Справа №705/246/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2025 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Піньковського Р.В.

при секретарі Заповітряній Д.В.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_15

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Умані Черкаської області в режимі відеоконференції в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , відділу Державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зменшення розміру заборгованості зі сплати аліментів,

У С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, в обґрунтування зазначивши наступне.

Він згідно виконавчого листа № 2/877 виданого 06.12.2011 Уманським міськрайонним судом Черкаської області про стягнення з нього на користь ОСОБА_3 на утримання синів: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму доходів громадян, встановленого законом для дітей відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 13 квітня 2011 року до досягнення дітьми повноліття.

27 червня 2023 року між ним та ОСОБА_6 було укладено шлюб. У його законної дружини є четверо дітей, яких вони виховують спільно, а саме: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Рідний батько дітей загинув. Наразі він разом із дружиною ОСОБА_6 мають статус багатодітної родини.

В зв`язку з введенням на території України військового стану, мати його дітей ОСОБА_3 переїхала до Польщі, де наразі проживає разом з їх синами ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заборгованість по сплаті аліментів станом на 30.09.2024 становить 240910,36 грн.

29.03.2023 на підставі Указу Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 по мобілізації він був призваний у Збройні Сили України та 09.04.2023 прийняв присягу у в/ч НОМЕР_1 .

18.09.2024 на підставі п.п. «Г» п.2 ч.4 ст.26 ЗУ «Про ВО і ОС» звільнений в запас.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Мінімальний гарантований розмір аліментів становить: для дітей до 6 років - 1281,5 грн.; від 6 до 18 років - 1598,00 грн.

На сьогодні розмір його заборгованості по сплаті аліментів є надмірно великим, враховуючи той факт, що він утримує п`ятьох дітей, також перебування у лавах ЗСУ додало додаткових проблем зі здоров`ям. Він постійно проходить курси лікування для відновлення втраченого здоров`я.

Згідно з довідкою військово-лікарської комісії, діагноз і постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтво): стан після операції 20.02.2024 артроскопії, парціальної меніскектомії медіального меніска лівого колінного суглобу з приводу застарілого розриву медіального меніску лівого колінного суглоба, дегенеративні зміни хряща кісток. Травма пов`язана з проходженням військової служби і відноситься до тяжких.

Лікарем отоларингологом 01.11.2024 йому встановлено хронічний гіпертрофічний ларингіт, набряк Рейнке, що також пов`язано з проходженням військової служби.

Запис від 04.11.2024 лікаря-хірурга. Основний діагноз у особистому анамнезі хірургічна операція, не класифікована в інших рубцях.

Запис від 04.11.2024 лікаря-офтальмолога: опис діагнозу далекозорість 0,75Д, Н52,0, пресбіопія Н52.4, ангіопатія сітківки Н35.8 обох очей.

Запис від 06.11.2024 лікаря-невропатолога. Основний діагноз: М52.86 - інша дорсалгія, поперековий відділ.

Відтак, на теперішній час він не працевлаштований, з останнього місця роботи звільнився. Знайти роботу у його віці та ще з низкою захворювань дуже важко. З 07 жовтня 2024 року він перебуває на обліку в Уманській філії Черкаського обласного центру зайнятості. Також він має 2 групу по інвалідності.

Просить суд зменшити розмір заборгованості по сплаті аліментів до розміру 80000,00 грн.

На адресу суду від представника відповідача надійшов відзив, у якому позовні вимоги вважають необґрунтованими та безпідставними, посилаючись на наступне.

Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог вказує про те, що він одружився і у його дружини є четверо дітей, батько яких помер, і яких він виховує разом зі своєю новою дружиною. Тобто сам позивач вказує, що він лише займається вихованням дітей його дружини від попереднього шлюбу, а також не зазначає, чи отримує його дружина соціальні виплати у зв`язку із втратою годувальника.

Крім того, позивачем ОСОБА_1 взагалі не вказується чи працює його дружина ОСОБА_6 , при тому, що її чоловік та батько дітей ОСОБА_13 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , а зареєструвала шлюб вона з позивачем ОСОБА_1 27.06.2023, тобто весь цей час, вона ж утримувала своїх дітей самостійно.

