ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 183/7233/24 Головуючий суддя І інстанції Золотоверха О. О.
Провадження № 22-ц/818/2091/25 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: про поновлення на роботі, з них
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Мальованого Ю.М., Маміної О.В.,

за участю секретаря судового засідання Шевцової К.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційною скаргою Державного спеціалізованого господарства підприємства «Ліси України» на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 09 січня 2025 року, у справі № 183/7233/24 за позовом ОСОБА_1 до державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» про поновлення на роботі,-

в с т а н о в и в :

17.12.2024 з Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області до Чугуївського міського суду Харківської області надійшла вказана позовна заява, в якій представник позивача адвокат Мезінов О.Г. просив поновити позивача на посаді інженера з охорони та захисту лісу у відокремленому підрозділі ДСГП «Ліси України» - філії «Новомосковське лісове господарство» ДСГП «Ліси України», стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, судові витрати на професійну правничу допомогу та моральну шкоду в розмірі 200000.00 грн. (з врахуванням заяви про зміну (доповнення) предмету позову від 16.09.2024).

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 з 06.09.2023 працювала у відокремленому підрозділі Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» - Філії «Новомосковське лісове господарство» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» на посаді інженера з охорони та захисту лісу. Згідно з інформацією з ЄДРПОУ щодо ДСГП «Ліси України» Філія «Новомосковське лісове господарство» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» є відокремленим підрозділом головного підприємства Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України». 25.04.2024 року ОСОБА_1 було ознайомлено під особистий підпис із наказом Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» від 12.04.2024 № 694 «Про припинення Філії «Новомосковське лісове господарство» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» та письмово попереджено про можливе припинення трудових відносин з 28.06.2024 відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України. На підставі наказу від 20.06.2024 № 254-К ОСОБА_1 було звільнено з роботи з 28.06.2024 року по скороченню чисельності штату працівників згідно ст.40 п.1 КЗпП України. Відповідачем не було дотримано вимог та приписів КЗпП України при звільненні ОСОБА_1 з роботи, а тому остання має бути поновлена на роботі. Однією з найважливіших гарантій для працівників при вивільненні є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. роботодавець є таким, що виконав обов`язок з працевлаштування працівника, передбачений частиною третьою статті 49-2 КЗпП України, якщо він запропонував усі вакантні посади, які з`явилися на підприємстві протягом періоду перед звільненням і які існували на день звільнення. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо повідомив його про звільнення та запропонував наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Також, при вирішенні питання про те, чи мав змогу роботодавець виконати вимоги статті 49-2 КЗпП України про надання роботи працівникові, який вивільняється в зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, слід виходити з того, що за змістом цієї норми працівника має бути запропонована наявна робота за відповідною професією чи спеціальністю і лише при відсутності такої роботи інша наявна робота. Однак вищевказаних вимог Відповідач не дотримався. Відповідно до п.11.2. Положення про Філію «Новомосковське лісове господарство» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», затвердженого наказом Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» від 16.12.2022 № 37, працівники Філії є працівниками Підприємства (Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України»). Незважаючи на закриття Філії «Новомосковське лісове господарство» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», головне підприємство - Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України», що має статус юридичної особи та працівником якого вважалася ОСОБА_1 - не було ліквідовано. Отже, після попередження ОСОБА_1 про наступне звільнення Відповідач мав запропонувати працівнику всі інші вакантні посади (іншу роботу), які існували на день такого попередження та/або з`явилися на підприємстві протягом усього періоду перед звільненням та існували на день звільнення у Державному спеціалізованому господарському підприємстві «Ліси України» в цілому (включаючи усі його відокремлені підрозділи (філії). Утім, Відповідач не пропонував ОСОБА_1 жодної вакантної посади та не робив пропозицій іншої роботи у Державному спеціалізованому господарському підприємстві «Ліси України». При цьому, одночасно із закриттям Філії «Новомосковське лісове господарство» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», Відповідач утворив новий відокремлений підрозділ юридичної особи - Філію «Східний лісовий офіс» Філії «Новомосковське лісове господарство» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», з найманими працівниками у штаті, однак жодної вакансії в утвореній філії ОСОБА_1 також не запропонував. Таким чином, Відповідач грубо порушив вимоги чинного трудового законодавства України та права ОСОБА_1 при її звільненні з роботи. Відповідно до ч.1 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Згідно з ч.2 ст.235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Середній заробіток, який має бути сплачений працівникові власником за час вимушеного прогулу, обчислюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. N 100. Пунктом 8 вказаного Порядку № 100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Таким чином, розмір відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу має визначатися шляхом множення середньоденного заробітку на кількість робочих днів прострочення розрахунку при звільненні, Середньоденний заробіток ОСОБА_1 для обрахунку розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить 604,65грн.

