1Справа № 335/6658/25 2/335/2916/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2025 року м.Запоріжжя

Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого судді Алєксєєнка А.Б., за участю секретаря судового засідання Доновської А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про стягнення недоотриманої пенсії в порядку спадкування за законом,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2025 року ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Гавриленко Н.А., звернувся до Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя з позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про стягнення недоотриманої пенсії в порядку спадкування за законом, мотивуючи позовні вимоги наступним.

Батько позивача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживав та помер у с.Басань, яке належить до Пологівської міської територіальної громади відповідно до Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25 квітня 2022 року № 75 та наказу Мінреінтеграції від 20 лютого 2023 року № 56 визнана тимчасово окупованою територією.

Факт смерті батька позивача ОСОБА_2 на окупованій території встановлений рішенням Хортицького районного суд м.Запоріжжя по справі № 337/4013/24 від 18.07.2024 року, на підставі якого Дніпровським відділом ДРАЦС у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) видано Свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 від 26.07.2024 року.

Після смерті ОСОБА_2 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Черкун В.І. заведена спадкова справа.

ОСОБА_1 було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом на грошову суму (недоотриманої пенсії) в сумі 150 362,79 грн., що знаходиться у Головному управлінні пенсійного фонду України в Запорізькій області, яка належала померлому.

11.04.2025 року позивачем було подано до Центрального об`єднаного управління ПФУ в місті Дніпро заяву про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера - його батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , до якої було надано відповідні документи на підтвердження правових підстав виплати позивачу недоотриманої пенсії в порядку спадкування.

Після прийняття документів ОСОБА_1 було проінформовано, що належні йому кошти надійдуть на вказаний в заяві рахунок в установлений законодавством термін 5 днів.

Разом з цим, ОСОБА_1 було виплачено кошти у сумі 72 618,66 грн. Решти належних йому грошових коштів згідно вищезазначеного свідоцтва про право на спадщину не виплачено.

За зверненнями позивача до ГУ ПФУ у Запорізькій області останньому було повідомлено, що у червні 2025 року ГУ ПФУ в Дніпропетровській області призначено і нараховану недоотриману пенсію померлого ОСОБА_2 на поточний рахунок банківської установи, зазначений у заяві. На сайті ПФУ статус заяви ОСОБА_1 значиться як «виконано».

Однак, незважаючи на неодноразові звернення позивача із заявами та скаргами до ГУ ПФУ в Запорізькій області належної йому суми недоотриманої пенсії згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом так і не було виплачено. Таким чином відповідачем безпідставно не виплачено позивачу грошові кошти у розмірі 77 744,13 грн.

З урахуванням вищезазначеного позивач просить суд визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо невиплати ОСОБА_1 частини недоотриманої пенсії згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області виплатити позивачу недоотриману пенсію згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом в розмірі 77 744,13 грн., а також стягнути судові витрати.

Ухвалою суду від 09 липня 2025 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк на усунення її недоліків.

У наданий судом строк недоліки позовної заяви було усунуто.

Ухвалою суду від 10 липня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження та призначено підготовче засідання, встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи. Витребувано від приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Черкун Валентини Іванівни копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

16.07.2025 на виконання ухвали суду від 10.07.2025 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Черкун В.І. надіслано до суду копію спадкової справи №78/2024, заведеної після померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 .

