ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючої - Городничої В.С.,

суддів: Петешенкової М.Ю., Красвітної Т.П.,

за участю секретаря судового засідання Сахарова Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 22 квітня 2025 року у складі судді Руденко В.В. по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2024 року ТОВ «Бізнес позика» звернулось до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 22.03.2024 року між сторонами відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» укладено кредитний договір № 492046-КС-003. Відповідно до п.1 Договору кредиту, ТОВ «Бізнес позика» надає позичальнику грошові кошти у розмірі 44 000,00 грн, на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит.

ТОВ «Бізнес позика» свої зобов`язання за договором кредиту виконало, та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 40 000,00 грн шляхом перерахування на банківську картку позичальника № НОМЕР_1 .

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором №492046-КС-003 ОСОБА_1 на виконання умов договору здійснила часткову оплату за договором №492046-КС-003 на загальну суму 8 670,00 грн.

Позичальник свої зобов`язання належним чином не виконала, а лише частково сплатила кошти, у зв`язку з чим станом на 26.11.2024 року утворилась заборгованість за договором у розмірі 156 247,06 грн, що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту 38 619,01 грн; суми прострочених платежів по процентах 113 393,10 грн, суми прострочених платежів за комісією 4 234,95 грн.

На підставі вищевказаного позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором №492046-КС-003 у розмірі 156 247,06 грн та судові витрати по справі.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 22 квітня 2025 року позовні вимоги ТОВ «Бізнес позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес позика» заборгованість за кредитним договором №492046-КС-003 від 22 березня 2024 року у розмірі 62 453,96 гривень, яка складається з: прострочених платежів по тілу кредиту 36 853,96 грн, суми прострочених платежів по процентах 25 600,00 грн, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422,40 грн, а всього 64 876 (шістдесят чотири тисячі вісімсот сімдесят шість) гривень 36 копійок.

В іншій частині позову відмовлено (а.с. 42-44).

Не погодившись з таким рішення суду, ТОВ «Бізнес позика» подало апеляційну скаргу (а.с. 49-59), посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та невірне застосування норм матеріального права, просить рішення суду в частині відмови скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення про задоволення позову, а в іншій частині залишити без змін.

Відповідач не скористалась своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду скасувати з ухваленням нового рішення про задоволення позову враховуючи наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 22 березня 2024 року між ТОВ «Бізнес позика» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №492046-КС-003 в електронній формі, сума кредиту 40 000,00 грн, кредит надано строком на 24 тижні, термін повернення кредиту 06.09.2024 року. Сторони погодили розмір комісії за надання кредиту 6 000,00 грн, проценти за користування кредитом в розмірі 2,0000000 % в день, орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника складає 104 040,00 грн. Денна процентна ставка 0,95%.

Відповідно до анкети клієнта ОСОБА_1 , остання зазначила номер банківської картки № НОМЕР_1 .

Згідно інформаційної довідки ТОВ «Платежі онлайн» від 28.11.2024 року, успішно проведений платіж №41109-95387-24693 за кредитним договором №492046-КС-003 від 22.03.2024 року ОСОБА_1 перераховано 40 000,00 грн на картку № НОМЕР_1 .

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №492046-КС-003 від 22.03.2024 року заборгованість станом на 26.11.2024 року складає 156 247,06 грн, що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту 38 619,01 грн; суми прострочених платежів по процентах 113 393,10 грн, суми прострочених платежів за комісією 4 234,95 грн.

Згідно положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Також згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до положень ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлені строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а згідно ст. 629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Також апеляційний суд приймає до уваги, що у статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 ЗУ «Про електронну комерцію»).

Частиною п`ятою статті 11 ЗУ «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

З урахуванням викладеного, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту) вказується особа, яка створила замовлення.

Вказані правові висновки щодо укладення договору в електронній формі викладені у постанові Верховного Суду від 12.01.2021 року у справі №524/5556/19.

Враховуючи вищевикладені норми права та встановлені обставини справи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про доведеність стороною позивача, що відповідач взяті на себе зобов`язання за укладеним договором щодо повернення отриманих коштів належним чином не виконує, тому наявні підстави для стягнення заборгованості за кредитним договором.