У заяві про зміну позовних вимог від 16.09.2024 зазначено, що захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і одночасно механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин. Тобто вимоги щодо відшкодування моральної шкоди є належним способом захисту порушених трудових прав позивача і таке відшкодування може здійснюватися за вибором позивача у вигляді одноразової грошової виплати. Оскільки позивача було явно незаконно звільнено з роботи, не дотримано гарантій її трудових прав, то це призвело до моральних страждань позивача, які були викликані душевними переживаннями з приводу позбавлення позивача та її сім`ї єдиного джерела доходу, яким була заробітна плата та зумовленою цим постійною тривогою та страхом за своє майбутнє, зокрема, страхом щодо неможливості забезпечити собі та своїй сім`ї належний рівень життя, страхом щодо неможливості забезпечення себе та своєї сім`ї продуктами харчування, одягом, ліками тощо, розчаруванням у впевненості в тому, що в Україні захищаються та дотримуються права та свободи людини та відчуттям несправедливості у зв`язку з недотриманням прав позивача, постійними негативними думками стосовно неможливості знайти роботу. Грубе порушення трудових прав позивача змінило її звичний ритм життя, вимагало від неї вжиття додаткових заходів та зусиль для організації свого життя, зокрема, позивач вимушена через відсутність роботи позичати гроші у родичів, друзів та сторонніх осіб, що для неї є украй принизливим; також позивач змушена звертатися до суду за захистом своїх прав, шукати з цією метою адвоката, що також пов`язано для неї з душевними переживаннями та моральним напруженням. Наявність негативних наслідків у вигляді моральних страждань позивача та їх причинного зв`язку з діями відповідача щодо порушення трудових прав позивача за такого є безсумнівним та очевидним. Для позивача оцінити перенесені нею моральні страждання порушенням її трудових прав важко, але сумою, яка б могла хоча б частково компенсувати їх для неї, є 200 000,00грн.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 09 січня 2025 року позов задоволено частково.

Поновлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на роботі на посаду інженера з охорони та захисту лісу філії «Новомосковське лісове господарство» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» з 29 червня 2024 року.

Стягнуто з Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» () в особі його Філії «Східний лісовий офіс» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» () на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , середній заробіток за час вимушеного прогулу з 29.06.2024 року по 09.01.2025 року за 136 робочих дні, у розмірі 78578.08 грн. (сімдесят вісім тисяч п`ятсот сімдесят вісім гривень 08 копійок)

Стягнуто з Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» () в особі його Філії «Східний лісовий офіс» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» () на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , моральну шкоду в розмірі 50000.00 грн. (п`ятдесят тисяч гривень).

Стягнуто з Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» () в особі його Філії «Східний лісовий офіс» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» () на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , витрати на правничу допомогу у розмірі 3719.20 грн (три тисячі сімсот дев`ятнадцять гривень 20 копійок)

Стягнуто з Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» () в особі його Філії «Східний лісовий офіс» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» () судовий збір в розмірі 2055.97 грн. (дві тисячі п`ятдесят п`ять гривень 97 копійок) в дохід держави.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 17 січня 2025 року виправлено описку, допущену у тексті рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 09.01.2025 по справі № 183/7233/24, де вірним вважати розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь держави як «900.94 грн.»

