Єд. унік. № 611/237/25
Провадження № 2/243/1177/2025
РІШЕННЯ

Іменем України

29 вересня 2025 року м. Слов`янськ

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючий суддя Дюміної Н.О.

при секретарі Петрусі Д.О..,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Пелих Наталії Миколаївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - виконавчий комітет Подільської районної у м. Полтаві ради,

вимоги позивача: про позбавлення батьківських прав та встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини,

учасники справи: не з`явились,

негайно після закінчення судового розгляду, ухвалив рішення про наступне:

І. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

1. 31 березня 2025 представник позивача звернувся до Барвінківського районного суду Харківської області, з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа - виконавчий комітет Подільської районної у м. Полтаві ради, , про позбавлення батьківських прав та встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини. В подальшому позовну заяву передано за підсудністю до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач ОСОБА_1 зазначає, що з відповідачкою вони перебували у зареєстрованому шлюбі з 18 вересня 2012 року. У шлюбі у них народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . До червня 2021 року їхня родина проживала на території Донецької області, проте в червні 2021 року внаслідок погіршення відносин дружина забрала дітей і переїхала на постійне проживання у Харківську область, тому він змушений був шукати їх шляхом оголошення у розшук. У серпні 2021 року дружина зателефонувала позивачу і попросила забрати сина, мотивуючи це тим, що у нього починається перехідний період та проявляється складний характер. Дочка залишилася проживати разом із нею. Тому з серпня 2021 року син проживає з ним та перебуває на утриманні позивача. Рішенням виконавчого комітету Барвінківської міської ради Ізюмського району Харківської області від 30.11.2021 року №217/21 встановлено час і місце спілкування позивача з донькою, за місцем їх проживання із позивачкою у м. Барвінкове Харківської області. Проте відповідачка перешкоджала позивачу бачитися із донькою та сама не бажала спілкуватися із сином, вигадуючи кожного разу різні відмовки. Так вони зустрічалися до 2022 року. Рішенням Барвінківського районного суду Харківської області від 17.02.2022 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 . Рішенням Барвінківського районного суду Харківської області від 17.02.2022 року припинено стягнення з позивача аліментів на сина, оскільки він проживав разом із батьком. З початку війни позивач із сином виїхали до м. Полтави і до жовтня 2022 року проживали у садочку, який був тимчасовим прихистком для них. Через деякий час позивач зміг влаштуватися на роботу і вони почали винаймати квартиру. З квітня колишня дружина припинила відповідати на телефоні дзвінки і йому невідомо де вона проживає разом із донькою. Син не бажає спілкуватися із матір`ю, оскільки вона свого часу відмовилася від нього і не приймає участі у його житті. Вважає, що оскільки відповідачка ухиляється від виконання свої батьківських обов`язків, не приймає участі у вихованні сина та його розвитку наявні усі підстави для позбавлення відповідачки батьківських прав, що стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом.

З огляду на викладене позивачка просить позбавити відповідачку батьківських прав відносно їх спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник заявлені позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені за змістом позовної заяви.

2. У судовому засіданні малолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в присутності педагога-психолога ОСОБА_6 розповів, що він проживає разом із батьком. Після припинення стосунків між батьками він спочатку проживав разом із мамою та сестрою, проте в 2021 році мати відмовилася від нього і він почав проживати із батьком. З матір`ю будь-які стосунки не підтримує, вона йому не телефонує та не пише, коли востаннє бачив матір не пам`ятає. Не заперечує проти позбавлення матір батьківських прав.

