Провадження № 2-п/357/75/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2025 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі - головуючий суддя Цуранов А.Ю., при секретарі Козубенко Я.С.,

за участю:

представник заявника (відповідача) - адвокат Глеваський В.В.;

представник позивача - адвокат Єфремова І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22.07.2025 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Білоцерківський відділ державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дитини,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2025 року до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області засобами поштового зв`язку від ОСОБА_1 надійшла вказана заява, в якій заявник просить поновити йому строку на подання заяви, скасувати заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22.07.2025 у даній справі, зобов`язати державного виконавця здійснити перерахунок заборгованості зі сплати аліментів за весь період та відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування заяви вказано, що відповідач був позбавлений можливості надати додаткові документи та пояснення, які б в ході судового розгляду вплинули на винесення законного та обґрунтованого рішення по справі, а саме докази щодо достовірної заборгованості по аліментах. Не надано суду докази, що його родина є багатодітною, а дружина перебуває в декретній відпустці по догляду за дитиною до трьох років, одна з доньок має важкий діагноз і потребує пересадки органу та дороговартісне лікування. Крім того, сам відповідач потребував лікування. Ці обставини значно вплинули на неможливість сплачувати аліменти. Заперечує цифри довідки-розрахунку органу ДВС та вказує, що він офіційно працював або перебував в РЦЗ на обліку та отримував виплати, проте державним виконавцем не направлено вимогу про утримання з його доходів. Також звертає увагу, що позивачка з дітьми проживає за кордоном з 2019 року, сторони мають у спільній частковій власності квартиру, яку можливо здавати, щоб допомагати утримувати спільних дітей. Проте, позивачка не користується спільним частковим майном та перешкоджає відповідачу ним розпоряджатися задля вирішення її матеріальних питань. Відповідач неодноразово просив переоформити спільне часткове нерухоме майно в рахунок погашення аліментів. Вказує, що суд має враховувати матеріальне та сімейне становище платника аліментів та дитини, наявність у платника інших непрацездатних осіб, яких він утримує, наявність його рухомого та нерухомого майна, а також інші обставини, що мають суттєве значення для справи, при визначенні розміру пені (неустойки) за прострочення сплати аліментів.

15.09.2025 ухвалою судді заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено розгляд заяви у відкритому судовому засіданні 02.10.2025, копії ухвали надіслані учасникам справи.

В судовому засіданні представник відповідача - адвокат Глеваський В.В., заяву про скасування заочного рішення підтримав, просив задовольнити. Вказав, що відповідачу не було відомо про дату судового засідання саме 22.07.2025. До нього як адвоката Мельник В.І. звернувся вже після ухвалення рішення. Вказує про скрутне матеріальне становище відповідача, наявність інших утриманців, в тому числі тих, які потребують лікування. Представнику відповідача невідомо чому його клієнт раніше не подав докази.

Представника позивача - адвокат Єфремова І.І., в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення заяви про скасування заочного рішення. Вказала, що відповідач був повідомлений про розгляд справи та міг надати докази своєчасно. Крім того, він є батьком двох із чотирьох дітей, батьком інших двох дітей є ОСОБА_3 . Також зауважила, що стягнута заочним рішенням суду пеня стосується невиконання відповідачем обов`язку щодо сина ОСОБА_4 .

Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

22.07.2025 заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області повністю задоволено позов ОСОБА_2 та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 пеню (неустойку) за прострочення сплати аліментів за період з 01.06.2021 по 31.10.2024 у розмірі 24 070,50 грн та стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.

За змістом рішення суду та матеріалів справи вбачається, що сукупний розмір заборгованості ОСОБА_1 за виконавчим листом № 357/9841/13-ц 2/357/3144/13 за період 01.06.2021 по 31.10.2024 становить 74 539,68 грн.

Від спільного проживання сторони мають двох дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями повторно виданих свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 від 09.04.2021 та серії НОМЕР_2 від 09.04.2021.

В процесі розгляду справи судом досліджено копії платіжних документів про сплату відповідачем боргу по аліментах, а також довідки МСЕК серії АВ № 0095903 від 26.03.2021 про встановлення сину сторін - ОСОБА_7 , першої групи інвалідності підгрупа «А» з дитинства з ураженням ОРА, який потребує постійного стороннього догляду.

При зверненні до суду з заявою про перегляд судового рішення відповідачем надано копії доказів: свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_3 , відповідно до якого з 19.04.2019 він одружений з ОСОБА_8 ; посвідчення багатодітної сім`ї серії НОМЕР_4 ; свідоцтва про народження дітей - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (батько - ОСОБА_3 ); виписка № 9391 із медичної карти стаціонарного хворого про те, що ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 має діагноз: аутоімунний гепатит, фіброз печінки за шкалою METAVIR F 3, Child-Pugh Grade (score): A5, портальна гіпертензія, ВРВ стравоходу І ст., еритематоза гастропатія, спленомегалія та в період з 07.04.2025 по 25.04.2025, з 26.05.2025 по 02.05.2025, з 26.05.2025 по 02.06.2025 знаходилась на стаціонарному лікуванні в медичних закладах; консультативний висновок від 16.07.2025 про потребу ОСОБА_11 в постійному специфічному лікуванні та обстеженні; епікриз історії хвороби ОСОБА_1 № 2270 від 29.03.2021; консультативна довідка № 3 від 08.07.2021; постанова про відкриття ВП № 59034409 від 07.05.2019.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Згідно із ч. 1 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, а стаття 12 цього Кодексу закріплює принцип змагальності сторін цивільного судочинства.

