Провадження № 2/643/1376/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.10.2025 Салтівський районний суд міста Харкова у складі

головуючого судді Осадчого О.В.,

за участю секретаря судового засідання Нікітенка В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Харкові у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Охорона-8» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання послуг, -

ВСТАНОВИВ:

ТОВ ««Охорона-8» (далі - позивач) звернулось до суду через систему «Електронний суд» з позовом до ОСОБА_1 (далі позивач, Товариство) про стягнення заборгованості за договором про надання послуг у розмірі 7 690,15 грн. та судові витрати. Крім того, позивач просив суд покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422, 40 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000,00 грн., витрати на направлення відповідачу вимоги про сплату заборгованості у розмірі 46, 50 грн., та витрати на направлення відповідачу копії позовної заяви з додатками у розмірі 111, 80 грн.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилається на те, що Товариство здійснює охоронну діяльність на підставі ліцензії МВС України на провадження охоронної діяльності. 05.11.2020 року між позивачем та відповідачем укладено Договір № 46722/1А на охорону пультом централізованого спостереження і реагування з виїздом мобільної групи на об`єкт відповідача, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Водночас, відповідач умови Договору не виконав, внаслідок чого за ним виникла заборгованість. У зв`язку з цим позивач вирішив звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за відсутності позивача, у якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.

Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки до суду не повідомив, правом надання відзиву на позовну заяву не скористався, заяв про відкладення розгляду справи не подавав.

Відповідно до положень ч.4 ст.223 ЦПК України суд розглядає справу у відсутності відповідача та постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи та наявні у справі докази, встановив такі обставини.

Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 05.11.2020 року між Товариством (Виконавець) та відповідачем (Замовник) було укладено Договір № 46722/1А на охорону пультом централізованого спостереження і реагування з виїздом мобільної групи (далі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого Замовник передає, а Виконавець приймає під охорону на пульт централізованого спостереження «Об`єкт», розташований за адресою: м. Харків, вул. Валентинівська, буд. 24, кв. 36. де знаходяться матеріальні цінності, які належать Замовнику.

Пунктом 1.5. Договору передбачено, що Договір укладається після обладнання «Об`єкта» засобами сигналізації. Відмова Замовника від обладнання технічними засобами сигналізації місць можливого проникнення і проведення заходів щодо технічного укріплення «Об`єкта» обумовлюється письмово в Паспорті об`єкта (Додаток № 1). В разі потреби, для підключення «Об`єкту» до Договору Замовник забезпечує допуск фахівця Виконавця для встановлення ППК «Лунь» (надалі «ППК»), за допомогою якого ведеться спостереження за «Об`єктом» та його охорона. ППК являється і залишається власністю Виконавця і не переходить у власність Замовника протягом всього часу дії цього Договору. Замовник несе повну матеріальну відповідальність за збереження встановленого Виконавцем ППК з настанням наслідків, передбачених п. 8.1.4 цього Договору.

Згідно з п. 3.7 Договору Замовник зобов`язаний своєчасно вносити сплату за послуги охорони протягом перших 5 банківських днів поточного місяця. Замовник за власним бажанням може здійснювати оплату послуг за цим Договором наперед.

Відповідно до п. 3.7.1 Договору перший платіж за Договором за перший місяць обслуговування сигналізації проводиться Замовником протягом 2 банківських днів після підписання сторонами Договору.

Пунктом 8.1. Договору передбачено, що за згодою сторін, загальний розмір щомісячної плати за цим Договором складає 255,00 грн., ПДВ не передбачено.

Згідно з п. 8.1.1 Договору сплата за надані послуги здійснюється Замовником щомісяця, протягом перших 5 банківських днів поточного місяця за безготівковим розрахунком, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Виконавця. Сплата проводиться через відділення банків.

На виконання умов пункту 1.5 Договору для надання послуг позивачем на «Об`єкті» було встановлено обладнання - Прилад приймально-контрольний «Лунь-25КР», який належить позивачу на праві власності та який не переходить у власність відповідача протягом всього часу дії цього Договору. Матеріали справи містить акт приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів від 05.11.2020, відповідно до якого ППК «Лунь-25КР» був встановлений на об`єкті відповідача за адресою: АДРЕСА_1 .

З паспорту об`єкта НОМЕР_1 , який підписаний обома сторонами, вбачається, що замовником послуг ТОВ «Охорона-8» є ОСОБА_1 , адреса об`єкта: АДРЕСА_1 .