3. 20 червня 2025 року представником відповідача адвокатом Андрушко Л.О. надіслано на адресу суду відзив на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що позовні вимоги не визнаються в повному обсязі. Обґрунтовуючи свою позицію, представник відповідача зазначає, що дійсно до червня 2021 року вони проживали у Донецькій області. Однак погіршення стосунків подружжя, сталось саме через поведінку відповідача, який в черговий раз прийшовши з роботи у стані алкогольного сп`яніння, почав ображати ОСОБА_7 нецензурними словами, погрожував фізичною розправою, після чого змусив поспіхом зібрати речі та йти з будинку. Твердження про те, що позивач шукав її бо вона втекла, жодними доказами не підтверджено, заяви про розшук до матеріалів справи не додано. У серпні 2021 року ОСОБА_7 подала на розлучення. І саме в цей час позивач почав частіше приїздити до неї та просити вибачення, намагав та благав пустити дітей на вихідні до бабусі. ОСОБА_7 не мала наміру обмежувати спілкування дітей із батьком і дозволила поїхати до бабусі. Проте, дітей вона побачила лише у день судового засідання про розірвання шлюбу. Дочка була залякана, просила забрати її до себе, проте син наполегливо просив залишити його з батьком. І її вмовляння не дали жодного результату. З того часу син ОСОБА_8 проживає разом із батьком. Вона не відмовлялась від нього і не просила забрати сина до себе. Із погляду на ситуацію, що склалась, вважаємо, що не має законних підстав для позбавлення ОСОБА_7 батьківських прав, оскільки вона любить свого сина і намагалась спілкуватись із ним, однак через неприязні стосунки із батьком не вдається налагодити спілкування з Єгором. після розлучення їй позивачем не надано доказів, що ОСОБА_7 ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що вона систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. На підставі наведеного просять суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

4. 12 серпня 2025 представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради надіслав на адресу суду висновок щодо доцільності позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав відносно його її сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

5. 15 вересня 2025 року представник позивача надіслала суду додаткові пояснення по справі з яких вбачається, що 02.09.2025р. представником позивача надано клопотання про долучення доказів, а саме переписки з метою з`ясування питання, чому кошти з доходу відповідача стягуються, а на рахунок позивача не надходять. Стягнення у примусовому порядку коштів з доходу відповідача в рахунок сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина сторона відповідача вважає підтвердженням виконання ОСОБА_7 обов`язку по утриманню сина, що насправді таким не являється. Дійсно, з дня пред`явлення виконавчого документа про стягнення аліментів з відповідача до дня надання цих пояснень кошти позивачу були перераховані один раз 18.07.2025р. у розмірі 9803,52 грн. При цьому це не розмір щомісячних аліментів. Це розмір аліментів з рахуванням частково стягнутої заборгованості, що утворилася за весь час з дня винесення судового рішення про стягнення аліментів. Виконавчий лист позивачем був пред`явлений до виконання у примусовому порядку для підтвердження невиконання відповідачем обов`язку по отриманню дитини у добровільному порядку. Розмір заборгованості відповідачем не оспорений, доказів добровільної участі в утриманні дитини відповідачем також не надано. Це підтверджує ту обставину, що відповідач протягом тривалого часу не брала участі (фактично з серпня 2021 року) в утриманні дитини. Ця обставина підтверджується тим, що відповідачем не надано жодного доказу про перерахунок кошів позивачу або здійснення інших витрат на дитину (хоча б один подарунок на день народження, Новий рік, інші дитячі свята). Примусове виконання судового рішення про стягнення аліментів не залежить від волі відповідача. Кошти з доходів позивача в рахунок сплати аліментів та погашення заборгованості стягуються без урахування її згоди на це. Докази надані представником позивача свідчать про те, що відповідач переймається, куди діваються утримані з неї кошти, якщо до позивача вони не доходять. Але відповідачем жодного разу не порушувалося питання, чи забезпечена дитина усім необхідним для задоволення її потреб (харчування, лікування, сезонний одяг, шкільне приладдя). З таким питання відповідач не зверталася ні до позивача, ні до самої дитини, хоча об`єктивна можливість для цього є. Після пред`явлення позову до суду (тільки після пред`явлення позову) відповідач один раз писала дитині, щоб повідомити про те, що заперечує проти позбавлення батьківських прав, але разом з цим ніяких питань щодо життя, стану здоров`я, навчання, наявність потреб не з`ясовувалось. Така поведінка відповідача свідчить про абсолютну байдужість до дитини, її життя, зростання та потреб. Ніяких реальних дій, які б свідчили про бажання та намір матері (відповідача у справі) брати участь у вихованні та утриманні житини відповідачем не здійснено.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

6. Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Пелих Н.М. в судове засідання не з`явилися, представник позивача надіслала суду заяву з проханням розгляд справи проводити за їх відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягали в повному обсязі.