Відповідно до 1 ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

За змістом резолютивної частини рішення судом роз`яснено, що заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Згідно частин 1-3 статті 284 чинної редакції ЦПК України, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Відповідач (заявник) та його представник вказують, що відповідач не був повідомлений про явку до суду за повісткою, тому був позбавлений можливості скористатися своїм правом надати суду пояснення та докази та причини лише часткової сплати аліментів. Вказує, що через терміновий візит старшої доньки з дружиною до лікарні в м. Київ, не було з ким залишити малолітніх дітей, тому він подав клопотання до суду про перенесення судового засідання, яке призначене 16.07.2025. Про відмову в задоволенні клопотання він не знав, а його представник не надав йому пояснення про необхідність надання до суду доказів перебування в лікувальному закладі членів сім`ї. Співпрацю з вказаним представником відповідачем розірвано. Заочне рішення отримано відповідачем 09.08.2025, тому відповідач був позбавлений можливості вчасного подання заяви про перегляд. Заява про перегляд заочного рішення подана до суду засобами поштового зв`язку 29.08.2025 та зареєстрована судом 10.09.2025.

Таким чином, враховуючи доводи заявника та представника відповідача в частині поновлення пропущеного строку, а також відсутність доказів про отримання відповідачем заочного рішення, направленого на адресу сторін супровідним листом від 22.07.2025, суд дійшов висновку за необхідне поновити заявнику вказаний процесуальний строк, оскільки матеріали справи не містять відомостей про своєчасне отримання відповідачем копії заочного рішення.

Крім цього, поновлення вказаного строку, на думку суду, надасть можливість перевірити в судовому порядку обґрунтованість заперечень відповідача, оцінити наявні між сторонами правовідносинам у відповідності до матеріалів справи та змісту заочного рішення, що сприятиме повному та всебічному встановленню обставин даної справи (провадження).

Задовольняючи позовну заяву ОСОБА_2 суд виходив з того, що ОСОБА_1 має заборгованість перед позивачем по сплаті аліментів за виконавчим листом № 357/9841/13-ц 2/357/3144/13 за період 01.06.2021 по 31.10.2024 становить 74 539,68 грн, при цьому позивачем заявлено до стягнення лише частину неустойки за прострочення їх сплати в розмірі 24 070,50 грн, що не перевищує 100% розміру заборгованості по аліментам та фактично є 1/3 частини коштів, які підлягали б стягненню.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач знав про розгляд даної справи та представництво його інтересів здійснював ОСОБА_12 на підставі довіреності від 23.01.2025, реєстровий № 5.

Слід зазначити, що дана справа про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дитини надійшла на адресу суду 17.12.2024 та 14.01.2025 ухвалою судді відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання 12.02.2025.

Вказаною ухвалою, відповідно до ст. 178 ЦПК України, встановлено відповідачу строк для подачі відзиву на позов протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення копії ухвали про відкриття провадження у справі.

Судове засідання за клопотаннями сторін відкладалось неодноразово, зокрема 12.02.2025, 02.04.2025, 14.05.2025, 11.06.2025.

16.07.2025 в судовому засіданні суд на місці ухвалив відмовити у задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи з огляду на те, що розгляд відкладався неодноразово, при цьому стороною відповідача не надано доказів про поважність неприбуття відповідача та його представника в судове засідання.

Також слід заначити, що розгляд справи (судове засідання) проведено судом саме 16.07.2025, в цьому засіданні за участю представника позивача суд перейшов до стадії ухвалення рішення, повідомивши дату та час його виготовлення і проголошення - 22.07.2025 о 09:20 год, про що вказаного в протоколі судового засідання від 16.07.2025.

Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст. 77 ЦПК України).

За ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи (ч. 1, 3 ст. 83 ЦПК України).

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів (ч. 4, 5 ст. 83 ЦПК України).

Відповідно до ч. 8 ст. 83 ЦПК України, докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Суд зауважує, що відповідач знаючи про наявність даної справи не подав відзив на позов та докази на його обґрунтування у встановлений законом строк, не подав та не повідомив письмово суд про причини такого неподання, а також не заявив клопотання про визнання поважними цих причин та встановлення додаткового строку для подання вказаних доказів, тому з огляду на позицію сторони позивача, принципи змагальності та своєчасності судового розгляду, подані відповідачем докази в межах перегляду заочного рішення судом не приймаються.

Таким чином, під час розгляду даної справи (провадження) судом перевірені доводи заявника щодо незгоди з заочним рішенням, однак дані обставини не знайшли свого підтвердження під час розгляду заяви судом.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України» від 09 червня 2001 року, зазначено, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [ВП],№28342/95, п. 61, ECHR1999-VII).

Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-Х).

Виходячи з вищенаведеної практики ЄСПЛ, скасування рішення суду, що набрало законної сили, за відсутності факту істотності таких обставин, з мотивів неправильного застосування судом норм матеріального та/або процесуального права буде порушенням принципу юридичної визначеності, тобто п. 1 ст. 6 Конвенції, а також ст. 1 Першого протоколу до неї, оскільки у позивача після задоволення його вимог були законні сподівання на те, що його інтереси є остаточно захищеними.

Підсумовуючи викладене, слід зазначити, що під час розгляду справи в липні 2025 році, так і на час перегляду заочного рішення, судом надано оцінку правовідносинам між сторонами, тому суд дійшов висновку про відповідність заочного рішення суду принципу остаточного у розумінні практики ЄСПЛ, а також його узгодженість з нормами національного законодавства.

У відповідності до ч. 3 ст. 287 ЦПК України суд може своєю ухвалою за результатами розгляду заяви про перегляд заочного рішення залишити заяву без задоволення або скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для скасування заочного рішення суду, тому заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення необхідно залишити без задоволення.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 260, 284-288, 353 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення.

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишити без задоволення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Повний текст ухвали складено 03.10.2025.

Суддя А. Ю. Цуранов