ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

7 жовтня 2025 року м. Чернівці

справа № 723/2245/25

провадження 22-ц/822/805/25

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Перепелюк І. Б.

суддів: Литвинюк І.М., Одинака О.О.

секретар Черновська Г.К.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 7 липня 2025 року в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов мотивовано наступним. 26.05.2021 року ОСОБА_1 звернулася до ТОВ «МІЛОАН» із заявкою №3615552 про отримання кредиту, у зв`язу з чим 26.05.2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено електронний договір про надання споживчого кредиту №3615552, відповідно до якого відповідачу були переховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 6000 грн.

Відповідачем не виконані належним чином кредитні зобов`язання.

13.09.2021 року згідно умов договору факторингу №07-Т, ТОВ «МІЛОАН» відступлено право вимоги за кредитним договором №3615552 від 26.05.2021 року на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», та відповідно ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуто право вимоги до ОСОБА_1 .

Згідно договору факторингу сума боргу перед новим кредитором становить 16874,27 грн., яка складається з : заборгованості за тілом кредиту в розмірі 5529 грн., заборгованості за відсотками в розмірі 10205,27 грн. та заборгованості за комісійними винагородами 1140 грн.

Позивач просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 16874,27 грн., яка складається з : заборгованості за тілом кредиту в розмірі 5529 грн., заборгованості за відсотками в розмірі 10205,27 грн. та заборгованості за комісійними винагородами 1140 грн., та стягнути судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 7 липня 2025 року позов ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС, заборгованість за кредитним договором №3615552 від 26.05.2021 в розмірі 16874,27 грн., яка складається з : заборгованості за тілом кредиту в розмірі 5529 грн., заборгованості за відсотками в розмірі 10205,27 грн. та заборгованості за комісійними винагородами 1140 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 7 липня 2025 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає, що рішення винесене з порушенням норм процесуального права, оскільки суд не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Посилається на те, що відомості, що відповідач пройшла ідентифікацію та верифікацію особи в особистому кабінету позичальника (заповнив анкету клієнта із зазначенням ПІБ, даних паспорту, РНОКПП, місця проживання, місця реєстрації, зазначив реквізити картки для отримання кредиту) підтвердив номер мобільного телефону, ознайомився з умовами надання кредиту, умовами кредитного договору, правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» та Закону України «Про платіжні послуги», відсутні. Належними, допустимими та достатніми доказами не доведено факту укладання кредитного договору саме відповідачем. Будь-які документи, що підтверджують особу позичальника в матеріалах справи відсутні. Позивачем зазначені лише регламентований порядок укладення кредитного договору на веб-сайті надавала платіжних послуг. Саме тільки зазначення в кредитному договорі персональних даних відповідача не підтверджує проходження відповідачем верифікації та ідентифікації згідно з вимогами законодавства, шо відбулося за відсутності копій (електронних чи паперових) особистих документів, які б підтверджували електронну ідентифікацію фізичної особи відповідача.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази, що мобільний додаток або веб сайт в мережі Інтернет (особистий кабінет відповідача) ТОВ «МІЛОАН» належить саме відповідачу, як і відсутній відповідний документ на підтвердження того, що відповідач отримував СМС-повідомлення з одноразовим ідентифікатором.

Вважає, що у даних електронних документах кредитного договору № 3615552 від 26.05.2021 року не міститься відомостей про те, що кошти перераховуються на підставі відповідних договорів, що не дає суду можливості застосувати до даних правовідносин умови цього договору.

Відтак, зазначене не підтверджує факт перерахування коштів саме кредитодавцем на підставі відповідного договору, а не іншими особами за іншими правовідносинами. Позивачем також не надано суду і електронних листів, що могли б підтвердити існування заборгованості відповідача у розмірі, що заявлений позивачем до стягнення у даній справі.

