Провадження № 2/638/2470/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2025 року Шевченківський районний суд міста Харкова у складі:

Головуючого судді Цвірюка Д.В.,

за участю секретаря Рудської В.П.,

представника позивача Гакаля Р.В.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань Шевченківського районного суду міста Харкова в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановив:

Представник Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 11.04.2012 року у загальному розмірі 91 764 гривень 17 копійок, з яких 76 134,35 грн. заборгованість за тілом кредиту, 15 629,82 грн. заборгованість за простроченими відсотками, а також судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим, підписав Анкету-заяву № б/н від 11.04.2012 року та приєднався до Умов та правил надання банківських послуг саме в тій редакції, що діяла на дату підписання та розміщена на сайті банку https:// privatbank.ua/terms. Відповідачу було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку номер НОМЕР_1 , строк дії 10/16, тип MasteCard World, на яку було встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому збільшився до 200000,00 грн.

Відповідач після отримання картки за умовами з банком договору здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, отримував кредитні кошти з власної ініціативи. Після спливу строку дії першої картки відповідачем для можливості користування рахунком додатково отримані наступні карти: НОМЕР_2 строк дії 10/17, тип Visa Platinum; 384546 строк дії - 10/17, тип MasterCard; 060485 строк дії 11/17, тип Visa Platinum; 174879 строк дії 10/18, тип Visa Platinum; 241586 строк дії - 09/21, тип MasterCard World Black Edition; НОМЕР_3 строк дії - 10/21, тип MasterCard World; 81280 строк дії 09/24, тип MasterCard World Black Edition; НОМЕР_4 строк дії 10/25, тип MasteCard World; 01034 строк дії 11/29, тип MasteCard World Black Edition. В процесі користування рахунком відбулася зміна відсоткової ставки на 36 % річних. 04.01.2023 відповідач підписав паспорт споживчого кредиту, в якому зазначена інформації про відсоткові ставки по кредитуванню по картковим рахункам. Відповідач не надав банку заперечення щодо розміру відсоткової ставки, при цьому частково погашав заборгованість, що свідчить про обізнаність відповідача з умовами кредитування. 16.09.2021 року відповідачем власноруч на планшеті підписано Анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, якою погодив використання ОТР пароля в якості простого електронного підпису. Далі в процесі користування рахунком 04.01.2023 року відповідачем підписано Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, на підставі якої отримано додаткову кредитну карту номер НОМЕР_5 , строк дії 11/29, тип MasterCard World Black Edition, а також погоджені інші суттєві умови користування кредитним рахунком. Відповідачем зазначена заява підписана у системі самообслуговування Приват24 за допомогою ОТР пароля. При цьому, на момент підписання вказаної вище заяви відповідач мав заборгованість, яка становила 57493,62 грн. З 04.01.2023 року відсотки нараховувались відповідно банківських послуг, а саме згідно п.1.3. у розмірі 36%. При цьому погодженою ставкою Банком нараховано відсотків у розмірі 15629,82 грн. У зв`язку з неналежним виконанням умов договору за відповідачем виникла заборгованість станом на 23.06.2024 року у загальному розмірі 91764,17 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту 76134,35 грн., заборгованості за простроченими відсотками 15629,82 грн.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2024 року позовну заяву Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено в повному обсязі.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 09.12.2024 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 03.10.2024 року у справі 638/13086/24 задоволено, заочне рішення скасовано. Справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб.

Ухвалою суду від 21 травня 2025 року від АТ КБ «ПриватБанк» витребувано докази по справі.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги з підстав викладених в позовній заяві та просив суд їх задовольнити.

Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, вважали розмір заборгованості спірним.

Суд, заслухавши вступне слово учасників справи, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, оцінивши кожний доказ окремо та у їх сукупності та взаємозв`язку, дійшов наступних висновків.

Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Відповідно до ч 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

За приписом ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 2 ст.13 та ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони.

Відповідно до ч.1 ст.12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд.

Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з п.2, п.4, п.6 - п.7 ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Відповідно до ч. 1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно із ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином, враховуючи вищевикладене та положення ч.8 ст.279 ЦПК України, судом досліджуються письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи і докази, надані до суду.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 11.04.2012 року ОСОБА_1 підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг «Приватбанк», відповідно до якої відповідач ознайомився та згоден з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», виразив свою згоду, що ця заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

На підставі вказаної заяви відповідачу було відкрито картковий рахунок, визначено кредитний ліміт та надано кредитні картки № НОМЕР_1 (термін дії до 10/16), № НОМЕР_2 (термін дії до 10/17), № НОМЕР_6 (термін дії до 10/17), № НОМЕР_7 (термін дії до 11/17), № НОМЕР_8 (термін дії до 10/18), № НОМЕР_9 (термін дії до 09/21) № НОМЕР_3 (термін дії до 10/21) № НОМЕР_10 (термін дії до 09/24) № НОМЕР_4 (термін дії до 10/25), № НОМЕР_5 (термін дії до 11/29).

Згідно з довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , 14.10.2014 року відбувся старт кредитного ліміту, 27.01.2020 року встановлено кредитний ліміт у розмірі 200 000 гривень, згодом кредитний ліміт неодноразово зменшувався, останній раз 04.10.2023 року.

З наданого розрахунку заборгованості та виписки за договором вбачається, що відповідач активно користувався кредитними коштами, здійснював перекази, поповнював та знімав готівку, розраховувався в терміналах.

Також судом встановлено, що 16.09.2021 року відповідачем підписано Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, в яких зазначено анкетні дані відповідача, а також згоду відповідача на підставі ст.634 ЦК України на приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», що розміщені в мережі Інтернет в редакції, чинній на дату підписання цього документа, згоден з тим, що ця анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Крім того, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 04.01.2023 року відповідачем підписано заяву про приєднання до Умов та Правил надання Банківських послуг, а також паспорт споживчого кредиту, які підписані відповідачем у електронному вигляді, що відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію».

Зі змісту Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 04.01.2023 року, а також паспорту споживчого кредиту вбачається, що сторони узгодили істотні умови договору, а саме суму наданого ліміту (до 200 000 гривень), строк кредитування (12 місяців з пролонгацією), розмір відсоткової ставки (у пільговий період -0,00001%, поза межами пільгового періоду - 42%, 40,08%, 36% в залежності від типу кредитних карток, при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту та відсотків 84%, 81,60%, 72% в залежності від типу кредитних карток), а також штрафні санкції по порядок повернення кредиту.

Так, вдповідно до п.1.4 повернення кредиту здійснюється шляхом: договірного списання з рахунку клієнта, у т.ч. за рахунок кредитного ліміту, у розмірі процентів, що підлягають сплаті за цим Договором, 1-го числа календарного місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту, за умови наявності невикористаного кредитного ліміту та за відсутності прострочених зобов`язань клієнта. Кількість та розмір платежів, періодичність внесення шляхом внесення клієнтом коштів у розмірі мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту. Розмір мінімального обов`язкового платежу: 5 % від заборгованості, але не менше ніж 100 грн., щомісячно; 10 % від заборгованості, але не менше 100 грн., щомісячно у разі прострочки, починаючи з другого місяця прострочення.

Відповідно до 2.1.1.2.1. банк за наявності вільних грошових коштів та на підставі аналізу кредитоспроможності клієнта надає йому споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі на умовах, встановлених договором 2.1.1.2.2. Тип кредиту відновлювана кредитна лінія. Відновлювана кредитна лінія - вид кредиту, який передбачає можливість Клієнта отримувати кошти періодично по мірі необхідності в рамках встановленого заздалегідь ліміту, погашати всю суму заборгованості або тільки її частину, здійснювати повторне запозичення протягом терміну дії кредитної лінії. 2.1.1.2.3. Мета кредиту споживчі цілі.

Відповідно до п.2.1.1.2.4. строк кредиту - 12 місяців. При цьому, сторони узгодили, що строк користування кредитом продовжується на кожні наступні 12 місяців, якщо щонайменше як за 30 календарних днів до дати повернення кредиту банк не повідомить клієнта про припинення кредитування одним із наступних способів на розсуд банку: смс-повідомлення на фінансовий номер телефону клієнта; повідомлення на електронну пошту клієнта; інформування у Системі «Приват24»; шляхом направлення листа поштою та іншими каналами, у порядку, визначеному підрозділом 1.1.5 «Зміна та доповнення Умов та Правил надання банківських послуг» цього договору. Датою повернення кредиту є останній день календарного місяця строку договору з урахуванням умови про продовження строку договору.

