Справа № 642/2966/25
Провадження № 2/642/1219/25

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2025 р. м. Харків

Холодногірський районний суд міста Харкова в складі:

головуючого судді Балабая С.С.,

секретаря судового засідання Ажиппо О.О.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕБТ ФОРС», за участю третіх осіб приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгена Михайловича, приватного виконавця Кудряшова Дмитра Вячеславовича, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, та повернення стягнення за виконавчим написом нотаріуса,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача в електронній формі через систему "Електронний суд" звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕБТ ФОРС», з участю третіх осіб приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгені Михайловича, приватного виконавця Кудряшова Дмитра Вячеславовича, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Свої вимоги представник позивача мотивує тим, що позивач виявив блокування коштів на належному йому банківському рахунку, яке відбулося в межах виконавчого провадження № 67208786, відкритого приватним виконавцем Кудряшовим Д.В. на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. При цьому позивач вказує, що він є військовослужбовцем Збройних Сил України, не має спеціальних правових знань, а отже, був вимушений звернутися за професійною правничою допомогою.

Після отримання відомостей з матеріалів виконавчого провадження позивачу стало відомо, що виконавче провадження було відкрито на підставі виконавчого напису, вчиненого 22.06.2021 приватним нотаріусом Остапенком Є.М., яким запропоновано стягнути з нього заборгованість за кредитним договором № 630216764 від 24.04.2017, право вимоги за яким неодноразово відступалося різним фінансовим компаніям, зокрема: від АТ «Альфа-Банк» до ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста», далі до ТОВ «Вердикт Капітал», згодом до ТОВ «Кампсіс Фінанс» та врешті до ТОВ «Дебт Форс».

Позивач стверджує, що жодних повідомлень від первісного кредитора АТ «Альфа-Банк», приватного нотаріуса Остапенка Є.М. чи від нових кредиторів він не отримував, а з наявністю заборгованості не погоджується. Крім того, позивач зазначає, що діяльність приватного нотаріуса Остапенка Є.М. припинена наказом Міністерства юстиції України від 31.12.2021 року, а документи його нотаріального діловодства та архів досі не передані до Київського державного нотаріального архіву, що унеможливлює перевірку законності вчинення виконавчого напису.

Зазначає, що вбачається за неможливе отримати копії матеріалів нотаріальної справи щодо вчинення виконавчого напису від 22.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., зареєстрованого в реєстрі за № 204217, зокрема: нотаріально посвідченого договору, що підтверджує наявність зобов`язання боржника перед стягувачем; засвідченої стягувачем копії письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання з підтвердженням її направлення боржнику; копій розрахункових документів про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення. Зазначає, що недоцільним є також витребування таких документів у Міністерства юстиції України, його територіальних органів чи Київського державного нотаріального архіву, оскільки на сьогоднішній день приватним нотаріусом ці матеріали не передані, що підтверджується наявними зверненнями до правоохоронних органів.

Представник позивача вважає, що зі змісту самого виконавчого напису, який долучено до матеріалів виконавчого провадження, очевидно та беззаперечно вбачається наявність підстав для його визнання таким, що не підлягає виконанню, оскільки виконавчий напис був вчинений з порушенням вимог Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Зокрема, позивач посилається на те, що між ним та АТ «АЛЬФА-БАНК» відсутній нотаріально посвідчений кредитний договір № 630216764, а тому нотаріус не мав права видавати виконавчий напис у спірних правовідносинах. Крім того, відсутні належні документи, що підтверджують безспірність заборгованості: позивачу не надсилалися письмові вимоги про усунення порушень кредитних зобов`язань, він не отримував таких повідомлень ні від АТ «АЛЬФА-БАНК», ні від інших кредиторів, а із сумою заборгованості, стягнутою на підставі виконавчого напису, категорично не погоджується.

Також позивач зазначає, що заборгованість за кредитним договором № 630216764 не може вважатися безспірною, оскільки право вимоги за цим договором неодноразово відступалося різним кредиторам, і на момент вчинення виконавчого напису стягувач був уже четвертим кредитором, а в подальшому змінився ще раз, що підтверджує спірний характер таких вимог.

На переконання позивача, виконавчий напис № 204217 від 22.06.2021 року виданий з порушенням законодавства, а саме положень ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та відповідних норм Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що є підставою для визнання його таким, що не підлягає виконанню.