Зазначає, що розрахунок заборгованості за кредитним договором, наданий первісним кредитором, є необґрунтованим, оскільки такий розрахунок заборгованості є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Крім того, згідно з договором, кредит надавався ТОВ у безготівковій формі. Більш того, реквізити повного карткового рахунку позичальника на який мало бути здійснено перерахування кредитних коштів, в матеріалах справи не міститься.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 07 липня 2025 року залишити без змін.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що ОСОБА_1 26.05.2021 звернулася до ТОВ «МІЛОАН» із заявкою про отримання кредиту.

26.05.2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачем ОСОБА_1 укладено електронний договір про надання споживчого кредиту №3615552, відповідно до якого відповідачу були переховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 6000 грн. строком на 15 днів до 10.06.2021, з комісією за надання кредиту в розмірі 19% одноразово, процентами за користування кредитом в розмірі 2,0% від фактичного залишку за кожен день строку користування кредитом. Договір підписаний одноразовим ідентифікатором.

До анкети-заяви долучено Паспорт споживчого кредиту, відповідно до якого ОСОБА_1 отримала споживчий кредит в розмірі 6000 грн., зі строком кредитування 15 днів, факт перерахування грошових коштів підтверджується копією платіжного доручення №47199897 від 26.05.2021 року.

13.09.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та позивачем був укладений договір факторингу №07-Т, за яким права вимоги, зазначені в реєстрі прав вимоги було відступлено позивачу, зокрема, відповідно до витягу з додатку до договору факторингу №07-Т від 13.09.2021 та розрахунку заборгованості, позивач набув права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №3615552 від 26.05.2021 на суму 16874,27 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту в сумі 5529 грн., заборгованості за відсотками в сумі 10205,27 грн. та заборгованості за комісійними винагородами 1140 грн.

З досудової вимоги від 27.09.2023 року №-АВ, яка була направлена на адресу відповідача, вбачається, що останній було повідомлено про відступлення права вимоги за кредитним договором №3615552 від 26.05.2021 року та запропоновано в термін до 15.11.2023 сплатити заборгованість за кредитом на банківські реквізити ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та вказано, що у разі невиконання зобов`язань щодо погашення заборгованості ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» буде змушене звернутися до суду.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає вимогам, визначеним в ст.263 ЦПК України.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач умови договору належним чином не виконала, в зв`язку з чим позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується із висновками суду з огляду на наступне.

Згідно із статтею 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З матеріалів справи вбачається, що 26 травня 2021 року між ТОВ "МІЛОАН" (позикодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) було укладено кредитний договір №3615552 (індивідуальна частина), відповідно до умов якого позикодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк, визначений п.1.3. договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п.1.2. договору, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п.1.4. договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором (п.1.1. договору).

Відповідно до п.1.2. договору сума кредиту становить 6 000 грн.

Кредит надається строком на 15 днів з 26 травня 2021 року.

Згідно до п. 1.4 кредитного договору термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 10.06.2021 року.

У п. 1.5.1 кредитного договору встановлено, що комісія за надання кредиту: 1140 грн, яка нараховується за ставкою 19.00 відсотків від суми кредиту одноразово.

Згідно з пунктом 1.5.2. проценти за користування кредитом: 1800 грн, які нараховуються за ставкою 2.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

Пунктом 1.6. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

Відповідно до п. 2.1 кредитного договору, кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок.

ТОВ "МІЛОАН" свої зобов`язання за кредитним договором виконало та надало ОСОБА_1 кредитні кошти на суму 6 000 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 3615552, в від 26.05.2021 року.

13.09. 2021 року між ТОВ "МІЛОАН" та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» було укладено договір факторингу № 07 -Т, відповідно до умов якого ТОВ "МІЛОАН" відступило на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» права грошової вимоги до боржників за кредитним договором.

Пунктом 1.1 договору встановлено, що кредитор передає (відступає) новому кредиторові за плату, а новий кредитор приймає належні кредиторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржниками.

Згідно з витягом з додатку до Договору факторингу № 07-Т від 13 вересня 2021 року ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 16874,27 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 5529 грн., заборгованості за відсотками в розмірі 10205,27 грн. та заборгованості за комісійними винагородами 1140 грн.

