справа № 691/959/25
провадження № 2/691/742/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2025 рокуГородищенський районний суд Черкаської області

В складі :

головуючого судді Савенко О.М.

з участю секретаря судових засідань Шмунь Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Городище Черкаської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулася в Городищенський районний суд Черкаської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно.

Обґрунтовуючи позовну заяву позивач посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Київ померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) 15 вересня 2024 Серії НОМЕР_1 актовий запис №15581. ОСОБА_3 була її рідною тіткою, тобто рідною сестрою її матері ОСОБА_4 . Факт їх родинних стосунків підтверджується документально: свідоцтвом про народження № НОМЕР_2 відповідно до якого її батьками є ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , свідоцтвом про одруження № НОМЕР_3 відповідно до якого 24 грудня 1999 року вона уклала шлюб із ОСОБА_7 і після реєстрацію шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_1 , свідоцтвом про розірвання шлюбу № НОМЕР_4 відповідно до якого 14 лютого 2007 року розірвала шлюб з ОСОБА_7 і після реєстрації розірвання шлюбу залишила прізвище ОСОБА_1 , свідоцтвом проо народження матері ОСОБА_8 № НОМЕР_5 , згідно якого її батьками є ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , свідоцтвом про укладення шлюбу № НОМЕР_6 відповідно до якого 23 червня 1973 року її мати уклала шлюб з ОСОБА_5 і після реєстрації шлюбу їй було присвоєно прізвище ОСОБА_11 , свідоцтвом про розірвання шлюбу № НОМЕР_7 згідно якого 13 листопада 1992 року між ОСОБА_5 і ОСОБА_6 було розірвано шлюб, і після розірвання шлюбу залишено прізвище ОСОБА_11 , свідоцтвом про укладення шлюбу № НОМЕР_8 відповідно до якого мати уклала шлюб з ОСОБА_12 і після реєстрації шлюбу їй присвоєно прізвище ОСОБА_13 , свідоцтвом про народження тітки ОСОБА_14 згідно якого її батьками є ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №1 згідно якого 18 січня 2019 року її тітка ОСОБА_15 уклала шлюб з ОСОБА_16 який було розірвано 01 листопада 1978 року народження, після реєстрації розірвання шлюбу тітці присвоєно прізвище ОСОБА_17 , свідоцтвом про укладення шлюбу № НОМЕР_9 відповідно до якого 20 червня 1980 року її тітка ОСОБА_18 уклала шлюб з ОСОБА_19 і після реєстрації шлюбу їй було присвоєно прізвище ОСОБА_20 , свідоцтвом про розірвання шлюбу № НОМЕР_10 відповідно до якого 03 квітня 1997 року ОСОБА_3 розірвала шлюб з ОСОБА_19 і після розірвання шлюбу залишилася на прізвищі ОСОБА_20 . За життя тітці належала частина будинку з надвірними спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 , а інша частина вказаного будинку належала її матері ОСОБА_4 . 27 червня 2006 року її мати ОСОБА_4 подарувала належну їй частину житлового будинку з надвірними спорудами їй, ОСОБА_1 , та її сестрі ОСОБА_2 , що підтверджується договором дарування від 27 червня 2006 року і Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №11065316. Після, 27 червня 2006 року житловий будинок з надвірними спорудами належав їм з сестрою на праві спільної часткової власності і тітці ОСОБА_3 .. В Державному Реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності земельна ділянка площею 0,0999 га з кадастровим номером :01:002:1428 зареєстрована на праві спільної сумісної власності за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . У 2008 році їй було надано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0292 га кадастровий номер 0:01:002:0429 цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, що розташована по АДРЕСА_1 , що підтверджується Державним Актом на право власності на земельну ділянку. Також у 2008 році ОСОБА_3 було надано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0585 га кадастровий номер :01:002:0427 для ведення особистого селянського господарства, що розташована по АДРЕСА_1 . 25 квітня 2019 року ОСОБА_3 подарувала належну їй земельну ділянку площею 0,0585 га кадастровий номер :01:002:0427 для ведення особистого селянського господарства, що розташована по АДРЕСА_1 ОСОБА_1 , тобто їй, та сестрі ОСОБА_2 , що підтверджується договором дарування від 25 травня 2019 року та Витягами з Державного Реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №164965235, №164965500. Також 25 квітня 2019 року ОСОБА_3 подарувала належні частину житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 ОСОБА_1 , тобто їй, та сестрі ОСОБА_2 , що підтверджується договором дарування від 25 квітня 2019 року. За таких обставин житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 , тобто їй, та сестрі ОСОБА_2 . На момент смерті ОСОБА_3 їй належала на праві спільної сумісної власності без визначення частки земельна ділянка площею 0,0900 га кадастровий номер :01:002:1428. Після смерті ОСОБА_3 вона звернулася до державного нотаріуса Городищенської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 тітки на земельну ділянку, але державний нотаріус вмотивованою постановою від 01 квітня 2025 року відмовив у вчиненні нотаріальної дії з підстав що вказана земельна ділянка площею 0,0900 га кадастровий номер :01:002:1428 належить трьом власникам, в тому числі і покійній, та не вказані частки кожного з них, як співвласників. В зв`язку з вище викладеним, позбавлена можливості вирішити питання про визнання за нею права власності на частку земельної ділянки, яка входить до складу спадщини після смерті ОСОБА_3 та прийняла рішення звернутися в суд за захистом своїх прав та інтересів (а.с.1-4).