Викладено шостий абзац резолютивної частини рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 09.01.2025 по справі №183/7233/24 (н/п 2/636/734/25) в наступній редакції:

«Стягнути з Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» () в особі його Філії «Східний лісовий офіс» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» () судовий збір в розмірі 900.94 грн. (дев`ятсот гривень 94 копійки) в дохід держави.»

Додатковим рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 17 січня 2025 року виправлено описку, допущено у тексті рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 09.01.2025 року де вірним вважати розмірі судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь держави як «900,94 грн».

Викладено шостий абзац резолютивної частини рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 09.01.2025 року в наступній редакції:

«Стягнуто з Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі його філії «Східний лісовий офіс» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» судовий збір у розмірі 900,94 грн в дохід держави.».

В апеляційній скарзі представник філії «Східний лісовий офіс «ДП Ліси України» - адвокат Деревянко В.В. посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права просить рішення скасувати, та новим рішенням у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у зв`язку з тим, що відбулась повна ліквідація філії «Новомосковське лісове господарство», як структурного підрозділу підприємства, відповідно, всі вакансії, згідно штатного розпису філії були теж ліквідовані, в тому числі і директора філії.

Таким чином, як роботодавець директор філії «Новомосковське лісове господарство» не мав можливості запропонувати іншу вакантну посаду за професією чи спеціальністю, та навіть не мав можливості запропонувати іншої роботи, тобто не мав змогу виконати вимоги статті 49-2 КЗпП України щодо запропонування наявної роботи за відповідною професією чи спеціальністю, в тому числі і іншої наявної роботи у зв`язку з ліквідацією (припиненням діяльності) філії шляхом її закриття.

Окрім цього, судом не задоволено клопотання представника відповідача, про визнання відповідачем ДП «Ліси України» в особі філії «Східний лісовий офіс» ДП «Ліси України», але прийнято необґрунтоване (безпідставне) рішення щодо стягнення грошових коштів з «Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі його Філії «Східний лісовий офіс» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», так, як остання не є правонаступником філії «Новомосковське лісове господарство» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України».

У спірних правовідносинах, за правилами встановленими процесуальним законодавством, в якості відповідача може виступати юридична особа, або юридична особа в особі її представництва (якщо представництво наділене відповідними повноваженнями і про це є належні докази).

Натомість Чугуївським міським судом Харківської області, не в повному обсязі враховані викладені у відзиві на позовну заяву доводи в результаті чого прийнято помилкове рішення, яким: поновлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на роботі на посаду інженера з охорони та захисту лісу філії «Новомосковське лісове господарство» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» з 29 червня 2024 року. Позивача поновлено в посаді яка відсутня і , вочевидь, не зберіглося його попереднє місце роботи і, навіть припинена, у встановленому Законом порядку, філія «Новомосковське лісове господарство» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» шляхом її закриття.

На нашу думку, суд безпідставно зробив висновок про те, що позивачу було завдано моральну шкоду.

Жодного доказу щодо наявності «моральної шкоди» (отриманого фізичного болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна) позивачем не було подано і належним чином не доведено.

Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивачки, розглянула справу за відсутності представника відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце розгляду справи, який не з`явився у судове засідання, що відповідно до ст. 372 ЦПК України не перешкоджає її розгляду.

Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України колегія суддів перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам ухвала суду першої інстанції не повністю відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не виконано вимогу ст.49-2 КЗпП України та не запропоновано позивачу вільну посаду, тобто не дотримано однієї із основних гарантій від незаконного звільнення працівника, передбаченого Кодексом законів про працю України.