Умовами пункту 4.2.«а» Договору передбачено, що Виконавець має право розірвати Договір в односторонньому порядку, якщо Замовник має заборгованість по оплаті за охорону, незалежно від перебування «Об`єкта» під охороною чи ні, що не звільняє Замовника від виконання п. 3.13. цього Договору.

Відповідно до п. 3.13. Договору в разі розірвання цього Договору Замовник зобов`язаний провести в 3-х денний строк всі необхідні взаєморозрахунки за цим Договором, а також забезпечити в 3-х денний строк доступ фахівця Виконавця на «Об`єкт» для проведення демонтажу встановленого Виконавцем ППК. Наслідки неповернення ППК з будь-яких підстав, передбачені в п. 8.1.4 цього Договору.

Згідно з п. 8.1.4. Договору в разі пошкодження, знищення, викрадення та/або неповернення за будь-яких обставин встановленого на «Об`єкті» ППК «Лунь-25КР», Замовник у 3-х денний строк в безумовному порядку сплачує на розрахунковий рахунок Виконавця його вартість, у розмірі еквівалентному 176,00 доларів США. Оплата проводиться в національній валюті України за курсом, встановленим НБУ на день проведення розрахунку

Позивач у позові зазначає, що на дату подання позовної заяви у відповідача відсутня заборгованість за надані позивачем послуги з охорони.

Разом з цим, пунктом 10.2. Договору передбачено, що за вимогою однієї з сторін, цей Договір може бути припинений або призупинений на певний строк, при цьому сторона-заявник зобов`язана не пізніше ніж за 5 календарних днів листом письмово повідомити про це іншу сторону, а також провести необхідні взаєморозрахунки та виконати всі зобов`язання з дотриманням умов цього Договору, у тому числі передбачені п. 3.13 цього Договору.

На виконання пункту 10.2. Договору Товариство у застосунку «Viber» на номер мобільного телефону, зазначеного відповідачем у паспорті об`єкта НОМЕР_1 , направило відповідачу Лист від 16.07.2024 за Вих. № 19/1 про розірвання Договору в односторонньому порядку.

Водночас, в порушення умов п. 3.13, 8.1.4. Договору відповідач ППК позивачу не повернув, його вартість не оплатив.

У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань за Договором, позивачем 07.10.2024 у застосунку «Viber» та 30.10.2024 на поштову адресу направило відповідачу Роз`яснення адвоката від 07.09.2014 за Вих.№ 07/10, як додаткове повідомлення відповідача про розірвання Договору, та вимогу про повернення ППК або сплату його вартості в сумі 176 доларів США, яка відповідачем задоволена не була.

У спростування зазначеного будь-яких доказів відповідачем суду не надано.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 ЦК).

Відповідно до вимог статті 629 ЦК, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Тлумачення статті 629 ЦК свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору (принцип «pacta sunt servanda»). Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

З огляду на правову природу укладеного між сторонами договору про надання послуг, який у розумінні статей 11, 509 ЦК є належною підставою для виникнення у його сторін кореспондуючих прав і обов`язків, спірні правовідносини регламентуються положеннями глави 63 ЦК.

Частиною 1 статті 901 ЦК визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом (статті 907 ЦК).

Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно зі статтею 177 ЦК послуга є самостійним об`єктом цивільних прав.

Визнання послуги об`єктом цивільних прав (цивільних правовідносин) зумовлює наявність договірних зобов`язань, предметом виконання яких є здійснення виконавцем певної дії, обумовленої договором, нематеріальний результат якої споживається замовником у процесі її надання.

Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (статті 599 ЦК).

Стаття 610 ЦК передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 ЦК).

Як зазначалось судом вище, пунктом 10.2. Договору передбачено, що за вимогою однієї з сторін, цей Договір може бути припинений або призупинений на певний строк, при цьому сторона-заявник зобов`язана не пізніше ніж за 5 календарних днів листом письмово повідомити про це іншу сторону, а також провести необхідні взаєморозрахунки та виконати всі зобов`язання з дотриманням умов цього Договору, у тому числі передбачені п. 3.13 цього Договору.

На виконання вимог п. 10.2 Договору, Листом від 16.07.2024 (вих. № 19/1) позивач повідомив відповідача про розірвання в односторонньому порядку Договору з 23.07.2024 року. Зазначений лист направлено у застосунку «Viber» на номер мобільного телефону, зазначеного відповідачем у паспорті об`єкта НОМЕР_1 .