Ухвалою Городищенського районного суду Черкаської області від 18 липня 2025 року у цивільній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання з викликом сторін до суду, з наданням відповідачу часу для подачі відзиву та пред`явлення зустрічного позову (а.с.24).

В підготовчому засіданні 11 серпня 2025 року постановлено ухвалу суду про закриття підготовчого провадження та призначення цивільної справи до судового розгляду (а.с.30).

У судове засідання, сторони, будучи належно повідомленими не прибули. Позивач та представник позивача 11 серпня 2025 року надіслали письмову заяву про розгляд без їх участі і підтримання позовних вимог, а відповідач особисто 26 липня 2025 року та 18 вересня 2025 року отримала судові повістки з відміткою вручено особисто, відзиву на позов не подано. Неявка сторін не перешкоджає розглядові справи по суті, так як повідомлені вчасно та належним чином. За таких обставин, суд, вважає, що у справі достатньо доказів для об`єктивного розгляду і слухає справу у їх відсутність. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи.

Суд, розглянувши позов в межах заявлених позовних вимог, враховуючи належне повідомлення учасників справи, розглянувши подану заяву про слухання без участі позивача, вивчивши та дослідивши докази у справі, приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення з наступних підстав.

За змістом ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та іншими законами.

Частиною 1 ст.16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно до п.1 ч.2 ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, окрім іншого, визнання права.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1218, 1220 Цивільного Кодексу України спадкування перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), що відкривається внаслідок смерті особи, і до складу спадщини входять усі права та обов`язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини та не припинились внаслідок його смерті. За ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст.6 Європейської Конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13, зазначеної Конвенції, на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

У рішенні від 30 листопада 2004 року у справі "Онер`їлдіз проти Туреччини" (справа відкрита за заявою № 48939/99 та розглянута Великою палатою) Європейський суд визнав, що поняття "майно" охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні "законне сподівання" стосовно ефективного здійснення права власності.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу, ст.16 Цивільного Кодексу України.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 грудня 2008 року за № 7 передбачено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Стаття 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» перелічує підстави для державної реєстрації прав, так, зокрема, Державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: свідоцтва про право на спадщину; рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно та ін.