Вирішуючи спір в частині визначення розміру заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд першої інстанції виходив із того, що Законом України від 22.11.2023 року №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» передбачено, що він набрав чинності 24.12.2023 року, тому суд вважав за необхідне стягнути заборгованість по процентам за період з 22.03.2024 року по 22.04.2024 року, де процентна ставка 2,0% відповідно до умов договору, в розмірі 25 600 грн, відмовивши позивачу у в іншій частині вимог щодо стягнення заборгованості по процентам, оскільки кредитним договір був укладений вже після набрання чинності вказаного Закону, а отже позивач мав нараховувати відповідачу проценту ставку відповідно п. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», а тому умова укладеного між сторонами договору, передбачена п.2.4 договору №492046-КС-003 після 22.04.2024 року є нікчемною. Умови кредитного договору №492046-КС-003 щодо сплати комісії в загальному розмірі 6 000 грн за надання кредиту є нікчемними, а тому з урахування сплати відповідачем даного виду заборгованості в розмірі 1 765,05 грн, суд вважає за необхідне зарахувати вказану суму в рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача зменшену суму основного боргу в розмірі 36 853,96 грн.

В апеляційній скарзі ТОВ «Бізнес Позика» вважає помилковими висновки суду в частині відмовлених позовних вимог про стягнення заборгованості по процентах та комісії, проте, зі змісту апеляційної скарги вбачається, що фактично товариством рішення суду оскаржується в частині загальної заборгованості, яка складається із заборгованості по тілу кредиту, процентах та комісії.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи дійшла до наступних висновків.

Щодо відсотків за користування кредитом.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Згідно з умовами Договору №492046-КС-003 про надання кредиту від 22.03.2024 року сторони визначили, що плата за користування кредитом є фіксованою та становить стандартна процентна ставка 2,00000000 процентів в день, знижена процентна ставка 1,15082147 процентів в день користування Кредитом.

Сторони домовилися, що знижена процентна ставка нараховується за умови повернення позичальником кредиту згідно погодженого сторонами графіку платежів. У іншому випадку, проценти за користування кредитом нараховуються за стандартною процентною ставкою.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» денна процентна ставка - це загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту.

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%.

Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5%; протягом наступних 120 днів - 1,5%.

Отже, наведені норми, які регулюють питання споживчого кредитування, передбачають, що починаючи з 24 грудня 2023 року денна ставка має бути не більше 2,5%, з 23 квітня 2024 року не більше 1,5%, а з 21 серпня 2024 року не більше 1%.

Відповідно до ч. 3 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» обчислення реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки має базуватися на припущенні, що договір про споживчий кредит залишається дійсним протягом погодженого строку та що кредитодавець і споживач виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі.

Якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки або інших платежів за послуги кредитодавця, включених до загальних витрат за споживчим кредитом при обчисленні реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення, реальна річна процентна ставка та денна процентна ставка обчислюються на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит.

Частиною 4 вказаної статті передбачено, що денна процентна ставка розраховується у процентах за формулою:

ДПС = (ЗВСК/ЗРК)/t ? 100%, де

ДПС - денна процентна ставка;

ЗВСК - загальні витрати за споживчим кредитом;

ЗРК - загальний розмір кредиту;

t - строк кредитування у днях.

Максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1% (частина 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування»).

Товариство в апеляційній скарзі посилається на те, що денна процентна ставка за Договором №492046-КС-003 про надання кредиту від 22.03.2024 року не перевищує 1% денної ставки, навівши власні розрахунки, згідно яких денна процентна ставка за Договором №492046-КС-003 про надання кредиту від 22.03.2024 року становить 0,95 процентів з розрахунку: (64 040,00 грн/40 000,00 грн)/169 днів х 100%=0,95%.

Колегія суддів враховує, що дійсно, виходячи зі здійсненого розрахунку, який був перевірений судом апеляційної інстанції, денна процентна ставка становить 0,95%, що є меншою за максимальний розмір денної процентної ставки 1% протягом строку дії договору, тобто до 06.09.2024.

Після закінчення строку дії договору позивачем заборгованість за процентами не нараховувалась, тому наданий позивачем розрахунок процентів за кредитним договором є вірним та відповідає вимогам Закону України «Про споживче кредитування».

