Справа № 182/1233/25
Провадження № 2/0182/1540/2025
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

03.09.2025 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Кобеляцької - Шаховал І.О.

секретар Іванова Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом адвоката Авраменка Артема Вікторовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, третя особа - приватний нотаріус Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Апальков Євген Вікторович, про визнання права власності на недоотриману пенсію померлого спадкодавця та її стягнення -

В С Т А Н О В И В:

В провадження Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява адвоката Авраменка Артема Вікторовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, третя особа - приватний нотаріус Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Апальков Євген Вікторович, про визнання права власності на недоотриману пенсію померлого спадкодавця та її стягнення.

В обгрунтування заявлених вимог представник позивача посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , який доводиться позивачці чоловіком. ОСОБА_2 до дня своєї смерті перебував на обліку в ГУ ПФУ в Дніпропетровській області як військовий пенсіонер та отримував пенсію із грошового забезпечення поліцейського, згідно довідки про розмір грошового забезпечення Державної установи «Територіальне Медичне об`єднання» МВС України» за № 33/24/С-2/66 від 06.07.2021 року. За життя ОСОБА_2 звертався до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області про здійснення перерахунку пенсії, у зв`язку зі зміною розміру грошового забезпечення та виплати йому пенсії. За рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі № 160/2404/22 від 20 травня 2022 року, винесеного на користь ОСОБА_2 , яким, в тому числі, зобов`язано Головне управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести з 01.12.2019 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 , відповідно до довідки Державної установи «Територіальне Медичне об`єднання МВС України» за № 33/24/С-2/66 від 06.07.2021 року. Рішення суду набрало законної сили 20.06.2022 року. За час свого життя ОСОБА_2 неодноразово звертався до відповідача щодо отримання роз`яснення про виконання останнім рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі № 160/2404/22 від 20.05.2022 року. В свою чергу, ГУ ПФУ в Дніпропетровській області у своїх відповідях від 13.01.2023 року, вих. № 1291-32546/К-01/8-0400/23, та від 22.05.2023 року, вих. № 23245-17442/К-01/8-0400/23, повідомляло ОСОБА_2 наступне: «На виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.05.2022 року, у справі № 160/2404/22, Вам проведено перерахунок пенсії з 01.12.2019 року у розмірі 55 % від грошового забезпечення 16 259 грн. 18 коп., яке зазначено у довідці від 06.07.2021 року за № 33/24/С-2166, яка надана Державною установою «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Дніпропетровській області». З 01.03.2022 року розмір Вашої пенсії склав 10 194 грн. 51 коп., а доплата на виконання рішення суду за період з 01.12.2019 року по 31.10.2022 року становить 15 473 грн. 35 коп.». Представник позивача зазначає, що, згідно розрахунку доплати пенсії, нарахована доплата пенсії ОСОБА_2 за період з 01.12.2019 року по 31.10.2022 року становить 154 739 грн. 35 коп., яка обліковується в підсистемі ПФУ «Реєстр судових рішень» за реєстраційним номером 582243. За життя ОСОБА_2 зазначену доплату до пенсії не отримав. Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина, яку прийняла його дружина ОСОБА_1 , яка є спадкоємицею першої черги за законом. Після смерті ОСОБА_2 залишилось спадкове майно, яке складається з: 1/2 (однієї другої) частки у праві спільної часткової власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; грошових внесків з відповідними відсотками, що знаходяться в АТ «Державний ощадний банк України»; недоотриманої пенсії. 01 березня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Апалькова Є.В. із заявою про прийняття спадщини (зареєстрована у Книзі обліку і реєстрації спадкових справ за № 203), на підставі якої останнім було відкрито спадкову справу за номером у спадковому реєстрі 72084169, номер у нотаріуса 65/2024. Приватний нотаріус Апальков. Є.В. 31.07.2024 року, на підставі заяви ОСОБА_1 , видав на її ім`я свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі нотаріальних дій за № 1675 на 1/2 (одну другу) частку у праві спільної часткової власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та яке зареєстровано 31.07.2024 року в Спадковому реєстрі за № 72776340. Право власності позивача на зазначену частку квартири зареєстровано в Державному реєстрі речових прав за номером 56076431, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 116, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав від 31.07.2024 року, індексний номер витягу: 389055422. Крім цього, видав на ім`я ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі нотаріальних дій за № 1676 на грошові внески з відповідними відсотками, що знаходяться в АТ "Державний ощадний банк України" та яке зареєстровано 31.07.2024 року в Спадковому реєстрі за № 72776385. Однак, щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на недоотриману пенсію на ім`я ОСОБА_1 після смерті її чоловіка ОСОБА_2 , приватний нотаріус Апальков Є.В. надав позивачці Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 31.07.2024 року із супровідним листом № 525/02-31 від 31.07.2024 року, з посиланням на те, що після закінчення строку необхідного для прийняття спадщини, ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Нікопольського районного нотаріального округу з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на недоотриману пенсію, яка залишилась після смерті ОСОБА_2 . Головне Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у відповіді (лист від 08 квітня 2024 року за № 0400-010508-8/69647) на запит повідомило, що недоотримана пенсія ОСОБА_2 відсутня. Одночасно, згідно рішення суду по справі № 160/2404/22, ОСОБА_2 була нарахована доплата до пенсії та для отримання цієї доплати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області пропонує спадкоємцям звернутись до суду. У зв`язку з цим, керуючись п.1 ст.49 Закону України «Про нотаріат», приватний нотаріус Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Апальков Є.В. відмовив ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на недоотриману пенсію. Тому, на підставі викладеного, представник позивача змушений звернутись до суду з даним позовом та просить визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на нараховану та недоотриману пенсію її чоловіком ОСОБА_2 за період з 01 грудня 2019 року по 31 жовтня 2022 року в сумі 154 739 грн. 35 коп., що обліковується в підсистемі ПФУ "Реєстр судових рішень" за реєстраційним номером 582243. А також, стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (код ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) нараховану та недотриману пенсію її чоловіком ОСОБА_2 за період з 01 грудня 2019 року по 31 жовтня 2022 року в сумі 154 739 грн. 35 коп., що обліковується в підсистемі ПФУ "Реєстр судових рішень" за реєстраційним номером 582243. А також, стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (код ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 1 547 грн. 40 коп.