Відповідно до положень ст. 49 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 № 3425-XII нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Пунктом 4.15 Глави 10 Розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Мін`юст України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22.02.2012 № 296/5 встановлено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Судом встановлено та підтверджується вивченими і дослідженими доказами у справі, що згідно паспорта громадянина України Серії НОМЕР_11 виданого 04 лютого 2000 року Нахімовським РВ УМВС України в м.Севастополі, позивач ОСОБА_1 народилася в місті Городище Черкаської області ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянкою України, з 24 грудня 1999 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 , який 14 лютого 2007 року розірвано і після реєстрації розірвання шлюбу залишила прізвище ОСОБА_1 (а.с.1-6, 7-16). В м.Київ ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) 15 вересня 2024 Серії НОМЕР_1 актовий запис №15581, яка була її рідною тіткою, а саме рідною сестрою її матері ОСОБА_4 (а.с.17). Факт їх родинних стосунків підтверджується документально: свідоцтвом про народження № НОМЕР_2 відповідно до якого її батьками є ОСОБА_5 і ОСОБА_6 (а.с.18-19), свідоцтвом про одруження № НОМЕР_3 відповідно до якого 24 грудня 1999 року вона уклала шлюб із ОСОБА_7 і після реєстрацію шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_1 , свідоцтвом про розірвання шлюбу № НОМЕР_4 відповідно до якого 14 лютого 2007 року розірвала шлюб з ОСОБА_7 і після реєстрації розірвання шлюбу залишила прізвище ОСОБА_1 (а.с.20-22), свідоцтвом про народження матері ОСОБА_8 № НОМЕР_5 , згідно якого її батьками є ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , свідоцтвом про укладення шлюбу № НОМЕР_6 відповідно до якого 23 червня 1973 року її мати уклала шлюб з ОСОБА_5 і після реєстрації шлюбу їй було присвоєно прізвище ОСОБА_11 (а.с.24), свідоцтвом про розірвання шлюбу № НОМЕР_7 згідно якого 13 листопада 1992 року між ОСОБА_5 і ОСОБА_6 було розірвано шлюб, і після розірвання шлюбу залишено прізвище ОСОБА_11 (а.с.26), свідоцтвом про укладення шлюбу № НОМЕР_8 відповідно до якого мати уклала шлюб з ОСОБА_12 і після реєстрації шлюбу їй присвоєно прізвище ОСОБА_13 (а.с.31), свідоцтвом про народження тітки ОСОБА_14 згідно якого її батьками є ОСОБА_9 і ОСОБА_10 (а.с.19), Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №1 згідно якого 18 січня 2019 року її тітка ОСОБА_15 уклала шлюб з ОСОБА_16 який було розірвано 01 листопада 1978 року народження, після реєстрації розірвання шлюбу тітці присвоєно прізвище ОСОБА_17 (а.с.21-22), свідоцтвом про укладення шлюбу № НОМЕР_9 відповідно до якого 20 червня 1980 року її тітка ОСОБА_18 уклала шлюб з ОСОБА_19 і після реєстрації шлюбу їй було присвоєно прізвище ОСОБА_20 (а.с.22), свідоцтвом про розірвання шлюбу № НОМЕР_10 відповідно до якого 03 квітня 1997 року ОСОБА_3 розірвала шлюб з ОСОБА_19 і після розірвання шлюбу залишилася на прізвищі ОСОБА_20 (а.с.23). За життя тітці належала 1/2 частина будинку з надвірними спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 , а інша частина 1/2 вказаного будинку належала її матері ОСОБА_4 . 27 червня 2006 року її мати ОСОБА_4 подарувала належну їй 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами їй, ОСОБА_1 , та її сестрі ОСОБА_2 , що підтверджується договором дарування від 27 червня 2006 року і Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №11065316 (а.с.58-60). Після 27 червня 2006 року житловий будинок з надвірними спорудами належав їм з сестрою на праві спільної часткової власності і тітці ОСОБА_3 (а.с.61-63). В Державному Реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності земельна ділянка площею 0,0999 га з кадастровим номером :01:002:1428 зареєстрована на праві спільної сумісної власності за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (а.с.53-54). У 2008 році їй було надано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0292 га кадастровий номер 0:01:002:0429 цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, що розташована по АДРЕСА_1 , що підтверджується Державним Актом на право власності на земельну ділянку (а.с.45). Також у 2008 році ОСОБА_3 було надано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0585 га кадастровий номер :01:002:0427 для ведення особистого селянського господарства, що розташована по АДРЕСА_1 . 25 квітня 2019 року ОСОБА_3 подарувала належну їй земельну ділянку площею 0,0585 га кадастровий номер :01:002:0427 для ведення особистого селянського господарства, що розташована по АДРЕСА_1 ОСОБА_1 , тобто їй, та сестрі ОСОБА_2 , що підтверджується договором дарування від 25 травня 2019 року та Витягами з Державного Реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №164965235, №164965500 (а.с.46-48). Також 25 квітня 2019 року ОСОБА_3 подарувала належні 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 ОСОБА_1 , тобто їй, та сестрі ОСОБА_2 , що підтверджується договором дарування від 25 квітня 2019 року. За таких обставин житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 , тобто їй, та сестрі ОСОБА_2 (а.с.37-40). На момент смерті ОСОБА_3 їй належала на праві спільної сумісної власності без визначення частки земельна ділянка площею 0,0900 га кадастровий номер :01:002:1428 (а.с.39-38). Після смерті ОСОБА_3 вона звернулася до державного нотаріуса Городищенської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 тітки на земельну ділянку, але державний нотаріус вмотивованою постановою від 01 квітня 2025 року відмовив у вчиненні нотаріальної дії з підстав що вказана земельна ділянка площею 0,0900 га кадастровий номер :01:002:1428 належить трьом власникам, в тому числі і покійній, та не вказані частки кожного з них, як співвласників (а.с.64).