27 вересня 2024 року ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», як новий кредитор у зобов`язанні за кредитним договором №3615552 від 26.05.2021 року, скерував відповідачу досудову вимогу про погашення заборгованості, зі змісту якої вбачається, що боржник повідомлений про відступлення права грошової вимоги факторові та про обов`язок боржника сплатити наявну заборгованість новому кредитору.

За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом ст. ст. 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Абзац другий ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно з п. 6 ч. 1 ст.3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до ч.3 ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону).

Згідно із ч.6 ст. 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом ч.8 ст. 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 травня 2021 року у справі №761/35556/14 зроблено висновок, що невід`ємною складовою правильної правової кваліфікації судами спірних договірних відносин є визначення правової природи договору, який є основою їх виникнення. Виходячи зі змісту статті 640 ЦК України, залежно від моменту виникнення цивільних прав і обов`язків у сторін договору, законодавець розрізняє договори консенсуальні і реальні. Консенсуальний договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Щодо реальних договорів, для укладення яких, крім згоди сторін, вимагається передання майна або вчинення іншої дії, частина друга статті 640 ЦК України передбачає правило, за яким договір вважається укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України кредитний договір - це договір, за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір за своєю юридичною природою є консенсуальним.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до положень ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У справі, яка переглядається, встановлено, що кредитний договір № 3615552 від 26.05.2021 року та додатки до нього підписано сторонами в електронній формі.

Колегія суддів виходить з того, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме : надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, наведеними у постанові від 11 вересня 2024 року у справі № 752/17604/15-ц, провадження № 61-14780св23.

Згідно з платіжним доручення №47199897 від 26 травня 2021 року платник ТОВ «МІЛОАН» здійснив переказ грошових коштів у розмірі 6 000 грн для отримувача ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), кредитний рах. № 414949*86, призначення платежу: Кредитні кошти від ТОВ «МІЛОАН» згідно договору № 3615552 від 26 травня 2021 року.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що позивачем доведено факт переказу (надання) кредитних коштів відповідачу.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Колегія суддів, аналізуючи положення кредитного договору № 3615552 від 26 травня 2021 враховує наступне.

За змістом пункту п. 1.3. Кредитного договору кредит надається строком на 15 днів з 26 травня 2021 року (строк кредитування).

Пунктом 1.4. Кредитного договору визначено, що термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом: 10 червня 2021 року.

Згідно п. 1.5. Кредитного договору загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат, які повинен сплатити позичальник за цим договором (без врахування суми (тіла) кредиту) складає 2940 грн. в грошовому виразі та 1,433,640.00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка), і включає в себе складові, визначені у п.п. 1.5.1-1.5.2 Договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом складає 8940 грн. Загальні витрати Позичальника за кредитом, орієнтована реальна річна процентна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, а також строк кредиту розраховані виходячи з припущення, що позичальник отримає кредитні кошти в день укладення цього договору, а кредитний договір залишиться чинним протягом погодженого строку та що позикодавець і позичальник виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в цьому Договорі. Пунктом 1.5.1. Кредитного договору комісія за надання кредиту: 1140 грн, яка нараховується за ставкою 19.00 відсотків від суми кредиту одноразово.

Відповідно до п. 2.2.3. Кредитного договору проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п. 1.6. цього Договору, яка є незмінною протягом всього строку фактичного користування кредитом.

Пунктами 2.3, 2.3.1., 2.3.2 передбачено пролонгацію договору кредиту за наявності відповідної пропозиції позикодавця, за наявності домовленості між сторонами договору або ж волевиявлення позичальника продовжити строк користування/повернення кредиту, що підтверджується здійсненням ним відповідного платежу у спосіб, визначений п. 2.5 Договору.

Отже, договором передбачено пролонгацію кредиту, така пролонгація відбувається за умови сплати позичальником комісії за продовження кредиту та певної частки заборгованості по кредиту.