25 липня 2025 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву у якому останній просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог посилаючись на наступні обставини. Так, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області з дислокацією у с. Басань та отримував пенсію, обчислену відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058- IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Згідно інформації, яка міститься в електронній пенсійній справі померлого ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , яка є тимчасово окупованою Російською Федерацією територією України. У відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 26.02.2022 № 162 «Про особливості виплати та доставки пенсій, грошових допомог на період введення воєнного стану» на кожного пенсіонера, якому неможливо доставити пенсійні кошти за місцем проживання в Запорізькій області, Пенсійним фондом України відкрито поточні рахунки в АТ «Ощадбанк». Також, Постановою № 162 передбачено, що суми пенсій, зараховані на такі поточні рахунки, повертаються банком Пенсійному фонду України, якщо протягом шестимісячного строку одержувач не звернувся особисто та не уклав договір банківського рахунку. В квітні 2023 року АТ «Ощадбанк» повернув пенсійні кошти Пенсійному фонду України, які не отримували більш ніж 6 місяців. У зв`язку із чим, виплату пенсії померлому ОСОБА_2 призупинено з 01.05.2023 року відповідно до пп. 4 п. 1 ст. 49 Закону 1058. Відповідно до п.10 Порядку № 299, особам, які проживають на тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України або які виїхали на підконтрольну Україні територію з тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України, виплата пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), страхових виплат проводиться за умови неодержання пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), страхових виплат від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації. У разі відсутності обміну інформацією між органами пенсійного забезпечення України та Російської Федерації неодержання пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), страхових виплат від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації підтверджується повідомленням про це органу Пенсійного фонду в заяві особи про призначення, поновлення та продовження виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), страхових виплат. Аналогічні норми містяться у пункті 14-4 розділу XV «Прикінцевих положень» Закону №1058, яким визначено, що громадянам України, які проживають на тимчасово окупованих територіях України або під час тимчасової окупації територій виїхали на підконтрольну Україні територію, виплата пенсії проводиться за умови неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації. У разі відсутності обміну інформацією між органами пенсійного Документ сформований в системі «Електронний суд» 25.07.2025 5 забезпечення України та російської федерації, неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації підтверджується повідомленням про це органу Пенсійного фонду в заяві особи про призначення, поновлення та продовження виплати пенсії. Враховуючи те, що за життя отримувач пенсійних виплат ОСОБА_2 до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою щодо поновлення виплати пенсії, в тому числі з повідомленням про неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації не звертався, тому поновити виплату пенсії після її зупинення немає законних підстав. На підставі заяви від 11.04.2025 року та відповідних документів, наданих позивачем до територіального відділу обслуговування громадян (сервісного центру) Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головним управління в червні 2025 року призначено і нараховано недоотриману пенсію померлого ОСОБА_2 за період з 01.03.2022 року по ІНФОРМАЦІЯ_5 на поточний рахунок, відкритий в установі банку, у сумі 72 618,66 грн. Отже, недоотримана пенсія ОСОБА_2 виплачена в повному обсязі (суми фактично нараховані померлому ОСОБА_2 за період з 01.03.2022 року по 30.04.2023 року), а тому, у зв`язку з вищезазначеним, недоотримані кошти відсутні.

28 липня 2025 року до суду від представник позивача надійшла відповідь на відзив у якій зазначено про те, що позиція відповідача ґрунтується на помилковому ототожненні прав пенсіонера на поновлення пенсії та права спадкування на недоотриманні суми, які вже стали частиною спадщини. Зауважує, що право позивача на отримання недоотриманої пенсії є законом гарантованим майновим правом у складі спадкової маси. Його реалізація не залежить від наявності заяв чи дій з боку спадкодавця. Така позиція підтверджується як нормами Цивільного кодексу, так і усталеною судовою практикою. Таким чином, аргументація позиції відповідача з посиланням на положення Порядку №299, п. 14-4 розділу XV Закону № 1058-IV, та інші підзаконні акти, які регламентують поновлення виплати пенсій особам, що перебувають на ТОТ є юридично хибною у розрізі предмета даного спору. Предметом позову у даній справі є стягнення недоотриманої пенсії, яка входить до складу спадщини, отже обмеження щодо виплати пенсій особам, які проживали на ТОТ, не мають до справи спадкоємця застосування. Орган ПФУ не мав правомочності відмовляти у виплаті залишку пенсії, яка входить до складу спадщини.

29 липня 2025 року до суду від представника відповідача надійшли додаткові пояснення у справі у яких він заперечує проти відшкодування витрат на правову допомогу з огляду на недоведеність таких витрат належними доказами у розумінні вимог цивільного процесуального кодексу та не співмірності заявленого до стягнення розміру витрат на правову допомогу складності даної справи, яка є справою незначної складності та не потребує від адвоката значного об`єму наданих послуг.

Ухвалою суду від 02.09.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Гавриленко Н.А., належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явилися, разом з тим у позовній заяві позивач просив провести розгляд справи за відсутності сторони позивача.

Представник відповідача, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, разом з тим подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача.

Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановив наступне.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1ст. 5 ЦПК).

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Суд на підставі ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 виданого 26.07.2024 Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 у с.Басань, Пологівського району Запорізької області.

Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом виданого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Черкун В.І., зареєстрованого в реєстрі за №78/2024 спадкоємцем після померлого ОСОБА_2 , 1941 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , є його син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , спадщина на яку видано свідоцтво складається з грошової суми (недоотриманої пенсії) в сумі 150 362,79 грн., що знаходиться в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області, яка належала померлому, що підтверджується довідкою виданою Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 05.12.2024 року №0800-0401-8/111358.

Позивач у встановлений законом строк звернувся до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України у м.Дніпро з заявою про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю батька ОСОБА_2 .

З матеріалів справи вбачається, що за заявою позивача ПФУ було нараховано та виплачено позивачу кошти у сумі 72 618,66 грн. Решта грошових коштів згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом не виплачена.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 06.06.2025 на звернення позивача повідомлено, що з матеріалів електронної пенсійної справи ОСОБА_2 перебував на обліку в Головному управлінні та отримував пенсію, обчислену відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Виплата пенсії ОСОБА_2 призупинена з 01.05.2023 у зв`язку з тривалою неоплатою відповідно до п.4 частини першої ст.49 Закону №1058.