Відповідно до Постанови Верховної Ради України №807-ІХ від 17 липня 2020 року «Про утворення та ліквідацію районів», Городищенський район Черкаської області був ліквідований і включений до складу нових Черкаського району та Звенигородського району.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Вищий Спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ листом № 24-753/04-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз`яснив, що при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК.

Відповідно до статті 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Частинами першою, другою статті 78 Земельного Кодексу України визначено, що право власності на землю це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Статтею 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно зі статтею 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Частиною першою та другою статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з статтею 373 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Власник земельної ділянки може використовувати на свій розсуд все, що знаходиться над і під поверхнею цієї ділянки, якщо інше не встановлено законом та якщо це не порушує прав інших осіб. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати будь-яких усунень порушень його права власності від будь-яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми, є наявність у позивача права власності та встановлених судом перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушення права та з яких підстав.

Частинами першою, другою, третьою статті 152 ЗК України визначено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до частини другої статті 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

В силу ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, якщо він в установлений строк, ст.1270 ЦК України, не заявив відмову від неї. Перешкод для визнання права власності на спільне майно в порядку спадкування, яке належить позивачу, відповідачу, після померлої ОСОБА_3 , судом не встановлено. Відповідач ОСОБА_2 до участі в судовому засіданні для надання пояснень чи заперечувальних доказів щодо обставин які вивчалися судом, як не прибула, так і до провадження суду не надала. Судом було створено всі умови, для реалізації сторонами у справі їх прав для захисту власних інтересів.

Позивачем сплачено судовий збір, згідно квитанції про сплату №8751-1441-7444-9440 від 17 липня 2025 року в сумі 1211,20 грн., у зв`язку з розглядом цивільної справи з вимогами майнового характеру, які слід залишити за нею, без вирішення питання про їх відшкодування, остільки клопотань про їх відшкодування до суду не заявлено.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст.2, 3, 4, 5, 12, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 83, 263, 264, 265, 273,293, 315,352, 354 ЦПК України, ст.ст. 3, 16, 319, 328, 392, 1216, 1218, 1220, 1268 ЦК України, суд, -

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно - задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_12 , місце реєстрації АДРЕСА_2 , право власності на 1/3 (одну третю) частину земельної ділянки площею 0,0900 га кадастровий номер :01:002:1428 цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Копію рішення суду направити сторонам у справі, для відому.

Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подачі протягом тридцяти днів апеляційної скарги до Черкаського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи можуть ознайомитись з текстом судового рішення, в електронній формі, на офіційному веб-порталі Єдиного державного реєстру судових рішень в мережі Інтернет - https://gd. ck. court. gov. ua.

Суддя О. М. Савенко