Зазначене свідчить, що позичальник ініціював продовження строку користування кредитом, зміну дати повернення всієї суми кредиту та у зв`язку з цим сплачував комісії за продовження кредиту, визначені п. 2.3.1 договору.

Верховний Суд у постанові від 30 листопада 2022 року у справі №334/3056/15 зазначив, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

Із вказаного слідує, що доведення факту повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором, є обов`язком відповідача як позичальника, а не позивача, чого зроблено останнім при розгляді даної справи не було.

З огляду на викладене, стороною відповідача розмір заборгованості не спростовано, не надано власного розрахунку чи доказів виконання боргових зобов`язань.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає доведеним та обґрунтованим наявність у відповідача заборгованості в розмірі 16874,27 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту в сумі 5529 грн., заборгованості за відсотками в сумі 10205,27 грн. та заборгованості за комісійними винагородами 1140 грн.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачка не надала суду докази, які б спростовували як факт надання кредиту в розмірі, визначеному договором, так і розмір боргу, що є її процесуальним обов`язком. Наявний в матеріалах справи розрахунок перевірений судом і відповідачкою не спростований, контррозрахунок не наданий.

У справі, що переглядається ОСОБА_1 не спростувала факт отримання кредитних коштів та користування ними, проте заперечувала проти позову, вказуючи на те, що не була ознайомлена з умовами договору. У такий спосіб відповідачка намагається уникнути належного виконання зобов`язання за договором, що не відповідає стандарту добросовісної поведінки з огляду на встановлені судами фактичні обставини справи, зокрема з огляду на доведеність факту користування кредитними коштами та погоджених сторонами змін до умов договору.

Щодо витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» просить вирішити питання про судові витрати на правничу допомогу, понесені у зв`язку із переглядом справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 6 000 грн.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу в суд апеляційної інстанції стороною позивачем надано наступні докази: Договір про надання правової допомоги №42649746 від 01.01.2025 року, Додаткову угоду №3615552 від 02.04 2025 року до вказаного вище Договору про надання правової допомоги, акт про підтвердження факту надання правничої допомоги та детальний опис робіт (наданих послуг) на суму 6000 грн.

У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 містяться висновки: «Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом за умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено».

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх не співмірності.

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Такий висновок викладений у Додатковій Постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року, справа №755/9215/15-ц провадження № 14-382цс19.

Клопотання ОСОБА_1 про зменшення розміру витрат на правничу допомогу чи заперечення щодо не співмірності цих витрат до апеляційного суду не надходило.

З детального опису робіт наданих адвокатом Білецьким Б.М. вбачається, що за вартість 1 год. аналізу чинного законодавства та судової практики становить 750 грн., за правовий аналіз та надання консультацій за 1,5 год. - 1500 грн. та за складання відзиву за 3 год. - 3000 грн.

Слід зазначити, що в суді апеляційної інстанції розгляд справи проводився у спрощеному провадженні без повідомлення учасників справи. Поданий позивачем відзив є однотипним доводам позовної заяви. Будь-які інші пояснення, заяви чи клопотання позивач не подавав, участь в судових засіданнях не приймав.

У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених ч.4 ст. 137 ЦПК України.

Оцінюючи співмірність, реальність та пропорційність судових витрат, які просить стягнути сторона відповідача, а також те, що зазначена категорія справ є справою незначної складності та по них є стала судова практика, що в свою чергу не потребувало додаткових зусиль та знань, колегія суддів приходить до висновку щодо часткового відшкодування витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в сумі 3000 грн. Така сума визначена враховуючи принцип співмірності та реальності адвокатських витрат, а також відповідає критерію розумності їхнього розміру, виходячи з даних конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив це рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

ухвалив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 7 липня 2025 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» 3000 грн. судових витрат за надання правничої допомоги в суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Судді: І.Б. Перепелюк

І.М. Литвинюк

О.О. Одинак