Також, суд першої інстанції виходив з підстав того, що представником відповідача не надано суду належних та допустимих доказів пропонування позивачу будь-яких вакантних посад у ДП «Ліси України», як і його філіях (структурних підрозділах) у період часу з моменту попередження позивача і до звільнення останнього з посади інженера лісових культур в філії «Новомосковське лісове господарство» ДП «Ліси України».

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, однак вважає, що суд безпідставно стягнув середній заробіток за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, судових витрат та витрат на правничу допомогу з філії «Східний лісовий офіс «ДП Ліси України», а не з головного підприємства, яке є відповідачем у даній справі. В цій частині доводи скарги знайшли своє підтвердження у матеріалах справи.

Судом встановлено, що згідно копії трудової книжки НОМЕР_2 на ім`я позивача, заповненої вперше 19.06.2012 (а.с.9) позивач 06.09.2023 прийнята на посаду інженера з охорони та захисту лісу філії «Новомосковське лісове господарство» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» згідно наказу №83К від 05.09.2023, звільнена у зв`язку зі скороченням чисельності працівників згідно п.1 ст. 40 КЗпП України 28.06.2024 на підставі наказу №254 від 20.06.2024.

Згідно копії виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, яку додано до позовної заяви (а.с.10-19, дату формування витягу не зазначено) ДСГП «Ліси України» () має у складі відокремлений підрозділ філія «Новомосковське лісове господарство» (, адреса: Дніпропетровська обл., Новомосковський р-н, с. Піщанка, вул. Червоний Кут, 1).

До суду надано копію положення про філію «Новомосковське лісове господарство» ДСГП «Ліси України», затвердженого наказом ДСГП «Ліси України» №37 від 16.12.2022 (а.с.20-29).

До суду надано копію наказу ДСГП «Ліси України» №694 від 12.04.2024 (а.с.30-31) про припинення філії «Новомосковське лісове господарство» ДСГП «Ліси України», згідно якого генеральний директор Блоховець Ю. наказає припинити філію шляхом її закриття, забезпечити передачу активів та пасивів, документів згідно номенклатури до філії «Східний лісовий офіс»; визначено термін припинення філії до 19.07.2024.

До відзиву на позов надано копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань від 05.08.2024 (а.с.102-103), згідно філія «Новомосковське лісове господарство» ДП «Ліси України» () закрито, проте з вказаної виписки не вбачається дата закриття філії.

Згідно копії попередження про наступне звільнення (а.с.31/2) позивача попереджено про припинення філії «Новомосковське лісове господарство» шляхом її закриття, «у встановленому законодавством порядку, трудові відносини можливо буде припинено 28.06.2024 відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України». З попередженням позивач ознайомлена, один примірник отримала, про що наявна відмітка з підписом від 25.04.2024.

Позивача звільнено з роботи інженера з охорони і захисту лісу філії «Новомосковське лісове господарство» ДП «Ліси України» з 28.06.2024 за скороченням згідно ст. 40 п.1 КЗпП України згідно наказу в.о. директора Прохорова О. №254-К від 20.06.2024 (копія а.с.32).

До суду з відзивом на позов надано копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань від 14.03.2024 (а.с.104-105) щодо філії «Східний лісовий офіс» ДП «Ліси України» (); копію наказу виконавчого директора ДП «Ліси України» Лицур І. №1303 від 01.08.2024 (а.с.105/2) про затвердження передавального акту філії «Новомосковське лісове господарство» ДП «Ліси України», яким затверджено передавальний акт балансових рахунків, необоротних та оборотних активів, зобов`язань, матеріалів лісовпорядкування та документів, які підтверджують речові права на земельні ділянки, нерухоме майно та інше філії «Новомосковське лісове господарство» ДП «Ліси України».

Згідно копії виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, яку додано до відповіді на відзив на позов (а.с.123-133, дату формування витягу не зазначено) ДСГП «Ліси України» () має у складі ряд відокремлених підрозділів, проте у зазначеному витягу філія «Новомосковське лісове господарство» відсутня.