Також повідомлено, що на підставі заяви від 11.04.2025 та відповідних документів поданих позивачем до територіального відділу обслуговування громадян (сервісного центру) Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головним управлінням в червні 2025 року призначено і нараховано недоотриману пенсію померлого ОСОБА_2 на поточний рахунок банківської установи, зазначений у заяві.

Також, з матеріалів справи убачається, що листом ГУ ПФУ в Запорізькій області від 06.07.2025 за зверненням ОСОБА_1 повідомлено, що недоотримана пенсія виплачена в повному обсязі згідно звернення №3663 від 21.06.2025 року.

Отже спірні правовідносини по справі виникли саме з приводу не виплати позивачу пенсії померлого спадкодавця в порядку спадкування за законом в сумі, яка зазначена в свідоцтві на спадщину, на яку позивач має право відповідно до частини першої статті 52 Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Статтею 41 Конституції України гарантовано право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліменти, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Відповідно до частини першої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Статтею 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Відповідно до статті 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Положення частини третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та статті 1227 ЦК України узгоджуються із положенням Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в частині першій статті 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності входять до складу спадщини.

Судом установлено, що позивач в порядку спадкування за законом набув право власності на спадкове майно після спадкодавця ОСОБА_2 , яка складається з грошової суми (недоотриманої пенсії) в сумі 150 362,79 грн, яка належала померлому, що підтверджується довідкою, виданою Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 05.12.2024 №0800-0401-8/111358.

З аналізу норм матеріального права вбачається, що законодавством України не передбачено права пенсійних органів на перегляд свідоцтва про право на спадщину, в тому числі і щодо застосування до таких свідоцтв положень ч.1 ст.46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07 липня 2014 року № 13-1), що зареєстрована в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846, затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Порядок від 25 листопада 2005 року № 22-1).

Згідно абз. 2 п. 1.5 Порядку від 25 листопада 2005 року № 22-1 заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера подається особою до органу, що призначає пенсію, в якому померлий пенсіонер перебував на обліку, як одержувач пенсії.

У відповідності до визначення термінів, що наведені у ст. 1 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» спадок у вигляді невиплаченої пенсії (заборгованості з виплати пенсії) не є щомісячною пенсійною виплатою, тобто, саме пенсією у розумінні статті 1 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Заява спадкоємця, який визначений нотаріусом, до органу Пенсійного Фонду України за виплатою недотриманої пенсії померлого пенсіонера не спрямована на щомісячне отримання пенсії, а має своєю метою фактичне отримання спадщини у вигляді грошових сум, що становить недоотриману померлим пенсіонером при житті пенсію (заборгованість з виплати пенсії), та яка увійшла до спадкової маси та яка, у тому числі, зазначена у Спадковому реєстрі.

При цьому, суд зазначає, що Порядок від 25 листопада 2005 року № 22-1 не містить будь-яких вимог або умов, які пов`язували би право на отримання визначеним нотаріусом спадкоємцем, недоотриманої померлим пенсіонером суми пенсії, що внесена до спадкового реєстру, із будь-якими умовами.

Єдиною умовою для видачі спадкоємцю невиплаченої на день смерті померлого пенсіонера пенсії є надання спадкоємцем, або його уповноваженим представником, окрім саме заяви про її виплату, документів, перелік яких наведений у п. 2.26 Порядку від 25 листопада 2005 року № 22-1.

Згідно положенням абзацу 4 п. 2.26 Порядку від 25 листопада 2005 року № 22-1 для виплати недоотриманої пенсії, яка ввійшла до складу спадщини, у зв`язку з відсутністю членів сім`ї, або в разі їх не звернення за виплатою вказаної суми протягом шести місяців з дня відкриття спадщини до органу, що призначає пенсію, в якому перебував на обліку померлий пенсіонер, надається: 1) документ, що посвідчує особу заявника, 2) свідоцтво про смерть, 3) свідоцтво про право на спадщину.

Оскільки позивачем при поданні заяви були надані документи, перелічені у п. 2.26 цього Порядку, це є достатньою підставою для прийняття відповідачем рішення про здійснення виплати на користь позивача недоотриманої пенсії померлого спадкодавця.

Таким чином, неприйняття відповідачем рішення про виплату позивачу недоотриманої при житті пенсії спадкодавця ОСОБА_2 винесено з порушенням вимог абз. 2 п. 1.5, абз. 4 п. 2.26 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що затверджений Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, зареєстрований в Мінюсті України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846.

Відповідно до ст. 3, 8, 9 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм правом та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У своїх висновках Європейський суд с прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Перший протокол) полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 Першого протоколу дозволяє позбавлення власності лише на умовах передбачених законом (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції проти Греції», «Малама проти Греції»).