Також позивачем не надано жодних доказів того, що він несе витрати на утримання дітей своєї дружини ОСОБА_6 та в якому саме розмірі. При цьому, зі змісту позовної заяви та долучених до неї доказів взагалі не можливо зрозуміти чому на утриманні позивача ОСОБА_1 перебуває саме 5 неповнолітніх дітей.

З приводу проходження служби та наявності у позивача ОСОБА_1 . ІІ групи інвалідності, то варто зазначити наступне. Згідно пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 серії НОМЕР_3 ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи загального захворювання з 29.05.2017 року.

Відповідно до даних військового квитка серії НОМЕР_4 ОСОБА_1 29.03.2023 на підставі Указу Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 було призвано у Збройні Сили України по мобілізації і лише 18.09.2024 він був звільнений в запас. Таким чином, незважаючи на наявність ІІ групи інвалідності позивача ОСОБА_1 було мобілізовано і він проходив військову службу 1,5 роки, тобто стан здоров`я позивача ОСОБА_1 дозволяв йому проходити військову службу.

За таких обставин, можна дійти висновку, що стан здоров`я позивача ОСОБА_1 дозволяв йому також працювати і вчасно сплачувати аліменти, щоб уникнути виникнення заборгованості зі сплати аліментів.

Представник відповідача звертає увагу суду, що аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку, але не менше ніж 30 % від прожиткового мінімуму доходів громадян, встановленого законом для дітей відповідного віку на кожну дитину, позивач ОСОБА_1 мав сплачувати починаючи з 13.04.2011. Проте, як вбачається з розрахунку заборгованості наданого ВДВС м.Умані, то вперше аліменти позивач ОСОБА_1 сплатив у вересні 2018 року.

Крім того, за період проходження військової служби позивач ОСОБА_1 отримував досить велике грошове забезпечення: за квітень-червень 2023 року - 42707 грн., з яких взагалі не сплатив аліменти; липень - вересень 2023 року - 128428,34 грн., з яких сплатив аліменти лише 5459,74 грн.; жовтень-грудень 2023 року - 185236,26 грн., з яких знову не сплатив аліменти;- січень - березень 2024 року - 107779,32 грн., з яких аліменти не сплачені; квітень-червень 2024 року - 62746,66 грн., з яких аліменти не сплачені; липень - вересень 2024 року - 42534,84 грн., з яких аліменти не сплачені.

Проаналізувавши розрахунок заборгованості та вказані в ньому доходи позивача ОСОБА_1 за період проходження ним військової служби (квітень 2023 року вересень 2024 року), можна дійти висновку, що отримуючи грошове забезпечення, яке дозволяло позивачу ОСОБА_1 за 2-3 місяці повністю сплатити борг, останній просто взагалі не сплачував аліменти та умисно створював собі борг зі сплати аліментів.

Позивач у позовній заяві не вказує, чому надає перевагу чужим дітям над своїми та чому він більше піклується про чужих дітей, оскільки позивач неодноразово в позовній заяві переймається про те, що йому, з незрозумілих причин, потрібно утримувати 4 дітей його дружини, проте він жодного разу не вказав чому не сплачував аліменти на утримання своїх дітей з 13.04.2011 до вересня 2018 року, тобто майже 7 з половиною роки.

Таким чином, відповідач ОСОБА_3 весь цей час вимушена була самостійно піклуватися, виховувати та забезпечувати дітей позивача ОСОБА_1 .

Звертає увагу суду, що ч.1 ст. 197 СК України передбачає можливість відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами, проте позивач ОСОБА_1 такий варіант навіть не розглядає, він лише з незрозумілих причин хоче зменшити розмір боргу до 80000 грн.

Позивач у своєму позові також вказує на наявність у нього тяжкої хвороби, при цьому не вказує конкретно якої саме. Згідно запису лікаря-хірурга від 06.11.2024 вказано, що ОСОБА_1 придатний до військової служби, операцію було виконано у 2003 році, тобто взагалі до призначення аліментів на утримання дітей.