Відтак, ТОВ «Бізнес Позика» мало право на стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 113 393,10 грн.

Суд першої інстанції не врахував вищевикладене та дійшов помилкового висновку про стягнення процентів у розмірі 25 600,00 грн.

Щодо стягнення комісії.

Згідно п.2.5 Договору №492046-КС-003 про надання кредиту від 22.03.2024 року сторони погодили комісію за надання кредиту у розмірі 6 000,00 грн, яка має бути сплачена 05.04.2024, 19.04.2024 та 03.05.2024 (п. 3.2.3 договору).

Відповідно до наданого позивачем розрахунком заборгованості за кредитом, ОСОБА_1 частково сплатила комісію, зокрема, 02.04.2024 1 765,05 грн.

Пунктом 7.4.4 Договору передбачено, що позичальник підтверджує, що вона ознайомлена з Договором, Правилами, повністю розуміє всі умови, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань та погоджується неухильно дотримуватись їх, та відповідно, уклала Договір.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

За приписами частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 11.02.2021 року №16 затвердило правило розрахунку небанківськими фінансовими установами України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит.

Відповідно до пункту 5 вище зазначених Правил Кредитодавець надає споживачу детальний перелік складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - за кількістю днів, щомісяця, щокварталу) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та/або супутніх послуг кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб за кожним платіжним періодом за формою, наведеною в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит у додатку 2 до цих Правил.

Кредитодавець має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дають змогу змінювати процентну ставку та/або інші платежі за послуги кредитодавця, включені до загальних витрат за споживчим кредитом, і такі зміни не можуть бути визначені на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил).

Враховуючи умови Договору №492046-КС-003 про надання кредиту від 22.03.2024 року, Правила надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика», колегія суддів вважає правомірними дії Товариства щодо встановлення комісії за надання кредиту, оскільки укладеним кредитним договором передбачено нарахування комісії за надання кредиту та включено суму нарахувань по комісії до графіку платежів, а Правилами надання споживчих кредитів передбачено, що до загальних витрат за кредитом включаються доходи кредитодавця у вигляді процентів, комісії, інших обов`язкових платежів.

Такий висновок узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного суду від 13.07.2022 року у справі №496/3134/19.

Відтак, ТОВ «Бізнес Позика» мало право на стягнення з ОСОБА_1 комісії у розмірі 4 234,95 грн.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про зарахування сплаченої комісії в рахунок сплати тіла кредиту.

Оскільки за умовами кредитного договору №492046-КС-003 про надання кредиту від 22.03.2024 року, відповідач отримала кошти у загальному розмірі 40 000,00 грн і на виконання умов кредитного договору, відповідачем ОСОБА_1 частково було здійснено погашення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 1 380,99 грн, тому згідно наданого позивачем розрахунку, заборгованість за тілом кредиту становить 38 619,01 грн, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь позивача.

Виходячи з наведеного вище, апеляційний суд констатує, що доводи апеляційної скарги ТОВ «Бізнес Позика» знайшли своє об`єктивне підтвердження за наслідками перегляду судового рішення, а тому апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі наведеного, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення заявлених позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за Договором №492046-КС-003 про надання кредиту від 22.03.2024 року у загальному розмірі 156 247 (сто п`ятдесят шість тисяч двісті сорок сім) грн 06 коп, яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту 38 619,01 грн; суми прострочених платежів по процентах 113 393,10 грн; суми прострочених платежів за комісією 4 234,95 грн.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що апеляційний суд прийшов до висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нового рішення про задоволення позову, то відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес Позика» підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги у загальному розмірі 6 056,00 грн (2 422,40 грн + 3 633,60 грн).

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» задовольнити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 22 квітня 2025 року скасувати з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» заборгованість за кредитним договором №492046-КС-003 від 22.03.2024 року станом на 26.11.2024 року у розмірі 156 247 (сто п`ятдесят шість тисяч двісті сорок сім) грн 06 коп, яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту 38 619,01 грн; суми прострочених платежів по процентах 113 393,10 грн; суми прострочених платежів за комісією 4 234,95 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» судовий збір у сумі 6 056,00 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені 24 вересня 2025 року.

Повний текст постанови складено 06 жовтня 2025 року.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: М.Ю. Петешенкова

Т.П. Красвітна