Крім того до суду надано копію довідки про доходи від 28.06.2024 (а.с.32/2), згідно якої за період роботи з січня 2024 по червень 2024 позивачу нараховано заробітну плату у розмірі 110245.84 грн., податки 19844.26 грн.; а також розрахунок середньоденного заробітку ОСОБА_1 для визначення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу (а.с.33), згідно якого за травень і червень 2024 позивачу було нараховано 26000.00 грн. заробітної плати (без вирахування податків), кількість робочих дів 43, отже розмір середньоденної заробітної плати становить 604.65 грн.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з частиною другою статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду України від 09 серпня 2017 року у справі № 6-1264цс17 вказано, що «розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Відповідно до частини першої статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі №800/538/17 міститься правовий висновок про те, що «за положеннями частини першої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП України вбачається, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, які відповідають зазначеним вимогам, що існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. З огляду на викладене, оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом усього періоду і існували на день звільнення. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року у справі № 6-40цс15 і Велика Палата Верховного Суду не вбачає правових підстав відступити від цих висновків».

Верховний Суд у постанові від 11 вересня 2024 року у справі №758/2190/23 (провадження №61-5749св24) зробив такий висновок: «При розгляді спору про поновлення працівника на роботі суд зобов`язаний перевірити наявність підстав для звільнення (чи мало місце скорочення штату або чисельності працівників), однак не вправі обговорювати питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників. Власник на свій розсуд визначає чисельність працівників певної спеціальності та кваліфікації, може зменшити чисельність одних посад, а також здійснити звільнення працівників, одночасно приймаючи рішення про прийняття на роботу працівників іншої спеціальності та кваліфікації, збільшити чисельність інших посад. Проведення роботодавцем заходів щодо зміни організації виробництва і праці - законне повноваження роботодавця».

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі №756/10727/16 (провадження №61-42382св18) та від 07 серпня 2019 року у справі №367/3870/16 (провадження №61-38248св18)".

Звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як встановлено судом, та підтверджується матеріалами справи, відповідачем всупереч свого процесуального обов`язку не надано жодних доказів пропонування позивачу вільних вакансій, також не надано доказів про те, що позивач відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу.

Виходячи з наведеного, доводи апеляційної скарги, що закон не містить вимог про ознайомлення працівника про наявність вакантних посад і пропонування вільних вакансій саме під підпис, як і відмови від запропонованих варіантів посад, колегія суддів відхиляє, оскільки це не звільняє роботодавця від доказування, у разі спору, факту такого ознайомлення, пропонування і відмови.

Ураховуючи приписи частини першої статті 235 КЗпП України, на орган, що розглядає трудовий спір, у разі з`ясування того, що звільнення працівника відбулось незаконно, покладається обов`язок поновлення такого працівника на попередній роботі.

Закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту прав, ніж зазначений у частині першій статті 235 КЗпП України, а отже, установивши, що звільнення відбулося із порушенням установленого законом порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі.

Поновлення на роботі полягає в тому, що працівнику надається та ж робота, яку він виконував до звільнення його з роботи. При цьому повноваження суду під час вирішення трудового спору щодо поновлення працівника на попередній роботі не слід ототожнювати із процедурою призначення на посаду, що належить до компетенції роботодавця.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, встановивши, що звільнення позивача із займаної посади на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України відбулося без дотриманням вимог частини другої статті 40, статті 49-2 цього Кодексу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для поновлення ОСОБА_1 на роботі.

У частині другій статті 235 КЗпП України встановлено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більше як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Судом правильно стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 29 червня 2024 по 09 січня 2025 року за 129 робочих дні у розмірі 80311,42 грн.