Таким чином, всі записи лікарів, які надані позивачем до позовної заяви свідчать про те, що останній може проходити військову службу, тому оскільки стан здоров`я позивача дозволяв йому проходити військову службу, відповідно, останній повинен був сплачувати аліменти на утримання своїх дітей.

З приводу Довідки ВЛК від 23.02.2024 року за № 409, на яку посилається позивач, то ні в самій довідці ВЛК, ні в інших документах (наприклад у виписному епікризі № 776/151) не вказано про яку ж все-таки травму йде мова, лише зазначено: «…Довідка про обставини травми не надана…», при цьому, не зрозуміло на підставі яких саме документів ВЛК дійшло висновку, що це «…Так, травма пов`язана з проходженням військової служби…».

Враховуючи те, що заборгованість по аліментам на користь відповідача на утримання дітей позивачем не сплачена, розмір заборгованості підтверджено розрахунком державного виконавця ВДВС м. Умані, який позивачем не спростовано, не надано позивачем доказів і того, що він оспорював розміри заборгованості зі сплати аліментів, позивач не довів підстав для звільнення його від сплати заборгованості по аліментам, тому просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Також від представника позивача на адресу суду направлено письмові пояснення по справі, які просить суд взяти до уваги при винесенні рішення, зазначаючи наступне.

Відповідачем надано відзив на позовну заяву, викладені обставини у якому, представник позивача вважає такими, що не відповідають дійсним обставинам справи та суперечать діючому законодавству України.

Факт укладання шлюбу позивача з ОСОБА_6 , та факт утримання дітей ОСОБА_6 є підставою зменшення суми сплати аліментів, оскільки позивач наразі утримує п`ятьох дітей.

В період з 29.03.2023 по 18.09.2024 проходив службу в ЗСУ, де отримав поранення, пов`язане з проходженням служби. Позивач, перебуваючи у лавах ЗСУ сплачував всі обов`язкові платежі згідно діючого законодавства України. Відрахування аліментів проводиться на підставі виконавчого листа, який направляється виконавчою службою до роботодавця. До того ж, як наводить сама відповідачка утримання дітей є обов`язком батьків. Відповідачка не надає підтвердження утримання дітей та не надає суми витрат на дитину.

Обов`язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, при чому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, або чи розірвано їх шлюб. Обов`язок по утриманню зберігається також і у випадку позбавлення батьківських прав батьків. У випадку невиконання батьками обов`язку утримувати неповнолітню дитину добровільно, аліменти можуть стягуватися за рішенням суду. При злісному ухиленні батьків від сплати аліментів вони підлягають притягненню до кримінальної відповідальності, відповідно до статті 164 КК України. Відповідно до статті 268 Сімейного кодексу України мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу.

Отже вітчим має обов`язок утримувати своїх падчерку та пасинків, прямо передбачений законом, лише за сукупності таких обставин: такі діти не мають матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер, або ж ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання; вітчим може надавати матеріальну допомогу.

На підставі аналізу вищевикладеного, що вітчим - це чоловік (нерідний батько) рідної матері дитини, з яким мати й дитина постійно проживають однією сім`єю. Вітчим має особливий правовий статус, що істотно відрізняється від статусу батька, усиновлювача, опікуна та піклувальника, характеризується мінімально необхідним набором прав та обов`язків щодо пасинка, падчерки.

Сімейне законодавство передбачає права та обов`язки щодо утримання вітчимом падчерки, пасинка і особи, у сім`ї яких виховувалася дитина, зобов`язані надавати їй матеріальну допомогу, якщо у неї немає батьків, баби, діда, повнолітніх братів та сестер, за умови, що ці особи можуть надавати матеріальну допомогу. Позивач не ухиляється від сплати аліментів, але за наявності підтверджених підстав просить суд зменшити розмір заборгованості.