Відповідно до п.2.1.1.2.6. сторони узгодили, що в період строку користування кредитом клієнт має право змінювати вид кредитної картки. При цьому, сторони узгодили, що в такому разі платність за користування кредитом може змінюватися як в сторону збільшення, так і в сторону зменшення відповідно до діючих Тарифів банку для відповідного типу карток на дату зміни типу картки. При цьому, зміна типу картки не потребує додаткового погодження сторонами, п.2.1.1.2.7. кредит надається шляхом встановлення банком кредитного ліміту на рахунку клієнта на підставі аналізу кредитоспроможності клієнта з урахуванням законодавства та внутрішньобанківських документів, п.2.1.1.2.8. розмір кредиту, реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту на дату укладення договору, усі припущення, використані для обчислення процентної ставки зазначені в Паспорті споживчого кредиту, який є невід`ємною частиною договору.

Відповідно до п.2.1.1.9.1. договір починає діяти з дати встановлення кредитного ліміту на картці та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Договір вважається продовженим на кожні наступні 12 місяців в разі, якщо за 30 днів до дати закінчення дії цього договору жодна зі сторін не заявила про намір його розірвання (Банк може повідомляти Клієнта про намір розірвання одним з таких способів: в письмовій формі, через встановлені засоби електронного зв`язку Банку та Клієнта: "Приват24", смс-повідомлення на останні відомі Банку номери телефонів, надані Банку при ідентифікації та актуалізації відомостей про Клієнта, або іншими засобами, що дають змогу встановити дату направлення повідомлення. Клієнт може повідомляти Банк про намір розірвання Договору в письмовій формі).

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за договором №б/н від 11.04.2012 станом 23.06.2024 року складає 91 764 гривні 17 копійок, яка включає заборгованість за тілом кредиту 76 134,35 грн., заборгованість за простроченими відсотками 15 629,82 грн.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

При цьому, суд зазначає, що заяви-анкети, підписані ОСОБА_1 11.04.2012 року та 16.09.2021 року, не містить домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами та інші умови договору, а також посилання на паспорт споживчого кредиту, як складову договору. Крім того, в матеріалах справи відсутній паспорт споживчого кредиту від вказаних дат.

Інших доказів, які б свідчили про наявність погодженого між сторонами розміру відсотків за користування кредитними коштами до 04.01.2023 року матеріали справи не містять та позивачем не надано до суду.

Що стосується Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карток, на які посилається позивач, то матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Зазначений Витяг з Тарифів, який міститься в матеріалах даної справи не містить підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 11.04.2012 року та 16.09.2021 року шляхом підписання заяви-анкети.

За змістом норм ст.627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Суд вважає, що наданими позивачем доказами підтверджено підписання відповідачем заяви про приєднання до Умов та Правил надання Банківських послуг, яка підписана відповідачем власноручно.

В підписаній заяві зазначено, що ОСОБА_1 згідно зі статтею 634 Цивільного кодексу України, підписанням цієї Заяви приєднується до Умов та Правил надання банківських послуг акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», що розміщені в мережі Інтернет за адресою https://privatbank.ua /terms, в редакції, чинній на дату підписання цієї Заяви, які разом становлять Договір банківського рахунка, приймає всі права та обов`язки, встановлені в цьому Договорі та зобов`язується їх належним чином виконувати. Також сторони погодили умови використання простого електронного підпису.

Відповідач з викладеними у заяві умовами погодився без будь-яких зауважень або застережень, на підтвердження чого на примірнику заяви ним проставлено свій підпис.

Разом із цим, підписані заяви від 11.04.2012 року та від 16.09.2021 року не містять відомостей щодо розміру відсотків та комісії за користування кредитом, а також пені, штрафу за неналежне виконання умов кредитного договору.

Крім того, не містять матеріали справи і підтверджень того, що саме з цими Тарифами та Умовами ознайомився відповідач і з ними погодився, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг банку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, щодо сплати відсотків в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірі і порядку нарахування.

Роздруківка із сайту позивача не є належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17-ц (провадження № 14-131цс19) вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим Акціонерним товариством Комерційний Банк «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків надані банком витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг банку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана відповідачем і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Оскільки витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у банку, який є в матеріалах даної справи, не містить підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети.