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (частина 3 статті 651 ЦК).

Як на тому наголошено у постанові Верховного Суду від 08.09.2021 у справі № 727/898/19 у цивільному законодавстві закріплено конструкцію «розірвання договору» (статті 651 - 654 ЦК). Вона охоплює собою розірвання договору: за згодою (домовленістю) сторін; за рішенням суду; внаслідок односторонньої відмови від договору. У спеціальних нормах ЦК України досить часто використовується формулювання «відмова від договору» (наприклад, у статтях 665, 739, 766, 782). Односторонню відмову від договору в тих випадках, коли вона допускається законом або договором, слід кваліфікувати як односторонній правочин, оскільки вона є волевиявленням особи, спеціально спрямованим на припинення цивільних прав та обов`язків.

У постанові від 22.02.2023 у справі № 465/5980/17 Верховний Суд зазначив, що договір як універсальний регулятор приватних відносин, покликаний забезпечити їх регулювання та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення приватних прав та обов`язків. За допомогою такого універсального регулятора приватних відносин як договір його сторони можуть регулювати, зокрема, вчинення між сторонами односторонніх правочинів, підстави для односторонньої відмови і коли ці правочини породжують відповідні правові наслідки щодо розірвання договору.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори) (частини 1, 2 статті 202 ЦК).

Правочин є найбільш поширеним юридичним фактом, за допомогою якого набуваються, змінюються, або припиняються права та обов`язки учасників цивільних правовідносин.

До односторонніх правочинів, зокрема, належить: видача довіреності, відмова від права власності, складання заповіту, публічна обіцянка винагороди, прийняття спадщини, згода іншого співвласника на розпорядження спільним майном, одностороння відмова від договору.

При вчиненні одностороннього правочину воля виражається (виходить) однією стороною. Разом з тим така сторона може бути представлена декількома особами, прикладом чого може бути видання довіреності двома і більше особами, спільний заповіт подружжя тощо. Результат аналізу розуміння як правочину, так і одностороннього правочину свідчить, що односторонні правочини: є вольовими діями суб`єкта; вчиняються суб`єктами для здійснення своїх цивільних прав і виконання обов`язків; спрямовані на настання правових наслідків (набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків).

Залежно від сприйняття волі сторони одностороннього правочину такі правочини поділяються на:

суто односторонні - не адресовані нікому та без потреби в прийнятті їх іншою (іншими) особою. До них, зокрема, належить відмова від права власності, відмова від спадщини, прийняття спадщини;

такі, що розраховані на їх сприйняття іншими особами, до яких можливо віднести, зокрема, оголошення конкурсу, публічну обіцянку винагороди, відмову від спадщини на користь іншої особи, видачу довіреності, видачу векселя, розміщення цінних паперів, односторонню відмову від договору.

Вчинення стороною договору такого одностороннього правочину як відмова від договору, за відсутності рішення суду про визнання його недійсним або підстав нікчемності, зумовлює необхідність з`ясовувати чи зумовив такий правочин припинення цивільних прав та обов`язків (тобто чи є підстави для односторонньої відмови від договору передбачені договором та/або законом). Це обумовлено тим, що одностороння відмова від договору як вид одностороннього правочину розрахована на сприйняття іншими особами. У разі, якщо встановлена відсутність підстав для односторонньої відмови від договору, то такий односторонній правочин не зумовлює розірвання договору. При цьому слід розмежовувати підстави недійсності цього одностороннього правочину (зокрема, суперечність імперативній цивільно-правовій нормі) від підстав для односторонньої відмови від договору.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.11.2021 у справі № 357/15284/18.

Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами (частина 3 статті 202 ЦК).

Тлумачення статті 651 ЦК з урахуванням принципу розумності свідчить, що:

-сторони в договорі як універсальному регуляторі можуть визначити момент з якого договір вважатиметься розірваним внаслідок вчинення односторонньої відмови від договору;

-у випадку якщо сторони не встановили момент з якого договір вважатиметься розірваним внаслідок вчинення односторонньої відмови від договору, то з урахуванням що такий односторонній правочин відноситься до таких, що розраховані на їх сприйняття іншими особами, і таким моментом має бути моменту одержання іншою стороною повідомлення про відмову від договору.

За таких обставин суд дійшов висновку, що укладений між сторонами правочин було розірвано в односторонньому порядку з 23.07.2024 року.