Як наводилось у позовній заяві низка захворювань унеможливлює сплачувати заборгованість по аліментах, у зв`язку з чим її довіритель і вимушений звернутися до суду з цим позовом. Просить суд позов задовольнити в повному обсязі.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні в повному обсязі підтримав позовні вимоги та факти, викладені у позові, просив суд позов задовольнити, оскільки наявна заборгованість є для нього занадто великою за певних обставин, які вплинули на зміну його матеріального стану. Так, він був мобілізований та отримав травму, що призвело до погіршення його здоров`я та, як наслідок, необхідності додаткових витрат на лікування. Крім того, він одружився та у його дружини від попереднього шлюбу є четверо дітей, яких він виховує та утримує, оскільки їх батько помер. Відповідач по справі проживає за кордоном разом з їх спільними дітьми, на утримання яких він сплачував кошти в добровільному порядку в розмірі, який мав можливість, при цьому про наявність аліментних зобов`язань дізнався лише в 2018 році, коли з його пенсії почали автоматично утримувати кошти, тому він сподівався, що сплата аліментів відбувається автоматично та не знав нічого про наявну заборгованість. Просить зменшити йому наявну заборгованість, саме до 80 000,00 грн., оскільки такий розмір є на його думку реальним. Оскільки вирішити питання зменшення розміру виниклої заборгованості можливо лише в судовому порядку, то він і звернувся до суду з цим позовом, який просить задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та позицію свого довірителя, пояснила, що останній від шлюбу з відповідачем має двох дітей, на утримання яких за рішенням суду з нього стягуються аліменти. Станом на зараз у її довірителя утворилася заборгованість за неповну сплату визначених судом аліментів, від сплати яких позивач не ухиляється, але за певних об`єктивних обставин, просить зменшити розмір такої заборгованості. У відповідності до вимог законодавства боржник за аліментами може бути звільнений від сплати боргу, або розмір такої заборгованості може бути зменшений, у зв`язку зі зміною матеріального або сімейного стану. В даному випадку наявні дві вказані обставини, оскільки її довіритель одружився та у його дружини є четверо дітей, батько яких помер, тому діти перебувають на його утриманні та вихованні. Також, у позивача виникла необхідність у додаткових витратах пов`язаних з лікуванням та реабілітацією внаслідок отриманих травм під час захисту країни, оскільки він був поранений під час виконання військових обов`язків. Вважає, що заявлена позивачем сума заборгованості за аліментами, яку він може сплатити, є справедливою та не призведе до порушення прав його дітей від першого шлюбу, а також не вплине на можливість утримання ним дітей його дружини, тому просить суд позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_15 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та заперечувала проти задоволення позову. Вважає, що позивачем не наведено об`єктивних підстав для звільнення його від наявної заборгованості по сплаті аліментів, або про її зменшення. Так, той факт, що його дружина є багатодітною матір`ю, не може бути підставою для усунення відповідача від необхідності сплачувати аліменти на своїх рідних дітей, як того вимагає чинне законодавство. Більше того, позивачем не надано ніяких даних про те, чи отримує його дружина як багатодітна мати, соціальну допомогу від держави, у зв`язку зі смертю батька її дітей. Крім того, сам позивач у позові вказує про те, що дітей його дружини він лише виховує і при цьому, доказів того, що він нібито їх утримує, позивач також не надав. Посилання позивача на наявність у нього інвалідності ІІ групи не є доказом того, що він не в змозі утримувати своїх дітей, оскільки він був мобілізований та проходив військову службу протягом півтора року, тобто за станом здоров`я він має можливість працювати, отримувати дохід та забезпечувати дітей для їх нормального існування та розвитку. Аліменти за рішенням суду позивач мав сплачувати з квітня 2011 року, проте вперше він сплатив аліменти у вересні 2018 року та в подальшому сплачував лише частину визначеного судом розміру аліментів. Проаналізувавши ж довідку про заборгованість позивача по аліментам, та врахувавши його заробіток під час проходження військової служби, можна зробити висновок про те, що позивач мав можливість виплатити усі кошти на користь відповідача на утримання їх же дітей, протягом 2-3 місяців, але чогось цього не зробив. Беручи до уваги моральну сторону справи, взагалі не зрозуміло чому позивач надає перевагу чужим дітям та самоусувається від своїх рідних дітей та не вказує підстави того, чому не виконував рішення суду та не сплачував аліменти на утримання своїх дітей. Її ж довірителька вимушена була самостійно піклуватися, виховувати та забезпечувати своїх дітей, створюючи для них гідний рівень життя, тоді як чинним законодавством чітко визначено, що це є обов`язками обох батьків. Щодо посилання позивача на необхідність додаткових витрат пов`язаних із пораненням та наявністю важкої хвороби, то із наданих ним медичних довідок такий висновок зробити неможливо. За вказаних обставин просить суд відмовити у задоволенні позову.