7. Відповідачка ОСОБА_2 та її представник адвокат Андрушко Л.О. в судове засідання не з`явилися, надіслали суду заяву з проханням розгляд справи проводити за їх відсутності, проти задоволення позову заперечували в повному обсязі.

8. Представник Органу опіки та піклування Подільської районної у м. Полтаві ради надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі, з урахуванням висновку про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав.

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

9.Ухвалою Барвінківського районного суду Харківської області від 10 квітня 2025 року відкрито провадження у справі за позовною заявою Пелих Наталії Миколаївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , третя особа - виконавчий комітет Подільської районної у м. Полтаві ради, про позбавлення батьківських прав відкрито загальне позовне провадження у справі.

10.Ухвалою Барвінківського районного суду Харківської області від 24 квітня 2025 року позовну заяву Пелих Наталії Миколаївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , третя особа - виконавчий комітет Подільської районної у м. Полтаві ради, про позбавлення батьківських прав передано за підсудністю до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області.

11.Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 07 липня 2025 було закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Залучено до участі у справі в опитуванні дітей психолога.

12.Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 29 вересня 2025 було поновлено строк відповідачці для подання доказів у справі.

IV. Фактичні обставини, встановлені Судом, та зміст спірних правовідносин.

13.Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 01 березня 2013 року, ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 її батьками є: ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .

14.Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 01 березня 2013 року, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 його батьками є: ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .

15.Сторони перебували в зареєстрованому законному шлюбі, який рішенням Барвінківського районного суду Харківської області від 17 лютого 2022 року (611/533/21) розірвано.

16.Рішенням Барвінківського районного суду Харківської області від 17 лютого 2022 року у справі №611/822/21, припинено стягнення з ОСОБА_1 та користь ОСОБА_5 коштів на утримання (аліментів) малолітньої дитини сина починаючи з 25 серпня 2021 року , у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, які стягнуті відповідно до судового наказу № 611/534/21 виданного Барвінківським райсудом Харківської області 10 серпня 2021 року .

17.Згідно Акту обстеження житлово-побутових умов сім`ї складеного 24 лютого 2025 року завідувачем ССД Подільської районної у м. Полтаві ради, встановлено, що ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , разом із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . (Записано зі слів ОСОБА_9 ), Сімейні стосунки дружні, для дитини створено спальне місце, є місце для навчання, відпочинку, речі та канцтовари.

18.Згідно довідки №01.2-07/01.2-16/310 від 28 лютого 2025 року виданої Комунальним підприємством «Центр Первинної медико-санітарної допомоги №3 Полтавської міської ради», декларація щодо надання медичних послуг ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 укладена із батьком ОСОБА_1 з 09 січня2025 року. Згідно її даних батько є контактною особою для вирішення питань щодо стану здоров`я ОСОБА_11 . Факт звернення матері дитини ОСОБА_5 до лікаря в інтересах сина не зафіксовані.

16.Відповідно до довідки від 11.10.2022 № 1603- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання якої за адресою: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання/перебування за адресою: АДРЕСА_3 .

16.Відповідно до довідки від 11.10.2022 № 1603- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання якої за адресою: АДРЕСА_4 , фактичне місце проживання/перебування за адресою: АДРЕСА_3 .

19.Згідно довідки від 25 лютого 2025 року №09 виданої відділом освіти Черкаської селищної ради Краматорського району Донецької області Привільської гімназії Черкаської селищної ради Краматорського району Донецької області, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 навчається в 6 класі Привільської гімназії Черкаської селищної ради Краматорського району Донецької області і навчається онлайн.

20.Відповідно до талону-повідомлення єдиного обліку №4932 про прийняття та реєстрацію заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію, 14.04.2022 року о 16 :27 год надійшла заява від ОСОБА_1 про те, що колишня дружина забрала продукти харчування на спільного сина який проживає разом із батьком.