Також, зазначає, що під час здійснення виконавчого провадження № 67208786 з примусового виконання виконавчого напису № 204217, вчиненого 22.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем, приватним виконавцем були винесені постанови про звернення стягнення на доходи боржника та арешт коштів, на підставі яких з позивача ОСОБА_1 було стягнуто грошові кошти в сумі 13 742,19 грн. Зауважує, що відповідно до правових висновків Верховного Суду та приписів статті 1212 ЦК України, факт визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є правовою підставою для повернення коштів, стягнутих у порядку виконавчого провадження, як безпідставно набутих.

Ухвалою Холодногірського районного суду м. Харкова від 03.06.2025 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін за наявними у справі матеріалами.

Через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву від представника товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» - Костюченка М.І. Мотивований тим, що вчинення нотаріусом виконавчого напису є нотаріальною дією, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції, не встановлює прав чи обов`язків учасників правовідносин, не визнає та не змінює їх і не вирішує по суті питань права. Виконавчий напис нотаріуса не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування майна, а лише підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше, з метою забезпечення можливості реалізувати його у позасудовому порядку. Представник відповідача посилається на положення статей 15, 16, 18 Цивільного кодексу України, згідно з якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, зокрема шляхом звернення до суду, а також через вчинення нотаріусом виконавчого напису у випадках, передбачених законом. Нотаріат в Україні відповідно до статті 1 Закону України «Про нотаріат» є системою органів і посадових осіб, уповноважених посвідчувати права, факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії з метою надання їм юридичної вірогідності.

Відповідно до статті 39 зазначеного Закону порядок вчинення нотаріальних дій визначається Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства, зокрема Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5. Таким чином, виконавчий напис є передбаченою законом нотаріальною дією (пункт 19 статті 34 Закону «Про нотаріат»), правовому регулюванню якої присвячено главу 14 цього Закону та главу 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Зазначає, що вчинення виконавчого напису нотаріусом є нотаріальною дією, умови та порядок якої визначені статтями 88 Закону України «Про нотаріат» та Главою 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Відповідно до зазначених норм, нотаріус вчиняє виконавчі написи лише у випадку, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем, що визначається Переліком документів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При цьому нотаріус діє у сфері безспірної юрисдикції, не встановлює та не змінює прав чи обов`язків сторін, а лише посвідчує вже існуюче право стягувача на стягнення грошових сум чи витребування майна. Сам факт подання стягувачем передбачених законом документів є підставою для вчинення виконавчого напису, однак не свідчить про відсутність спору щодо заборгованості як такого. Представник відповідача зазначає, що правова природа виконавчого напису полягає у наданні кредитору можливості реалізувати своє право у позасудовому порядку, тоді як боржник не позбавлений права оскаржити як дії нотаріуса при його вчиненні, так і самі вимоги стягувача у судовому порядку. Такий підхід узгоджується з усталеною судовою практикою, зокрема висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 20.05.2015 у справі № 6-158цс15, від 05.07.2017 у справі № 6-887цс17, від 10.10.2018 у справі № 405/1015/17 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц.

Зауважує, що Договір, на підставі якого було вчинено виконавчий напис нотаріуса, не містить будь-яких обмежень щодо використання позасудового способу захисту майнових інтересів товариства, а чинне законодавство України також не передбачає заборон щодо вчинення виконавчого напису. Таким чином, дії попереднього кредитора ТОВ «Вердикт Капітал» та приватного нотаріуса були правомірними, оскільки нотаріусу були надані всі необхідні документи для вчинення відповідної нотаріальної дії, у тому числі й договір про відступлення права вимоги та розрахунок заборгованості.

Представник відповідача зазначає, що позивачем не надано жодних доказів повного погашення кредитної заборгованості чи виконання зобов`язань, а також не подано альтернативного розрахунку боргу. У матеріалах справи відсутні докази недійсності кредитного договору чи договорів відступлення права вимоги, що свідчить про дію презумпції правомірності правочинів, які були підставою для вчинення виконавчого напису.

ТОВ «Дебт Форс» є правонаступником прав та обов`язків попередніх кредиторів за договором відступлення права вимоги, у зв`язку з чим набуло статусу нового кредитора у відповідних правовідносинах. Виконавчий напис нотаріуса було вчинено з дотриманням вимог Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 13 742,19 грн. представник відповідача вказує, що фактично на рахунок ТОВ «Дебт Форс» надійшло лише 12 492,90 грн., що підтверджується довідкою, долученою до відзиву. Різниця між вказаною позивачем сумою та фактично отриманими коштами була використана для покриття витрат виконавчого провадження та виплати винагороди приватному виконавцю, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження». Доказів протилежного позивачем не надано.

Таким чином, представник відповідача вважає, що позовні вимоги є безпідставними.