Суд, вислухавши представника позивача, відповідача та представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно листа Відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області ЦМУМЮ (м. Київ) від 04.12.2024 за вих. № 111581/6 на примусовому виконанні у Відділі перебуває виконавче провадження № НОМЕР_10 по виконавчому листу № 2/877 виданому Уманським міськрайонним судом Черкаської області про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання синів: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку, але не менше ніж 30 % від прожиткового мінімуму доходів громадян, встановленого законом для дітей відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 13 квітня 2011 року до досягнення дітьми повноліття.

При здійснення перерахунку заборгованості зі сплати аліментів з дати, вказаної у виконавчому документі, враховуючи доходи заявника та сплачені ним аліменти, борг по аліментах станом на 30.09.2024 складає 240 910,36 грн.

Крім того, вказано про те, що 04.10.2024 на адресу відділу позивачем по справі ОСОБА_1 особисто було подано заяву про визначення поточного рахунку для здійснення видаткових операцій. Державним виконавцем було винесено постанову про визначення поточного рахунку для здійснення видаткових операцій та направлено для виконання до АТ КБ «ПриватБанк» в електронній формі. Постанова про визначення поточного рахунку для здійснення видаткових операцій банком не опрацьована.

Станом на 02.12.2024 заборгованість по виконавчому листу не погашена, а тому законні підстави для зняття арешту з коштів відсутні.

До вказаного повідомлення надано розрахунок заборгованості, у відповідності до якого, починаючи з квітня 2011 року та по вересень 2018 року, позивачем не було здійснено жодного платежу по сплаті аліментів за рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області, виконавчий лист по якому видано судом 06.12.2011. Вказаний розрахунок містить інформацію про суму аліментів, які мають бути сплачені боржником, а також розмір його доходу, після утримання податків/середня заробітна плата працівника для даної місцевості.

Згідно вказаного розрахунку державним виконавцем за кожний рік підраховано загальний розмір заборгованості позивача. Перша сплата аліментів позивачем здійснена у вересні 2018 року при наявній заборгованості в розмірі 15923,40 грн. та нарахованому щомісячному платежі у сумі 1944,00 грн., позивач сплатив 1452,00 грн., тобто суму навіть меншу ніж визначено державним виконавцем згідно рішення суду. Починаючи з жовтня 2018 року позивачем здійснювалися платежі майже щомісяця, але у розмірі значно меншому ніж нараховано державним виконавцем і заборгованість по сплаті аліментів щомісяця зростала, та лише у 2024 році позивач сплачував щомісяця аліменти у розмірі більшому ніж йому було нараховано. При цьому, нарахована сума аліментів, згідно доходу позивача як військовослужбовця військової частини НОМЕР_5 жодного разу позивачем не сплачена.

Загалом за 2024 рік із нарахованої позивачу суми аліментів 42955,74 грн. ним було сплачено лише половину, а саме 20927,36 грн.

Станом на 30.09.2024 сума заборгованості становить 240 910,36 грн.

Як на підставу для можливості зменшити вказану суму заборгованості позивач вказує зміну сімейного стану, в підтвердження надаючи копію свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_6 , видане повторно Уманським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) згідно якого дійсно позивач ОСОБА_1 27.06.2023 зареєстрував шлюб з ОСОБА_6 , актовий запис про шлюб № 446, та копії свідоцтв про народження 4 дітей, матір`ю яких є його дружина ОСОБА_6 , та меншомуіз яких на момент укладення шлюбу виповнилося 12 років, а іншим 14 та 16 років. Батько дітей ОСОБА_13 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_7 .