Згідно з п. 3.13. Договору у разі розірвання цього Договору Замовник зобов`язаний провести в 3-х денний строк всі необхідні взаєморозрахунки за цим Договором, а також забезпечити в 3-х денний строк доступ фахівця Виконавця на «Об`єкт» для проведення демонтажу встановленого Виконавцем ППК. Наслідки неповернення ППК з будь-яких підстав, передбачені в п. 8.1.4 цього Договору.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що відповідачем було надано доступ представникам позивача до «Об`єкту» для проведення демонтажу встановленого ППК, як і не містять доказів на підтвердження сплати відповідачем згідно з п. 8.1.4. Договору вартості ППК.

Таким чином, відповідний борг за вартість неповернутого ППК становить суму еквівалентній 176,00 доларів США, що на дату подання позовної заяви (09.12.2024) в національній валюті за курсом, встановленим НБУ (курс гривні до долару США на 09.12.2024 року складає 41,5975 грн./дол. США) становить 7321,16 грн.

Також, у зв`язку з не проведення відповідачем оплати грошових коштів за ППК з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, в період з 27.07.2024 по 06.12.2024 позивачем нараховано 3% річних від простроченої суми боргу у розмірі 80,03 грн. та інфляційне збільшення у розмірі 288,96 грн.

Виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача необхідно задовольнити повністю, оскільки відповідачем порушено умови вищезазначеного Договору на охорону пультом централізованого спостереження і реагування з виїздом мобільної групи, та не виконано взятих на себе зобов`язань.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до вимог частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно з частиною 2 статті 12 ЦПК учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

У відповідності до частини 1 статті 12 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Положеннями частин 1 та 3 статті 83 ЦПК унормовано, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, повинен подати суду докази разом з поданням відзиву.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (частина 4 статті 83 ЦПК).

Разом з цим відповідач не скористався правом на подання відзиву на позов впродовж встановленого строку. При цьому, в матеріалах справи відсутні докази в підтвердження того, що відповідач був позбавлені можливості у порядку частини 4 статті 83 ЦПК письмово та завчасно повідомити суд про неможливість подання у встановлений законом строк доказів та об`єктивних причини, з яких такі докази не могли бути подані у зазначений в ухвалі про відкриття провадження у справі строк.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (частина 7 статті 81 ЦПК).

При цьому, за приписами частини 4 статті 12 ЦПК кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, як і не надано належних доказів на підтвердження відсутності боргу перед позивачем.

За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню з урахуванням наведеного.

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача витрати зі сплати судового збору в сумі 2 422, 40 грн.

Разом з тим, позивач просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу та витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами

Згідно з положенням пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

За підсумовуючим аналізом наведених правових норм, суд дійшов висновку, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: копію Договору про надання юридичних послуг від 08 серпня 2024 року укладеного між ТОВ ««Охорона-8» та ФОП ОСОБА_2 , копію Розрахунку №07/09 від 07.09.2024, копію Акту виконання наданих послуг від. 06.01.2025, копію платіжної інструкції №1 від 06.01.2025, відповідно до якогоТОВ ««Охорона-8» понесло судові витрати на правничу допомогу в сумі 4000,00 грн.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що витрати на правову допомогу підлягають відшкодуванню з відповідача у розмірі 4000,00 грн.

Також, підлягають відшкодуванню з відповідачаі витрати, пов`язані з вчиненням процесуальних дій, необхідних для розгляду справи та підготовки до її розгляду (копії квитанцій додаються), зокрема: на відправлення відповідачу вимоги про сплату заборгованості у сумі 46,50 грн.; на відправлення відповідачу копії позовної заяви з додатками у сумі 111,80 грн.

Керуючись ст. ст. 76, 81, 141, 264, 265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Охорона-8» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання послуг задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Охорона-8» заборгованість за Договором №46722/1А від 05.11.2020 року у розмірі 7690 (сім тисяч шістсот дев`яносто) грн. 15 коп., витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп., витрати на відправлення відповідачу вимоги про сплату заборгованості у розмірі 46 (сорок шість) грн. 50 коп., витрати на відправлення відповідачу копії позовної заяви з додатками у розмірі 111 (сто одинадцять) грн. 80 коп., а також витрати на правничу допомогу у розмірі 4000 (чотири тисячі) грн. 00 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду або через Московський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Охорона-8», місцезнаходження: м. Харків, вул. Садова, буд. 10/12; .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової карти платника податків НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя О. В. Осадчий