ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8953/25 Справа № 2-3007/2010 Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Красвітної Т.П.,

при секретарі - Гречишніковій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою особи, яка не приймала участі у розгляді справи ОСОБА_1

на ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 24 червня 2009 року про забезпечення позову, у складі судді Чорнобука В.І.

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 24 червня 2009 року заяву ЗАТ КБ ПриватБанк про забезпечення позову задоволено.

Забезпечено позов шляхом накладання арешту на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Інше рухоме майно, що знаходиться за місцем реєстрації ОСОБА_2 : АДРЕСА_1 . Грошові кошти, що обліковуються на рахунках ОСОБА_2 . Автомобіль Chery, модель: А15 Amulet, рік виписку: 2008, тип ТЗ: легковий седан № кузова/шасі: НОМЕР_1 , реєстраційний номер: НОМЕР_2 .

Ухвала суду першої інстанції мотивована наявністю підстав для задоволення заяви, оскільки предметом позову у даній справі є звернення стягнення на предмет застави, застосування заходу забезпечення позову шляхом накладення арешту, є необхідним у даному випадку, оскільки невжиття таких заходів забезпечення позову може в подальшому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Не погодившись з таким судовим рішенням, особа, яка не приймала участі у розгляді справи ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування ухвали суду в частині накладання арешту на нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що на час вжиття заходів забезпечення позову, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , починаючи з 11 жовтня 2003 року належить скаржнику на праві власності, а тому унеможливлює накладання арешту, оскільки відповідачу у справі не належить.

З огляду на те, що ухвала суду першої інстанції оскаржується в частині накладення арешту на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення лише в частині, яка оскаржується. В іншій частині ухвала суду не оскаржується, а відповідно й апеляційним судом не перевіряється.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що ухвала суду в оскаржуваній частині підлягає скасуванню, з огляду на наступне.

У червні 2009 року ЗАТ КБ ПриватБанк звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави.

Одночасно із позовом ЗАТ КБ ПриватБанк подало заяву про забезпечення позову шляхом накладання арешту на майно та кошти, що належить ОСОБА_2 посилаючи на те, що не вжиття таких заходів забезпечення позову може у подальшому істотно ускладнити виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки предметом позову у даній справі є звернення стягнення на предмет застави, застосування заходу забезпечення позову шляхом накладення арешту, є необхідним у даному випадку, оскільки невжиття таких заходів забезпечення позову може в подальшому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Однак колегія суддів не може погодитись з такими висновками, з огляду на наступне.

Згідно частини 1 статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно частини 2 статті 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 150 ЦПК України, позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Метою забезпечення позову, згідно статті 149 ЦПК України, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно, звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до ускладнення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинне мати очевидний та об`єктивний характер.

Ці підстави є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 826/8556/17.

При цьому, колегія суддів зазначає, що в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.

Тобто, обов`язковою умовою застосування заходів забезпечення позову є наявність хоча б однієї з таких обставин: очевидність небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в справі; доведення позивачем того, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Колегія суддів звертає увагу на те, що вживаючи заходи забезпечення позову шляхом накладання арешту на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , суд першої інстанції не звернув уваги, що нерухоме майно належить на праві власності іншій особі, яка не є відповідачем у даній справі, що суперечить меті забезпечення позову та положенням глави 10 ЦПК України.

Тобто у даному випадку, обраним судом видом забезпечення позову в частині накладання арешту на нерухоме майно, обмежується права власника вказаного нерухомого майна щодо володіння та користування спірним майном.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені, у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

За наведеного правового регулювання та встановлених обставин в межах предмету спору та заяви про забезпечення позову, колегія суддів приходить до висновку про неправильне застосування судом норм процесуального права при здійсненні оцінки співмірності заходів забезпечення позову та існування реальної загрози ускладнення виконання рішення суду в частині накладання арешту на нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу особи, яка не приймала участі у розгляді справи ОСОБА_1 слід задовольнити, ухвалу суду в оскарженій частині слід скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви в цій частині.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу особи, яка не приймала участі у розгляді справи ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 24 червня 2009 року в оскаржуваній частині - скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Скасувати заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 24 червня 2009 року в частині накладання арешту на нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В іншій частині ухвалу - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошена 24 вересня 2025 року

Повний текст судового рішення складено 06 жовтня 2025 року.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

Т.П. Красвітна