Також, позивач надає посвідчення на його ім`я та на ім`я його дружини ОСОБА_6 про наявність пільг, передбачених законодавством України для багатодітних сімей, видане 04.03.2024 Управлінням праці та соціального захисту населення Уманської РДА.

Згідно довідки військово-лікарської комісії від 23.02.2024 № 409, солдат ОСОБА_1 був оглянутий військово-лікарською комісією військової частини НОМЕР_8 та визначено його стан після операцій 20.02.2024, дійсно позивачем отримано травму, яка відноситься до тяжких, але довідка про обставини травми не надана. Також комісією зроблено висновок про те, що солдат ОСОБА_1 після операції потребує відпустки для лікування після травми на 30 календарних днів.

У відповідності до виписного епікризу № 776/151, ОСОБА_1 проходив лікування стаціонарно у травматичному відділенні з 19.02.2024 та 23.02.2024 та отримав лікувальні та трудові рекомендації, а саме: нагляд травматолога, необхідність зняття швів на 14 день, ходіння з тростиною, поступово збільшуючи навантаження на хвору ногу, обмеження фізичного навантаження на 2 місяці, реалізація рішення ВЛК тощо.

З 07.10.2024 позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку як безробітний в Уманській філії Черкаського обласного центру зайнятості, що підтверджується довідкою від 10.12.2024. Довідки про розмір отримуваної ним матеріальної допомоги по безробіттю позивачем не надано.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно ст. 8 Закону Украпїни «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

У відповідності до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

У статті 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Статтею 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Тобто у разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість.

Порядок визначення заборгованості за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), встановлений статтею 195 СК України.

Відповідно до частини першої статті 197 СК України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами.

Частиною другою статті 197 СК України передбачено, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Постановою Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» також передбачено, що суд може за передбачених СК України умов повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

Таким чином, повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише у випадку, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. Тобто з аналізу даної правової норми вбачається, що питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд.

При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок суду, зменшити суму заборгованості божнику по аліментам. При вирішенні аналогічних спорів необхідно виходити з інтересів дитини (дітей), оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини (дітей) з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя.

В обґрунтування позовних вимог про звільнення від сплати заборгованості по аліментам на утримання синів позивач зазначив, що він одружився та його дружина має чотирьох дітей від іншого шлюбу батько яких помер, позивач з дружиною визнані багатодітною сім`єю та, у зв`язку з цим вони мають певні пільги, а також позивач вказує, що під час проходження служби в Збройних Силах України отримав поранення та проходив курс лікування і станом на час звернення до суду він є безробітним.

Як встановлено судом, дійсно позивач у 2023 році, тобто на момент, коли заборгованість по аліментам сягала значного розміру, одружився та його дружина має чотирьох дітей від попереднього шлюбу, батько яких помер. Але разом з тим, позивачем не надано жодного доказу щодо його участі в утриманні цих дітей, його статусу у їх житті. Із наданого позивачем посвідчення НОМЕР_9 про наявність прав на пільги, передбачені законодавством України для багатодітних сімей, позивач є батьком неповнолітніх, старшому із яких виповнилося 16 років, але посвідчення не містить жодних відміток відповідної установи, тому не може бути взято судом до уваги, при цьому враховуючи, що таке свідоцтво та отримання таких пільг позивачем не могло виникнути до укладення шлюбу з ОСОБА_6 .

Тобто позивач, посилаючись на зміну свого сімейного статусу, не надає суду жодного доказу того, що саме такі зміни є причиною утворення наявної заборгованості, а також доказів про неможливість у зв`язку з цим погасити заборгованість, що виникла починаючи з 2011 року і на момент укладення шлюбу у 2023 році, не була погашена та позивачем систематично не виконувалося рішення суду протягом 7 років, а в подальшому виконувалося частково.

Крім того, суд зазначає, що сама по собі поява в житті позивача дітей його дружини від іншого шлюбу не свідчить про погіршення матеріального стану платника аліментів, оскільки така обставина має доводиться належними та допустимими доказами, чого позивачем в ході розгляду справи здійснено не було. Враховуючи, що діти не народилися у новоствореному шлюбі, а мають інших батьків, один із яких помер, але, у зв`язку з цим мати має певні пільги надані державою.