Разом із цим, судом встановлено, взяті на себе зобов`язання за договором банк виконав своєчасно і повністю, надавши ОСОБА_1 кредитні ресурси.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини 1 статті 3 ЦК України.

Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі, сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року №1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону №1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року№ 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема, у договорах про надання споживчого кредиту.

Тому, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору із відповідачем Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17-ц (провадження№ 14-131цс19), у постановах Верховного Суду від 14 серпня 2019 року у справі № 229/1953/16-ц (провадження № 61-32390св18), від 21 серпня 2019 року у справі № 643/5386/17-ц (провадження № 61-2699св18), від 16 серпня 2019 року у справі № 595/290/17-ц (провадження № 61-29972св18), від 03 лютого 2021 року у справі № 333/36/18 (провадження № 61-11081св19) тощо.

На підтвердження розрахунку заборгованості за простроченим тілом кредиту позивач подав розрахунок кредитної заборгованості (з 27.01.2020 року по 23.06.2024 року) та виписку за договором (з 22.10.2014 по 01.01.2024 року), з якої видно, що з рахунку відповідача здійснювалось списання коштів, які в тому числі і зініційовано позивачем, а саме: відсотків, пені, комісій.

Із вищевказаної виписки, в якій міститься повна інформація про рух коштів на рахунку, відображення всіх операцій за кредитним договором за даними балансу, суми надходжень та їх розподілення на погашення складових заборгованостей вбачається, що за вказаний період на рахунок ОСОБА_1 було надходжень усього на суму 5 052 537,99 грн.

За вказаний період відповідачем було витрачено суму в розмірі 4 833 399,64 грн. Крім того з відповідача позивачем стягнуто та спрямовано на погашення відсотків по укладеному договору 62 248,64 грн. (період до 04.01.2023 року) та 27 398,4 грн. (у період після з 04.01.2023 року); стягнуто комісію до 04.01.2023 року у розмірі 20 180 грн., починаючи з 04.01.2023 року 260 грн.; списання щомісячного платежу за договором у період до 04.01.2023 року 52 204,6 грн., з 04.01.2023 року 51,98 грн.; плату за непогашення кредитного ліміту в пільговий період (до 04.01.2023 року) 3489,67 грн.; плату за несвоєчасне погашення кредитного ліміту (до 04.01.2023 року) 522,11 грн..

Таким чином загальна сума неправомірних нарахувань, які враховано банком як заборгованість за тілом кредиту, однак фактично такою не є, становить 138 645,02 грн.

З огляду на викладене, суд вважає, що частину із сплачених відповідачем коштів у сумі 138 645,02 грн. позивачем безпідставно було спрямовано на погашення відсотків, комісій та інших платежів, оскільки анкети-заяви від 11.04.2012 року та від 16.09.2021 року не містять визначення домовленості сторін про їх сплату.

В свою чергу банком заявлено вимоги про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту в розмірі 76 134,35 грн., а також відсотків 15 629,82 грн., разом із тим, відповідач має переплату за даним кредитним договором.

Отже судом встановлено, що в період дії кредитного договору відповідачем в рахунок погашення заборгованості за кредитом внесено кошти, що перевищують розмір витрачених коштів. При цьому, в період з 11.04.2012 року по 04.01.2023 року позивачем нараховано та здійснено автоматичне списання відсотків, комісії та інших платежів з рахунку відповідача, розмір яких не був погоджений між сторонами згідно підписаних відповідачем заяв-анкет.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідач виконав свої зобов`язання перед банком, повернувши у повному розмірі надані банком кредитні кошти, у зв`язку з чим заявлені позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволенню не підлягають.

При цьому, суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як забраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу позовних вимог не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

При цьому, суд в тому числі керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, параграф 29).

Питання розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до статті 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Враховуючи результат розгляду справи, витрати зі сплати судового збору слід залишити за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 10, 12, 13, 76-89, 133-141, 259, 263, 265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд -

ухвалив:

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Витрати зі сплати судового збору слід залишити за позивачем.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Відповідно ч.3 ст.354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 24.09.2025 року.

Сторони:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», м.Київ, вул.Грушевського буд.1-Д, ;

відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_11 , АДРЕСА_1 .

Головуючий суддя: Д.В. Цвірюк