Статтею 1 Першого протоколу не гарантує права на надбання майна (рішення у справах «Ван дер Мюсель проти Бельгії» «Копеський проти Словаччини»). Особа може заявляти про порушення ст. 1 Першого протоколу тільки тією мірою, якою оскаржувані рішення національного суду стосуються її майна в розумінні цього положення». «Майном» може бути як існуюче майно», так і активи включаючи вимоги, стосовно яких особа може стверджувати, що вона має принаймі «легітимні сподівання на реалізацію майнового права. «Легітимні сподівання» за своїм характером повинні бути конкретними, ніж просто надія і повинні ґрунтуватися на законодавчому положенні або юридичному акті, такому як судовий вердикт (рішення у справі «Копеський проти Словаччини»).

Тому, зважаючи на принцип захисту легітимних очікувань особи та на один з загальновизнаних способів захисту прав особи в національному законодавстві України, який полягає примусовому виконанні обов`язку в натурі, стягнення з відповідача на корить позивача в порядку спадкування недоотриманих пенсійних виплат є об`єктивним та обґрунтованим способом захисту порушеного права позивача.

У відповідності до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд відхиляє доводи відповідача, які ґрунтуються на застосуванні до спірних правовідносин положення п.14-4 розділу XV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та п.10 Затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 р. № 299 «Про деякі особливості виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання) та страхових виплат за страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» оскільки наведенні положення розповсюджується на пенсіонерів, які є власниками своїх особистих пенсій, тобто на тих, що не померли, та ніяким чином не стосується правовідносин щодо спадщини.

Невиплата відповідачем позивачу коштів є необґрунтованою та такою, що спростовуються наведеними вище фактичними обставинами та нормами матеріального права, згідно яким, сума пенсії, що належала пенсіонеру, але не була ним одержана за життя, передаються визнаному згідно свідоцтву про право на спадщину спадкоємцю. Право власності позивача на суму недоотриманих коштів у розмірі 150 362,79 грн. встановлене свідоцтвом про право на спадщину за законом, яке є правовстановлюючим документом, що офіційно і безперечно підтверджує наявність права власності на майно, що переходить у спадок.

Зазначене свідоцтво є чинним та недійсним не визнано. Чинним законодавством України не передбачено права пенсійних органів на перегляд свідоцтв про право на спадщину, в тому числі і щодо застосування до таких свідоцтв положень п.14-4 розділу XV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та п.10 Затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 р. № 299 «Про деякі особливості виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання) та страхових виплат за страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Таким чином у спірних правовідносинах відповідач незаконно перешкоджає реалізації прав позивача, як спадкоємця на отримання всього належного йому спадкового майна, яке увійшло до складу спадщини.

З урахуванням зазначеного суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є законним та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо стягнення судових витрат суд доходить наступного висновку.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1). За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3).

Частиною 4 статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Позивач просить стягнути з відповідача на його користь понесені ним витрати на професійну правничу допомогу.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначена правова позиція також викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16.

Водночас до позовної заяви долучено копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю та копію ордера про надання правничої допомоги з яких вбачається, що позивачем уповноважено адвоката Гавриленко Н.А. на представництво його інтересів в суді.

Разом з цим, доказів фактичного надання відповідних послуг та здійснення їх оплати до матеріалів справи не подано у зв`язку із чим суд доходить до висновку, що позивачем належними доказами не доведено понесення ним витрат на професійну правничу допомогу.

З урахуванням зазначеного вимога, щодо стягнення з відповідача на користь позивача понесених судових витрат, які пов`язані із наданням правової допомоги задоволенню не підлягає.

Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору, що документально підтверджені у розмірі 1 937,92 грн.

Керуючись ст. 12, 13, 76, 81, 141, 247, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про стягнення недоотриманої пенсії в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо невиплати ОСОБА_1 , частини недоотриманої пенсії згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом з номером у спадковому реєстрі 73458681, на бланку серії НТО 645759, від 17.12.2024 року, виданого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Черкун В.І., у зв`язку зі смертю його батька - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 у с.Басань, Пологівського району, Запорізької області.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області виплатити ОСОБА_1 , недоотриману пенсію згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом з номером у спадковому реєстрі 73458681, на бланку серії НТО 645759, від 17.12.2024 року, виданого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Черкун В.І.,у зв`язку зі смертю його батька - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 у с.Басань, Пологівського району, Запорізької області в розмірі 77 744 (сімдесят сім тисяч сімсот сорок чотири гривні) 13 копійок.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 937 (одна тисяча дев`ятсот тридцять сім) гривень 92 копійки.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 03 жовтня 2025 року.

Інформація про учасників справи відповідно до п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (, юридична адреса: м.Запоріжжя, пр.Соборний, 158-Б).

Суддя: А.Б. Алєксєєнко