Така зміна, а не звільнення від заборгованості по уже виниклій заборгованості, можлива в разі доведення позивачем належними та допустимими доказами факту погіршення майнового стану платника аліментів, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу.

Крім того, Верховний Суд наголошував на тому, що батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

Щодо посилання позивача, як на підставу для зменшення йому розміру заборгованості по сплаті аліментів, на отримання ним травми під час проходження військової служби, суд зазначає наступне.

Згідно наданих позивачем письмових доказів, дійсно у 2024 році, тобто також після нарахування заборгованості по сплаті аліментів, ним була отримана травма, внаслідок якої він проходив курс лікування, що підтверджується відповідними медичними довідками та згідно цих же довідок, після проходження лікування у лютому 2024 року, у листопаді 2024 року лікарями: хірургом, отоларингологом та офтальмологом, був визнаний придатним для проходження військової службу, про що лікарями 04.11.2024 винесено відповідні довідки.

У відповідності до довідки ВЛК та виписного епикризу, ОСОБА_1 потребував відпустки строком 30 днів та курсу реабілітації строком на 14 днів. Інших документів щодо його стану здоров`я позивачем не надано.

Крім того, набувши статусу безробітної особи, позивач не надає ніяких доказів щодо розміру призначеної йому допомоги по безробіттю та взагалі не надає ніяких доказів, щодо будь яких його доходів. Позивачем також не надані докази про відсутність можливості працевлаштуватись. Також матеріали справи не містять доказів про наявність або відсутність у власності нерухомого або рухомого майна.

Тобто позивачем не надано суду доказів, необхідності нести витрати на лікування, після погіршення здоров`я внаслідок захворювань, пов`язаних із проходженням військової служби. До того ж тяжкий матеріальний стан платника аліментів може бути підставою для відстрочення або розстрочення сплати заборгованості по аліментам, проте таких вимог позивачем заявлено не було.

Будучи на військовій службі в складі ЗСУ, позивач отримував стабільно заробітну плату, позивачу було відомо про існування рішення щодо стягнення аліментів, що не заперечувалось стороною позивача, проте починаючи з 2011 року і до 2018 року відповідні відрахування не здійснювались, а починаючи з 2018 року і до моменту звернення до суду з цим позовом такі відрахування здійснювалися не постійно та не в повному обсязі.

Періодичне перебування позивача на лікуванні, зміна його сімейного стану, могло б бути підставою для відстрочки або розстрочки сплати ним заборгованості за аліментами відповідно до ч. 1 ст. 197 СК України, з моменту виникнення таких змін, однак не для зменшення розміру заборгованості зі спалити аліментів, оскільки така заборгованість виникла та існувала значною мірою до зазначених позивачем змін.

Також суд звертає увагу, що у разі незгоди ОСОБА_1 з проведеним державним виконавцем розрахунку заборгованості по аліментам, він має право його оскаржити у встановленому законом порядку до суду.

Таким чином, зазначені позивачем у позовній заяві доводи не можуть розцінюватись судом як обставини, що мають істотне значення, які можуть бути підставами для зменшення розміру заборгованості за аліментами.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обов`язок матері і батька. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У §54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року №31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№2) від 27 листопада 1992 року, № 250,ст.35-36,§ 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно зі статтями 7, 155 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

Враховуючи викладене, а також враховуючи інтереси дітей, на утримання яких стягнуті аліменти для забезпечення достатнього матеріального рівня їх життя, зменшення розміру несплачених на їх утримання визначених рішенням суду витрат (аліментів) є недоцільним та таким, що призведе до порушень прав дітей.

За ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Приймаючи до уваги встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову внаслідок не доведення позивачем обставин, з якими законодавство пов`язує можливість зменшення розміру заборгованості по аліментам.

З вказаних обставин суд вважає необхідним відмовити у задоволенні позову.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову понесені позивачем судові витрати не розподіляються.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 141, 180, 181, 197 СК України, ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складений 19.09.2025.

Суддя: Р. В. Піньковський