21.Згідно довідки про фактичне проживання особи без реєстрації від 01 листопада 2024 року №286 виданої Органом самоорганізації населення «Червоний шлях», ОСОБА_1 з 2024 року по цей період проживає разом із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

22.З характеристики за місцем навчання ОСОБА_12 , вбачається що останній навчається в Привільській гімназії з третього класу. Стриманий, врівноважений, неспішний, розсудливий, тактовний, самостійний. Дотримується правил поведінки, користується повагою серед однокласників. Єгор виховується у неповній сім`є проживає разом із батьком, та який підтримує зв`язок із класним керівником, цікавиться справами сина. Мати проживає окремо, не цікавиться успіхами сина.

23.Згідно листа Ізюмського відділу державної виконавчої служби і Ізюмському районі Харківської області від 13.06.2025 року №3610, вбачається, що на примусовому виконанні у Відділі перебуває виконавче провадження № 77472302 з виконання виконавчого листа № 611/822/21 виданого 21.03.2022 Барвінківським районний судом Харківської області про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 08.12.2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Припинити стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 коштів на утримання (аліментів) сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , починаючи з 25.08.2021 року, у розмірі 50 %прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, які стягнуті відповідно до судового наказу №611/534/21 виданого Барвінківським р/с Харківської області 10.08.2021 року. Державним виконавцем Складено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, станом на 12.06.2025 заборгованість складає 61603,50 грн.

24.Згідно з Актом обстеження матеріально-побутових умов проживання від 16.05.2025 року, складеного комісією Гніванської міської ради вбачається, що ОСОБА_7 проживає в АДРЕСА_5 разом із родиною, чоловіком ОСОБА_13 та дітьми: ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

25.Відповідно до довідки від 20.06.2022 №505-500178267 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , зареєстроване місце проживання якої за адресою: АДРЕСА_6 , фактичне місце проживання/перебування за адресою: АДРЕСА_5 .

26.Відповідно до довідки Управління праці та соціального захисту населення Вінницької районного державної адміністрації, ОСОБА_7 перебувала на обліку як отримувач допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам з 01.07.2022 по 30.06.2025 року включно. Склад сім`ї наступний: ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_10 та ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_10 . На виконання постанови про звернення стягнення від 14.03.2025 року ВП №77472302 було здійснено відрахування за квітень, травень та червень 2025 року в розмірі 9800,00 грн.

27.Згідно листа Ізюмського відділу державної виконавчої служби і Ізюмському районі Харківської області від 11.09.2025 року №59777, вбачається, що18.07.2025 стягувану ОСОБА_1 було перераховано 9803,52 грн. в рахунок аліментів ( № 9396 платіжна інструкція від 18.07.2025 р.) стягнутих при примусовому виконанні ВП № 77472302 з виконання виконавчого листа № 611/822/21 виданий 21.03.2022 Барвінківським районний судом Харківської області з стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 08.12.2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Припинити стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 коштів на утримання (аліментів) сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , починаючи з 25.08.2021 року, у розмірі 50 %прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, які стягнуті відповідно до судового наказу №611/534/21 виданого Барвінківським р/с Харківської області 10 08.2021 року.

28.Висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради встановлено доцільність позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав відносно його її сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

29.Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_17 у судовому засіданні пояснила, що вона спільно проживає із позивачем ОСОБА_18 та його сином ОСОБА_19 однією родиною. Зазначила, що мати ОСОБА_11 не приймає участі у його вихованні та утриманні, не телефонує йому та не підтримує будь-який зв`язок.

V. Оцінка Суду.

30.Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість вимагає спеціального захисту і турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження.

31.Статтею 150 Сімейного кодексу України закріплені обов`язки батьків по вихованню та розвитку дітей, у числі яких передбачені турбота про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовка її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, установленої законом.

32.Відповідно до ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

33.Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

34.Згідно приписів статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 №789-ХІІ, яка є частиною національного законодавства України у відповідності до статті 9 Конституції України, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини, а також дитині забезпечується такий захист i піклування, якi необхiднi для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків.

35.У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

36.Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

37.Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

38.Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11 червня 2021 року у справі № 758/9706/18 (провадження № 61-17898св20).

39.Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

40.Верховний Суд у постанові від 01.08.2024 у справі №761/25311/20-ц (61-3153св24) висловився про те, що позбавлення батьківських прав батька, який не відмовляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а навпаки бажає спілкуватись та бачитись з дитиною, не втратив інтересу до дитини, до участі у її вихованні та має намір і вчиняє дії для відновлення з нею відносин не відповідатиме інтересам дитини.

41.Також, Верховний Суд у постанові від 06.05.2020, справа №753/2025/19, дійшов наступного висновку, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини.

42.Аналізуючи вимоги та положення зазначеного вище законодавства, а також враховуючи, відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України, висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, суд визнає, що при вирішенні питань, які стосуються дитини, в тому числі і щодо позбавлення батьківських прав її батьків, в першу чергу мають бути враховані інтереси дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо.

43.Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою.

44.При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними.

45.Статтею 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

46.Згідно із ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

47.Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності (виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків), а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними, і допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю.

48.Врахувавши висновок органу опіки та піклування і думку дитини, а також позицію відповідачки по справі, суд прийшов до наступного висновку.

49.Так, у судовому засіданні малолітній ОСОБА_3 висловив свою думку, щодо вирішення зазначеної справи, зокрема зазначив, що не заперечує проти позбавлення матері батьківських прав, оскільки вона не цікавиться його життям.

50.Разом із тим, враховуючи думку дитини, суди повинні розуміти, що малолітня дитина є вразливою до маніпуляцій зі сторони дорослих та певних ситуацій, а також враховувати всі обставини, що могли спричинити формування саме такого бажання в дитини, які могли виникнути під впливом зовнішніх факторів, яким вона в силу свого віку неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї. Сама по собі озвучена думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав з огляду на те, що думка дитини не завжди може відповідати її інтересам, а тому при вирішенні спору, що стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, суди повинні ґрунтовно дослідити та оцінити всі обставини справи, надати належну правову оцінку доказам: кожному конкретно взятому та у сукупності.

51.У спірних правовідносинах, які стосуються вкрай чутливої сфери та долі дитини, інтереси якої превалюють над формальним тлумаченням норм права, питання про застосування крайнього заходу впливу на батьків - позбавлення батьківських прав - слід вирішувати у контексті кожної конкретної справи без формального та уніфікованого підходу лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, що мають значення для вирішення спору, та вивчення і дослідження усіх доказів як у сукупності, так і кожного доказу окремо.

52.Зазначена правова позиція зазначена у постанові Верховного суду від 07 лютого 2024 року у справі №455/307/22.

53.Тому, врахувавши те, що матір не втрачала інтересу до своєї дитини, проте з урахуванням конфліктної ситуації з колишнім чоловіком не змогла налагодити довірливі відносини із сином, а також те, що позивач не довів навмисного ухилення відповідачки від виконання своїх обов`язків та її винної поведінки, суд дійшов висновку про відсутність підстав, передбачених частиною першою статті 164 СК України, для застосування до відповідачки такого крайнього заходу як позбавлення її батьківських прав.

54.Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

55.Крім цього Верховний суд у постанові КЦС ВС від 01.08.2024 № 761/25311/20-ц (61-3153св24) дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав батька, який не відмовляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а навпаки бажає спілкуватись та бачитись з дитиною, не втратив інтересу до дитини, до участі у її вихованні та має намір і вчиняє дії для відновлення з нею відносин не відповідатиме інтересам дитини

56.З заяви відповідачки до суду слідує, що вона заперечує проти позбавлення її батьківських прав, пояснюючи, що бажає брати участь у житті сина, проводити з ними час, спілкуватися, однак цьому перешкоджають їх непорозуміння з позивачем.

57.Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на відповідача, адже позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батька на краще неможливо, і лише за наявності вини в його діях, водночас докази у цій справі не дають підстав для однозначного висновку стосовно підтвердження цих обставин.

58.З досліджених судом матеріалів справи убачається, що відповідачка має бажання та наміри підтримувати стосунки з сином, при цьому позивачем не надано достатніх доказів наявності умислу в його діях щодо невиконання своїх батьківських обов`язків з виховання та утримання дитини, або що вона становить реальну загрозу дітям, його здоров`ю та психічному розвитку.

59.Таким чином у суду відсутні підстави стверджувати, що між матір`ю та сином повністю втрачений сімейний зв`язок. Крім того судом не встановлено, що відсутність зав`язків між матір`ю і сином була спричинена власною бездіяльністю і пасивністю відповідачки, оскільки як було встановлено судом сторони по справі мають конфліктну ситуацію, що відображається на відносинах і з дітьми.

60.Відсутність емоційного зв`язку між членами родини, що може бути результатом відсутності сталого спілкування чи різних світоглядів, не може бути підставою для позбавлення батьківських прав.

61.Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 09 листопада 2020 року в справі № 753/9433/17, провадження № 61-3462св20.

62.У постанові від 04 квітня 2024 року у справі № 553/449/20, провадження № 61-2701св24, Верховний Суд вказав, що «…сімейні відносини мають «складний» характер, і сім`я може переживати як найкращі, так й найгірші часи. Суду завжди складно зробити висновок про те, що сімейні стосунки неможливо врятувати, і тому суд має позбавляти батьків такого шансу тільки в тому разі, якщо вони становлять реальну загрозу для благополуччя дитини».

63.Крім того будь-якої реальної загрози від відповідачки як матері благополуччю її сину судом не встановлено, факт несприйняття матері дитиною, не може бути підставою для позбавлення ОСОБА_7 батьківських прав.

64.Отже, позбавлення батьківських прав матір, яка не відмовляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а навпаки бажає спілкуватись та бачитись з дитиною, не втратила інтересу до дитини, до участі у його вихованні та має намір для відновлення з ним відносин не відповідатиме інтересам дитини.

65.Щодо доводів про ухилення матері від сплати аліментів слід зазначити, що у постанові Верховного Суду від 24.10.2018 року у справі №761/2855/17 зроблено правовий висновок, що наявність заборгованості по аліментам сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав.

66.Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. При цьому в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків.

67.Отже, врахувавши те, що відповідачка має бажання та наміри підтримувати стосунки з сином, а позивач не довів що вона остаточно і свідомо усунулася від виконання батьківських обов`язків, суд доходить висновку про відсутність передбачених законом підстав для застосування до відповідачки такого крайнього заходу, як позбавлення її батьківських прав. З огляду на викладене суд доходить висновку, що у задоволенні позовних вимог позивача про позбавлення матері батьківських справ слід відмовити за недоведеністю.

68.Щодо позовних вимог про встановлення факту виховання та утримання батьком дитини самостійно, суд зазначає наступне.

69.Згідно ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

70.Ч. 1 ст. 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому ст. 122 та 125 цього Кодексу.

71.Ст. 141 СК встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу.

72.Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені у ст. 150, 151 СК України.

73.За приписами ч. 2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

74.Відповідно до ч. 1-4 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого ч. 5 цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини.

75.Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом.

76.Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.

77.Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється.

78.Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.

79.СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена ч. 1 ст. 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини.

80.Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням будь-якого спору про право.

81.Ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української РСР № 789-ХІІ від 27.02.1991 року визначено, що Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

82.У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

83.Свідок ОСОБА_17 , пояснила, що ОСОБА_1 утримує та виховує дитину сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 самостійно, за участі їх допомоги. Мати хлопчика участі у вихованні дитини не приймає, не надає матеріальної допомоги та не цікавиться його життям.

84.У суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, про які повідомила свідок. Дані про її заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні та показання підтверджуються і доповнюються іншими зібраними по справі доказами.

85.Виходячи з вищевикладеного, судом встановлено, що малолітній син позивача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає зі своїм батьком, який створив всі умови для проживання дитини, здійснює опіку над ним, утримує, доглядає та піклується про її стан здоров`я. Дитина проживає окремо від матері.

86.Будь-яких доказів, що мати ОСОБА_7 приймає активну участь у вихованні, утриманні малолітньої дитини матеріали справи не містять.

87.При цьому, судом встановлено, що дитина ОСОБА_20 дійсно проживає разом із батьком ОСОБА_1 . Разом із ними проживає співмешканка батька ОСОБА_17 разом із дитиною. Відповідачкою не заперечується факт утримання та виховання сина батьком, зокрема у відзиві на позовну заяву вона зазначила, що син дійсно проживає разом із батьком та перебуває на його утриманні.

88.Ч. 1 ст. 152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

89.Доведення факту одноосібного виховання та утримання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.

90.Такий факт одноосібного виховання та утримання дитини одним із батьків не може встановлюватись у безспірному порядку або за домовленістю батьків дитини, в тому числі на підставі укладеного між ними договору або на підставі судового рішення, ухваленого за правилами окремого провадження, оскільки в такому питанні завжди існуватиме загроза порушення принципу дотримання найкращих інтересів дитини.

91.Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена ч.1 ст. 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини.

92.Велика Палата Верховного суду у своїй ухвалі від 19.03.2025, відступивши від правового висновку, викладеного Великою палатою Верховного Іуду від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22, зробила правовий висновок про те, що справи про встановлення факту самостійно виховання дитини слід розглядати за правилами окремого провадження, вказавши:

Законом України від 11 квітня 2024 року № 3633-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» підпункт «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону №2232-ХІІ викладено в такій редакції: під час проведення мобілізації та дії воєнного стану контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Зміненою частиною дванадцятою статті 26 Закону № 2232-ХІІ, зокрема, передбачено, що під час дії воєнного стану звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин військовослужбовці, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.

Колегія суддів посилалась на те, що диспозиція частини дванадцятої статті 26 Закону № 2232-ХІІ зі змінами містить імперативний припис стосовно того, що підстава для звільнення з військової служби особи, яка самостійно виховує та утримує дитину, має бути встановлена виключно за рішенням суду. Водночас, за висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22 провадження № 14-132цс23), факт самостійного виховання дитини одним із батьків не підлягає з`ясуванню у порядку окремого провадження, оскільки з поданої заяви вбачається спір про право між батьками дитини, який за загальним правилом може вирішуватися у позовному провадженні.

Колегія суддів вважала, що в умовах дії режиму воєнного стану факт самостійного виховання батьком (або іншою особою) дитини може існувати і без наявного спору про право через обставини, в силу яких обсяг прав матері (батька) обмежується або припиняється. За відсутності спору між батьками дитини щодо її виховання та утримання й визначення законодавством установлення такого факту в судовому порядку висновок Великої Палати Верховного Суду стосовно можливості розгляду заяви про встановлення факту самостійного виховання дитини лише в межах справи за наявності спору між батьками щодо зміни обсягу їх батьківських прав та обов`язків суперечить правовій меті Закону № 2232-ХІІ у частині звільнення з військової служби осіб, які самостійно виховують та утримують дітей, у якому в статті 26 зазначено вичерпний перелік документів, які підтверджують наявність підстав для звільнення, зокрема рішення суду про самостійне виховання та утримання дитини».

На переконання колегії суддів, конкретно в цьому випадку законодавством передбачена така підстава для звільнення військовослужбовця з військової служби, як рішення суду про самостійне виховання та утримання дитини, а отже є необхідність уточнити висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22 (провадження № 14-132цс23). за змістом якого факт самостійного виховання дитини матір`ю (батьком) не може бути встановлений за правилами окремого провадження, у зв`язку із чим такі заяви слід залишати без розгляду».

93.Враховуючи те, що встановлення факту породить для заявника юридичні наслідки, іншого шляху для підтвердження даного факту не існує, суд вважає доведеним той факт, що заявник самостійно виховує та утримує свого малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому вважає за необхідне позовну заяву в цій частині задовольнити.

94.На підставі наведеного позовна заява позивача підлягає частковому задоволенню.

VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

95. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

96. Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у сумі 986, 96 грн, який з урахуванням задоволення частини позовних вимог слід відшкодувати за рахунок відповідачки.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 76, 141, 263-265, 354 ЦПК України, ст.ст. 19, 150, 151, 164, 166, 180-184, 192 СК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Пелих Наталії Миколаївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - виконавчий комітет Подільської районної у м. Полтаві ради, про позбавлення батьківських прав та встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини задовольнити частково.

2. Встановити факт самостійного виховання та утримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , РНОКПП: НОМЕР_3 свого малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

3. Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

4. В задоволенні решти вимог відмовити.

5. Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_4 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , РНОКПП: НОМЕР_3 судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 986 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 01 жовтня 2025 року.

Суддя Н.О. Дюміна