Позивачка в судове засідання не з`явилась, від її представника ОСОБА_3 на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, на задоволенні позову наполягав та просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (а.с.67).

Представник відповідача про розгляд справи був повідомлений належним чином, в призначене судове засідання не прибув, натомість, надав до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити за їх відсутності та в задоволенні позову відмовити повністю (а.с.68-69). Окрім цього, своїм правом, визначеним ст.178 ЦПК України, скористався та 24 червня 2025 року на адресу суду надав відзив на позовну заяву, згідно якого зазначив, що, у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 , виплати припинено. При цьому, зазначає, що виплата недоотриманої пенсії регулюється в позасудовому порядку та у відповідності до вимог чинного законодавства (а.с.56-57).

Третя особа - приватний нотаріус Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Апальков Є.В., будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, про що свідчить повідомлення про поштове відправлення (а.с.50), в судове засідання не прибув, при цьому, на адресу суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с.51).

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного.

Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до положень статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі статтею 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини, як це передбачено статтею 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, крім прав і обов`язків що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 ЦК України (стаття 1219 ЦК України).

Статтею 1219 ЦК України передбачені права та обов`язки особи, які не входять до складу спадщини, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 14 лютого 2022 року у справі № 243/13575/19 (провадження № 61-11268сво20) зазначив, що тлумачення статті 1227 ЦК України доводить, що:

- цією правовою нормою встановлено сингулярне правонаступництво членів сім`ї спадкодавця на отримання належних йому та не отриманих ним за життя грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат. Указані суми включаються до складу спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця членів сім`ї чи їх відмови від права на отримання вказаних сум. Специфіка правонаступництва прав на отримання сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат обґрунтовується необхідністю: а) створення умов для охорони майнових інтересів членів сім`ї спадкодавця в разі, коли вони не є його спадкоємцями; б) забезпечення можливості реалізації права на одержання членами сім`ї спадкодавця належних йому грошових коштів без дотримання передбаченої ЦК України процедури оформлення спадщини;

- право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК України) та додаткового юридичного факту - смерті спадкодавця. Окрім цього, звичайно, необхідно, щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім`ї - спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум, відповідно до статті 1227 ЦК України, не поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (стаття 1224 ЦК України), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов`язкової частки (стаття 1241 ЦК України), задоволення вимог кредиторів (стаття 1281 ЦК України). Відповідно, при включенні зазначених прав до складу спадщини, їх спадкування має відбуватись за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом;

- право на перерахунок певних виплат, яке мав винятково спадкодавець, що був їх одержувачем, оскільки така можливість пов`язана з його суб`єктивним правом (зокрема, право на страхові виплати). Саме тому у членів сім`ї спадкодавця або ж у спадкоємців не виникає права вимагати перерахунку відповідних сум. Теж саме стосується і випадку вимагати призначення тієї чи іншої виплати. Тому, потрібно відмежовувати ситуації при застосуванні положень статті 1217 ЦК України, за яких члени сім`ї чи спадкоємці вимагають перерахунку чи призначення певних виплат, та випадки, за яких спадкодавцю неправомірно припиняють ті чи інші виплати.

Відповідно до ст.52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилась недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі, непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходились на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутись за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм, відповідно до цієї статті, сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою, у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Крім того, зміст вищевказаних норм узгоджується із положеннями Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в частині першій статті 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишились недоодержаними, у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

За змістом цієї норми можна дійти висновку, що законодавцем встановлено альтернативний механізм набуття права власності на недоотриману пенсію померлого пенсіонера, а саме: пріоритет наданий членам сім`ї спадкодавця, які проживали з ним на момент смерті, та непрацездатним членам сім`ї, які перебували на його утриманні. Зазначені особи мають звернутись за виплатою цих грошових коштів протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, тобто, з моменту смерті спадкодавця. Якщо такі особи відсутні або не звернулися у встановлений строк із заявами, недоотримана пенсія входить до складу спадщини і успадковується спадкоємцями померлого на загальних підставах.

Так, судом встановлено, що чоловік позивачки по справі ОСОБА_2 перебував на обліку в ГУ ПФУ в Дніпропетровській області як військовий пенсіонер та отримував пенсію із грошового забезпечення поліцейського, згідно довідки про розмір грошового забезпечення Державної установи «Територіальне Медичне об`єднання» МВС України» за № 33/24/С-2/66 від 06.07.2021 року. За життя ОСОБА_2 звертався до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області про здійснення перерахунку пенсії, у зв`язку зі зміною розміру грошового забезпечення та виплати йому пенсії. За рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі № 160/2404/22 від 20 травня 2022 року, винесеного на користь ОСОБА_2 , яким, в тому числі, зобов`язано Головне Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести з 01.12.2019 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 , відповідно до довідки Державної установи «Територіальне Медичне об`єднання МВС України» за № 33/24/С-2/66 від 06.07.2021 року (а.с.9-11). При цьому, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 неодноразово звертався до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області щодо отримання роз`яснення про виконання останнім рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі № 160/2404/22 від 20.05.2022 року, однак, отримував листи з посиланням на обставини щодо проведення перерахунку пенсії з 01.12.2019 року у розмірі 55 % від грошового забезпечення 16 259 грн. 18 коп., яке зазначено у довідці від 06.07.2021 року за № 33/24/С-2166, яка надана Державною установою «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Дніпропетровській області» (а.с.12). При цьому, як вбачається з матеріалів справи та фактично не заперечується стороною відповідача, оскільки міститься лист, згідно якого останній повідомив, що з 01.03.2022 року розмір пенсії склав 10 194 грн. 51 коп., а доплата на виконання рішення суду за період з 01.12.2019 року по 31.10.2022 року становить 15 473 грн. 35 коп.». Як вказує представник позивача та не спростовується стороною відповідача, доплата пенсії, нарахованої ОСОБА_2 за період з 01.12.2019 року по 31.10.2022 року, становить 154 739 грн. 35 коп. та обліковується в підсистемі ПФУ «Реєстр судових рішень» за реєстраційним номером 582243. За життя ОСОБА_2 зазначену доплату до пенсії не отримав (а.с.15).

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер та після його смерті ОСОБА_1 , у відповідності до вимог чинного законодавства, скористалась своїм правом щодо спадкового майна, звернувшись до приватного нотаріуса Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Апалькова Є.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка. Приватний нотаріус Апальков. Є.В. 31.07.2024 року, на підставі заяви ОСОБА_1 , видав на її ім`я свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку у праві спільної часткової власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а також свідоцтво про право на спадщину за законом на грошові внески з відповідними відсотками, що знаходяться в АТ "Державний ощадний банк України". Щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на недоотриману пенсію на ім`я ОСОБА_1 після смерті її чоловіка ОСОБА_2 , приватний нотаріус Апальков Є.В. надав Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 31.07.2024 року з посиланням на те, що Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у відповіді на його запит повідомив, що недоотримана пенсія ОСОБА_2 відсутня, однак, згідно рішення суду по справі № 160/2404/22, ОСОБА_2 була нарахована доплата пенсії, для отримання якої Головне Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області порадив для вирішення даного питання слід звернутись до суду (а.с.24). Той факт, що позивачка є єдиною спадкоємицею після смерті ОСОБА_2 і спадщину після його смерті прийняла, у відповідності до вимог чинного законодавства, шляхом подання заяви до нотаріуса протягом встановленого законом шестимісячного строку, а заповіту або інших спадкоємців першого ступеню споріднення судом не встановлено, як не встановлено й осіб, які б проживали з померлим на день його смерті, пенсія, яка не одержана ОСОБА_2 , враховуючи неотримання пенсії членами її сім`ї, особами, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, в порядку ст.52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», входить до складу спадщини та успадковується єдиним спадкоємцем, який подав заяву про прийняття спадщини та яким є позивач.

При цьому, суд, розглядаючи заявлені вимоги, враховує наступне.

Як вказано у висновку щодо застосування норм права, викладеному у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2019 року у справі № 428/3413/17, згідно з яким обов`язок з виплати недоотриманої пенсії спадкодавця покладається на Управління ПФУ, Верховний суд зауважив, що, відповідно до статті 1227 ЦК України, право на одержання сум заробітної плати, пенсії, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. За загальним правилом зазначеної норми, ці грошові кошти до складу спадщини не включаються, а підлягають виплаті особам, зазначеним у цій статті або в інших (спеціальних) законам, і лише за відсутності таких осіб зазначені кошти включаються до складу спадщини. Звернення з вимогою про виплату пенсії, яка належала померлому пенсіонерові, має надійти до органу Пенсійного фонду не пізніше 12 місяців після смерті пенсіонера. За відсутності такого звернення впродовж зазначеного строку належна до виплати пенсія включається до складу спадщини та успадковується на загальних підставах.

У Постанові від 22 вересня 2021 року у справі № 463/3724/18 Верховний Суд зробив висновок про те, що формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

За змістом частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною першою статті 19 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Стаття 12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів відповідно до частини другої статті 16 ЦК України можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Порядок визначення способу захисту, який суд може застосувати, здійснюючи правосуддя, встановлено в статті 5 ЦПК України.

При визначенні способу захисту, у відповідності до вказаної норми, слід враховувати положення частини першої статті 13, пункту 4 частини третьої статті 175 ЦПК України, відповідно до яких спосіб захисту, який може застосувати суд при вирішенні справи, обирає позивач, а отже, суд позбавлений можливості на власний розсуд обирати і захищати права позивач у спосіб, який останній не просить застосувати.

За загальним правилом (частина перша статті 5 ЦПК України), суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Зазначене слід розуміти так, що суд захищає права, свободи та інтереси осіб у спосіб, який прямо передбачений нормою матеріального права або договором.

При цьому, позивач, обираючи спосіб захисту, якій він просить суд застосувати для захисту його прав, свобод чи інтересів, може скористатись можливістю вибору між декількома способами захисту (передбаченими законом або договором), якщо це не заборонено законом.

Якщо ж законом або договором не передбачено ефективного способу захисту, який би ефективно захищав права, свободи чи інтереси позивача, суд може захистити їх у спосіб, що не суперечить закону (частина друга статті 5 ЦПК України).

Вказане, з урахуванням положень частини першої статті 2 ЦПК України, означає, що спосіб захисту, який позивач може обрати, а суд застосувати при здійсненні судочинства, у будь-якому випадку, має бути ефективним, тобто, таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням, дозволяє забезпечити реальне поновлення в порушених правах.

Тому, обираючи спосіб захисту, позивач повинен (в першу чергу) перевірити, чи не передбачає закон або договір ефективного способу захист.

Якщо такий спосіб захисту законом або договором передбачено, позивач повинен обрати саме такий спосіб.

Якщо позивач обрав інший спосіб захисту, суд має відмовити в задоволенні позову, крім випадку, коли, з урахуванням положень частини другої статті 5 ЦПК України, дійде висновку про те, що обраний позивачем спосіб захисту спроможний більш ефективно захистити порушені права, свободи чи інтереси особи, але за умови, що такий спосіб захисту є адекватним обставинам справи.

Суд не має визначати ефективний спосіб захисту права замість позивача, тобто, виходити за межі позовних вимог у випадку, якщо обраний позивачем спосіб захисту права не є ефективним.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто, таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у Постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18).

При цьому, цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За їх призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Однак, відсутність законодавчо закріпленого визначення поняття «спосіб захисту права та/або інтересу» не виключає виокремлення матеріально-правового та процесуально-правового аспектів захисту цивільного права та інтересу.

Так, матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів, насамперед, полягає у з`ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення.

В свою чергу, процесуально-правовий аспект захисту права полягає в тому, що суди розглядають в порядку відповідного виду судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із відповідних відносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. При цьому, вказаний аспект включає в себе не лише правильність обрання передбаченого законом або договором способу захисту, але й необхідність належного правового обґрунтування вимог відповідними нормами права.

Тобто, саме на позивача покладено обов`язок у позовній заяві викласти обставини, якими він обґрунтовує свої вимоги, зазначити докази, що підтверджують вказані обставини, а також вказати правові підстави позову, а суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, при розгляді справи повинен надати правильну правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, і не застосовує самостійно для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, якщо позивач не обґрунтовує ними свої вимоги з наданням відповідних доказів, і застосування цих норм призводить до зміни предмета позову або обраного способу захисту прав та інтересів.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у Постановах від 23 вересня 2019 року по справі № 917/1739/17, від 30 червня 2021 року по справі № 742/3238/17 та інших.

Отже, при визначенні розміру недоотриманої пенсіонером за життя пенсії, яка увійшла до складу спадщини, суд, виконуючи всій процесуальний обов`язок, належним чином дослідив подані стороною відповідача докази (у цьому випадку довідку про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії), перевірив їх, оцінив у сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, і, як наслідок, з`ясував, що, згідно з довідкою, сума призначеної та недоотриманої пенсії за період з 01 грудня 2019 року по 31 жовтня 2022 року склала 154 739 грн. 35 коп.

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з частинами першою, другою статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

При цьому, нормами ЦПК України визначено, що рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до частини першої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше, ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі, частина суми неотриманої пенсії, але не більше, як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Згідно з частинами першою та другою статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилась недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі, непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутись за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм, відповідно до цієї статті, сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк, сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Положення частини третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та статті 1227 ЦК України узгоджуються з положеннями частини першої статті 91 Закону України «Про пенсійне забезпечення», де вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності, - входять до складу спадщини.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Статтею 1227 ЦК України передбачено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності, - входять до складу спадщини.

Аналіз статей 1218, 1219, 1227 ЦК України свідчить, що законодавець не забороняє спадкування права на отримання нарахованої, але не одержаної пенсії (доплат до пенсії).

Такі висновки містяться у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 286/3516/16-ц (провадження № 14-95цс19).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №243/3505/16-ц (провадження № 14-271цс18) вказано, що «підтверджуючи майнові права фізичних осіб незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального статусу, закон не передбачає жодних обмежень інших прав таких осіб, які вони можуть реалізувати на території України».