Колегія суддів відхиляє доводи скарги щодо поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаду інженера з охорони та захисту лісу філії «Новомосковське лісове господарство» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» з 29 червня 2024 року. Той факт, що на день розгляду справи вказана філія вже припинила своє існування висновків суду не спростовує, оскільки за змістом ст. 49-2 КЗпП України дотримання порядку звільнення працівника покладається на власника, тобто головне підприємство, державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», а тому наступна ліквідація філії, в якій працювала позивачка на день звільнення, не звільняє власника від обов`язку поновити позивачку на посаді, яку вона займала на день звільнення.

Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08 квітня 2020 року у справі № 808/2741/16 (адміністративне провадження № К/9901/21219/18) зазначено, що: «у разі скорочення посади, на якій працював незаконно звільнений працівник, для виконання рішення суду роботодавець повинен поновити працівника на рівнозначній посаді або внести відповідні зміни до штатного розкладу ввести скорочену посаду, а якщо підприємство, установа реорганізовано рішення про поновлення працівника на роботі має бути виконано правонаступником». Отже, можливі ускладення з поновленням на роботі у даному випадку можуть бути вирішену порядку виконання рішення суду.

Крім того, позивачка внаслідок незаконного звільнення має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч.1 ст.23 ЦК України).

Згідно з ч.ч.3, 4 ст.23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Суд визначає розмір грошового відшкодування моральної шкоди з урахуванням характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. За змістом зазначених положень закону підставою для відшкодування моральної шкоди є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно з п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

ОСОБА_1 була спричинена моральна шкода, яку вона оцінила у 200000 гривень, яка полягає у тому, що після незаконного звільнення з роботи вона була змушена докладати додаткових зусиль для організації свого життя, придбання необхідних засобів для існування та утримання своєї сім`ї. Усе це призвело до моральних страждань та хвилювань, що негативно вплинули на звичний ритм життя.

При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України, суд має врахувати характер вчиненого діяння відповідача, яке характеризується неумисною формою вини, тяжкість фізичних та душевних страждань позивача.

Оцінюючи в сукупності встановлені обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду, що внаслідок незаконного звільнення, позивачу, яка зазнала душевних страждань, було завдано моральну шкоду та порушено звичний ритм її життя. Доводи скарги не знайшли свого підтвердження в цій частині.

Проте враховуючи вимоги справедливості, добросовісності, колегія суддів вважає завищеним розмір стягнення, який не відповідає тривалості душевних страждань та характеру правопорушення та змісту душевних переживань, які позивачка вказала на підставу своїх вимог, а тому з урахуванням загальних принципів цивільного законодавства, розумність, справедливість, добросовісність, п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, та вищевказаних обставин справи, характеру душевних страждань, які позивачка вказала в якості підстав вимог про відшкодування моральної шкоди, конкретних втрат, які вона понесла у зв`язку зі звільненням, з урахуванням поновлення її порушених прав судом та тривалості душевних страждань, колегія суддів вважає за необхідне зменшити розмір відшкодування моральної шкоди до 5000 грн.

Разом з тим, суд помилково стягнув середній заробіток , відшкодування моральної шкоди, судові витрати та витрати на правничу допомогу з філії, яка не була учасником справи та не є юридичною особою, а не з головного підприємства, Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» (), а тому в цій частині рішення суду відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України необхідно змінити. Вказані суми мають бути стягнуті з відповідача - Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» ().

Керуючись ст.ст. 259, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного спеціалізованого господарства підприємства «Ліси України» задовольнити частково.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 09 січня 2025 року змінити.

Позов ОСОБА_1 до державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» про поновлення на роботі задовольнити частково.

Стягнути з Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» () на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , середній заробіток за час вимушеного прогулу з 29.06.2024 року по 09.01.2025 року за 139 робочих дні, у розмірі 80311,42 грн.

Стягнути з Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» () на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

Стягнути з Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» () на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , витрати на правничу допомогу у розмірі 3719.20 грн.

Стягнути з Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» () судовий збір в розмірі 900,94 грн. в дохід держави.

Стягнути з Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» () на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1125,93 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня ухвалення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складений 29 вересня 2025 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді Ю.М. Мальований.

О.В. Маміна.