26.06.2025 через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшла відповідь на відзив. Мотивована тим, що відзив на позовну заяву, поданий відповідачем ТОВ «ДЕБТ ФОРС», не містить належних доказів, які б підтверджували правомірність вчинення виконавчого напису нотаріуса та спростовували доводи позову. Зокрема, відповідачем не надано копії нотаріально посвідченого кредитного договору, який відповідно до усталеної судової практики є необхідною умовою для вчинення виконавчого напису. Так само не подано доказів на підтвердження тверджень відповідача про наявність усіх необхідних документів, наданих нотаріусу, а також доказів відсутності заборон щодо вчинення виконавчого напису.

Матеріалами справи підтверджується, що приватний нотаріус Остапенко Є.М., який вчинив оспорюваний виконавчий напис, позбавлений права на здійснення нотаріальної діяльності у зв`язку з численними порушеннями закону, а належні документи ним до державного архіву не передавалися. Така обставина ставить під сумнів правомірність його дій та підтверджує доводи позивача про порушення порядку вчинення виконавчого напису.

Крім того, питання наявності чи відсутності заборгованості за кредитним договором не є предметом розгляду у цій категорії спорів. У даному випадку підлягає перевірці саме наявність підстав та дотримання вимог закону при вчиненні виконавчого напису, що в матеріалах справи не підтверджується.

Щодо стягнених коштів, відповідачем не доведено, що сума 13 742,19 грн, списана з рахунку позивача у межах виконавчого провадження, була перерахована не повністю на його користь. Навпаки, відповідач сам підтверджує отримання не менше 12 492,90 грн, які у будь-якому випадку підлягають поверненню позивачу у разі визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, відповідно до статті 1212 ЦК України та усталеної практики Верховного Суду.

Отже, доводи відзиву є необґрунтованими та не спростовують підстав, викладених у позовній заяві, а тому позовні вимоги є належним чином обґрунтованими.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином у встановленому законом порядку.

Через канцелярію суду представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Середа В.А. подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕБТ ФОРС» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином у встановленому законом порядку відповідно до вимог статті 128 ЦПК України. Причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності суду не надав.

Треті особи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином у встановленому законом порядку відповідно до вимог статті 128 ЦПК України. Причини неявки суду не повідомили, заяву про розгляд справи за його відсутності суду не надали.

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 22.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем зареєстровано в реєстрі за № 204217 виконавчий напис, яким, на підставі ст. 87 ЗУ «Про нотаріат», запропоновано стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість у розмірі 43628,48 грн.

Також, 22.10.2024 приватним виконавцем Кудряшовим Д.В. відкрито виконавче провадження №67208786 з примусового виконання виконавчого напису №204217 від 22.06.2021 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. та винесено постанову про звернення стягнення на кошти на рахунках боржника.

05.03.2024 приватним виконавцем Кудряшовим Д. винесено постанову про заміну сторони виконавчого провадження, а саме стягувача з ТОВ «Вердикт Капітал» на ТОВ «Дебт Форс».

Як вбачається з матеріалів справи, приватним виконавцем за період примусового виконання виконавчого напису було стягнуто та перераховано з позивача на рахунок стягувача (відповідача) 43174,32 грн.

Відповідно до стст. 15, 16 ЦК України, стст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до стст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом стст. 3, 6, 627 ЦК України, в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом стст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею ст. 18 ЦК України визначено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За приписами ст. 88 цього Закону, нотаріуси вчиняють виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року.

При цьому, ст. 50 Закону «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Порядок вчинення виконавчих написів передбачений главою 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (далі Порядок).

Згідно з п. 1.1 вказаної глави розділу ІІ Порядку, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.

Пунктом 1.2 глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пп. 2.1 п. 2 глави 16 розділу ІІ Порядку, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені відомості про: прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності), задеклароване / зареєстроване місце проживання (перебування) (для фізичних осіб), повне найменування, місцезнаходження (для юридичних осіб) стягувача та боржника / довірчого засновника та довірчого власника; дату і місце народження боржника / довірчого власника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформацію щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, майна, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо.

Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (пп. 2.3 п. 2 глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з п. 3.1 вказаної глави розділу ІІ Порядку, нотаріус вчиняє виконавчі написи за наявності таких умов:

подані документи підтверджують безспірність заборгованості, іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а в разі виконавчого напису на договорі про встановлення довірчої власності - виконання боржником свого зобов`язання;

з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Окрім того, пп. 3.2, 3.5 п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172 (далі Перелік документів).

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172 затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Постановою Кабінету Міністрів від 26.11.2014 року №622 Перелік документів доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» та до нього включений п. 2 в редакції: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями.

Для одержання виконавчого напису додаються:

а) оригінал кредитного договору;

б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості».

В той же час, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року (справа № 826/20084/14), залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, визнано незаконною та не чинною з моменту прийняття Постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема в частині доповнення Переліку новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин

Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями.

Для одержання виконавчого напису додаються:

а) оригінал кредитного договору;

б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.»

Також вказаним судовим рішенням зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662, в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення.

Як вбачається з мотивувальної частини постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року: «…оскаржувані зміни порушують рівність кредитора та позичальника перед законом, визнаючи суб`єктивну і необґрунтовану належним (передбаченим законом) чином позицію заінтересованої особи (сторони кредитора) як істину на шкоду законним інтересам і сторони правочину (сторони позичальника). Оскільки оскаржувані положення Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, можуть бути застосовані до необмеженого кола фізичних осіб у зв`язку з укладенням ними кредитних договорів та існуванням у них простроченої заборгованості, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальниками, вважає за необхідне визнати не чинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття.

Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21.03.2017 року № 23.

В подальшому, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року залишено без змін.

Велика Палата Верховного Суду постановою від 20.06.2018 року у справі № 826/20084/14 відмовила в задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, не знайшовши підстав для такого перегляду.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст.88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника.

Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс 17, постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 207/1587/16, постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 308/11193/16-ц та постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №201/11696/16-ц.

22.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем зареєстровано в реєстрі за № 204217 виконавчий напис, яким, на підставі ст. 87 ЗУ «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року №1172.

В той же час, Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою КМУ від 29.06.1999 року №1172, у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до кредитних договорів, укладених у простій письмовій формі, оскільки пункт 2 Переліку з 22.02.2017 року визнаний не чинним відповідно до постанови Київського апеляційного адміністративного суду.

Тобто, оспорюваний виконавчий напис було вчинено нотаріусом 22.06.2021 в період часу, коли законодавством не було передбачено можливості вчинення виконавчого напису на підставі кредитного договору.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Крім того, як зазначає представник позивача у позові, та які не спростовані відповідачем, позивач не отримував вимоги про усунення порушення кредитних зобов`язань, не отримував повідомлень про зміну кредитора за кредитним договором або вимог про погашення заборгованості від правонаступників, а тому не мав можливості подати свої заперечення стосовно розміру заборгованості.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання виконавчого напису № 204217 від 22.06.2021 таким, що не підлягає виконанню, є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки не вказано на підставі яких документів вчинено виконавчий напис, приватним нотаріусом не встановлено безспірність суми, що стягується.

Щодо позовної вимоги позивача, повернути незаконно стягнені за виконавчим провадженням №67208786 кошти у розмірі 13742,19 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення 83 глави ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Аналіз статті 1212 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали.

Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

Разом з тим, вимоги про стягнення з відповідача 13742 грн. 19 коп. не підлягають задоволенню, оскільки ці кошти були перераховані як стягнення за ВП № 67208786 з виконання виконавчого документу: виконавчий напис № 204217, виданий 22.06.2021 приватим нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., а не були зараховані на рахунки відповідача, внаслідок чого не є безпідставно набутим майном ТОВ «ДЕБТ ФОРС», а приватний виконавець Кудряшов Д.В. до участі в справі як відповідач не залучався.

У світлі зазначеного, суд вважає, що вимоги з неналежним суб`єктним складом не підлягають задоволенню.

Щодо судових витрат

ОСОБА_1 як споживач, що звернувся до суду з позовом про захист своїх прав, звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню 1211 грн 20 коп судового збору.

Враховуючи викладене та керуючись стст. 34, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за №296/5, стст. 589, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172, стст. 2, 10, 49, 76, 77-81, 89, 133, 141, 209, 210, 223, 247, 265, 274, 279, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕБТ ФОРС», за участю третіх осіб приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгена Михайловича, приватного виконавця Кудряшова Дмитра Вячеславовича, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, та повернення стягнення за виконавчим написом нотаріуса задовольнити частково.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 204217, виданий 22.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем про стягнення з ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ) заборгованості у загальній сумі 43628,48 (сорок три тисячі шістсот двадцять вісім гривень 48 копійок).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» () на користь держави судовий збір у розмірі 1 211 (одні тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ДЕБТ ФОРС», , м. Київ, вул. Княжий Затон, буд. 9, прим. 369, оф. 1.

Третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, адреса: м. Київ, вул. Мала Житомирська, буд. 6/5.

Третя особа: приватний виконавець Кудряшов Дмитро Вячеславович, адреса: м. Харків, вул. Університетська, буд. 33, оф.7.

Суддя С.С. Балабай