Тому, припинення пенсійних виплат за життя спадкодавця з підстав, не передбачених законом, та неоскарження дій фонду спадкодавцем не зумовлює припинення вже призначених пенсійних виплат і не позбавляє його спадкоємців можливості спадкувати право на отримання пенсії. Право на таку пенсію у спадкодавця зберігається і, в розумінні положень статті 1227 ЦК України, ці пенсійні виплати вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю, а тому спадкоємець, відповідно до положень статті 1227 ЦК України, має право на отримання пенсії у порядку спадкування за законом.

Вказане узгоджується з висновками, викладеними у Постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2022 року у справі № 243/13575/19 (провадження № 61-11268сво20).

Тому, доводи Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у відзиві на позовну заяву про неналежність пенсії до складу спадщини є безпідставними.

Обмеження у три роки на виплату нарахованої пенсії за минулий час, передбачені частиною першою статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», застосовуються тільки за наявності вини пенсіонера у несвоєчасному отриманні пенсії, тоді як належних і допустимих доказів, які б свідчили про наявність вини спадкодавця у неотриманні пенсії за життя, відповідачем не надано.

Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої та шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

А тому, доводи відповідача, які ґрунтуються на частині першій статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», є безпідставними, оскільки ця правова норма розповсюджується на пенсіонерів, які є власниками своїх особистих пенсій, тобто, на тих, що не померли, та ніяким чином не стосується правовідносин щодо спадщини.

Згідно зі статтею 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Норми ЦК України не визначають строк, протягом якого члени сім`ї спадкодавця мають право на одержання соціальних платежів. Положення частин другої та третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, теж не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера.

Отже, суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень.

Норми частини першої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше, ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину.

Аналіз наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень. Норми частини першої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше, ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину.

Такий правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 23 вересня 2020 року по справі № 428/6685/19 (провадження № 61-7985св20).

Таким чином, суд вважає, що правовідносини з приводу нарахування та обліку недоотриманої пенсії померлого пенсіонера, мають регулюватись спеціальною нормою статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», без врахування положень статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Тому, суд вважає, що відповідач зобов`язаний нарахувати та виплатити позивачеві пенсійні виплати за період з 01 грудня 2019 року по 31 жовтня 2022 року в сумі 154 739 грн. 35 коп., включно, та сплатити суму нарахованої та невиплаченої пенсії, тобто, в розмірі, на яку померлий мав право за життя, але не отримував через ненарахування цих пенсійних виплат Пенсійним фондом. Суд переконаний, що позивач як спадкоємець має право на всю суму недоотриманої пенсіонером пенсії, оскільки суми недоотриманої за життя пенсіонером пенсії входять до складу спадщини.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що пред`явлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження та доведені в судовому засіданні, що, в даному випадку, дає суду підстави для прийняття рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, стороною позивача, при подачі позовної заяви до суду, було сплачено судовий збір в розмірі 1 547 грн. 40 коп., а тому, враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України, сплачений судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст.12,13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, ст.ст.1216-1218, 1223, 1233, 1268, 1296 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги адвоката Авраменка Артема Вікторовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, третя особа - приватний нотаріус Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Апальков Євген Вікторович, про визнання права власності на недоотриману пенсію померлого спадкодавця та її стягнення - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності в порядку спадкування за законом на нараховану та недоотриману пенсію її чоловіком ОСОБА_2 за період з 01 грудня 2019 року по 31 жовтня 2022 року в сумі 154 739 грн. 35 коп. (сто п`ятдесят чотири тисячі сімсот тридцять дев`ять гривень 35 копійок), що обліковується в підсистемі ПФУ "Реєстр судових рішень" за реєстраційним номером 582243.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (код ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) нараховану та недотриману пенсію її чоловіком ОСОБА_2 за період з 01 грудня 2019 року по 31 жовтня 2022 року в сумі 154 739 грн. 35 коп. (сто п`ятдесят чотири тисячі сімсот тридцять дев`ять гривень 35 копійок), що обліковується в підсистемі ПФУ "Реєстр судових рішень" за реєстраційним номером 582243.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (код ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 1 547 грн. 40 коп. (одна тисяча п`ятсот сорок сім гривень 40 копійок).

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал