силу вимог п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України громадян України», право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Положеннями п. 19 ч. 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до положення ч.2 ст. 10 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язань.

Під ухиленням боржника від виконання зобов`язань, покладених рішенням суду, слід розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини.

Згідно роз`яснень Верховного суду України від 01 лютого 2013 року, викладених у судовій практиці щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

З аналізу зазначених норм матеріального та процесуального права вбачається, що подання про обмеження у праві виїзду за межі України вноситься виконавцем у разі ухилення боржника від виконання судового рішення, розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, а тому саме на останнього покладається тягар доказування.

Державний виконавець повинен довести факт свідомого ухилення боржника від виконання судового рішення, яке полягає: в утриманні від виконавчих дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; не наданні у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про доходи та майно, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; в несвоєчасній явці за викликом державного виконавця; в ненаданні письмового повідомлення про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно з вимогами ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Положеннями ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

У справі "Гочев проти Болгарії" ("Gochev v. Bulgaria" від 26.11.2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі; по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. З ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції; і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування).

При цьому, при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

Застосування обмеження у праві виїзду громадянина за межі України, може мати місце лише у виключних випадках і повинно використовуватись лише як крайній захід після реалізації усіх можливих та передбачених законом заходів примусового виконання рішення.

Як вбачається із змісту подання, державний виконавець обґрунтовує подання тим, що боржник не виконує рішення суду.

Всупереч такого твердження, зазначає у подані, що станом на 29.09.2025 з боржника стягнуто 17093,03 грн. боргу згідно вимог виконавчого документа, тобто частково здійснюється погашення заборгованості.

Між тим, тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише при наявності достатніх на це підстав, аналіз же перелічених вище норм дає підстави стверджувати, що необхідною умовою для застосування видів тимчасового обмеження у виїзді за кордон є встановлення факту умисного ухилення боржника від виконання зобов`язань за рішенням суду.

Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне. Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання.

При цьому, ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Суд також звертає увагу і на те, що державним виконавцем взагалі не обґрунтовано, яким чином застосування до боржника обмеження у праві виїзду за межі України буде сприяти виконанню рішень суду та погашенню заборгованості.

Відтак, факт ухилення боржника ОСОБА_3 від виконання покладених на нього рішенням суду обов`язків не доведений представником ДВС належними, достовірними та достатніми доказами за європейським стандартом доказування «поза розумним сумнівом».

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про відсутність визначених законом підстав для задоволення подання приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Тимощука Володимира Вікторовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 .

Керуючись Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, Законом України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України», ст. 33 Конституції України, ст. 441 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

У задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Тимощука Володимира Вікторовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом 15 днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя: