Справа № 156/581/25 Головуючий у 1 інстанції: Малюшевська І. Є.
Провадження № 22-ц/802/862/25 Доповідач: Осіпук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Матвійчук Л. В., Федонюк С. Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за клопотанням ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , орган опіки і піклування Локачинської селищної ради Волинської області, про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною, за апеляційною скаргою представника заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на ухвалу Іваничівського районного суду Волинської області від 10 червня 2025 року,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним клопотанням, у якому просив продовжити строк дії рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 10 травня 2023 року про визнання ОСОБА_2 недієздатним, разом з тим заявивши клопотання про призначення судово-психіатричної експертизи для підтвердження обставин, що свідчать про продовження хронічного, стійкого психічного розладу, внаслідок чого останній продовжує не усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

22 травня 2025 року ухвалою Іваничівського районного суду Волинської області клопотання ОСОБА_1 про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною було залишено без руху.

Ухвалою цього ж суду від 10 червня 2025 року вищевказане клопотання було повернуто заявнику.

Вважаючи дану ухвалу суду першої інстанції незаконною, представник заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу скасувати, а справу направити до цього ж суду для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу, вдався до надмірного формалізму, не врахував вимоги ст. ст. 105, 298 ЦПК України та порушивши норми процесуального права не розглянув клопотання його довірителя ОСОБА_1 про призначення судово-психіатричної експертизи у встановленому законом порядку, у зв`язку з чим у суду не було правових підстав для повернення письмового клопотання останнього про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною, через невиконання ним вимог ухвали про залишення цього клопотання без руху.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Визнаючи письмове клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною неподаним та повертаючи його заявнику, суд першої інстанції виходив з того, що останній не виконав вимоги суду, викладені в ухвалі від 22 травня 2025 року про залишення клопотання без руху, а саме, всупереч вимогам ч. 8 ст. 300 ЦПК України, не надав до суду відповідного висновку судово-психіатричної експертизи на підтвердження у ОСОБА_2 хронічного, стійкого психічного розладу і що останній і надалі продовжує не усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Проте погодитися з таким висновком суду не можна.

Як вбачається з матеріалів справи, у травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з клопотанням про продовження строку дії рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 10 травня 2023 року у справі № 931/273/22 про визнання ОСОБА_2 недієздатним, і для визначення психічного стану останнього просив призначити у справі судово-психіатричну експертизу.

Клопотання було мотивоване тим, що він є рідним братом ОСОБА_2 , який є інвалідом другої групи з дитинства. Причиною інвалідності брата є розумова відсталість, що обмежує його в самообслуговуванні та в здатності контролювати свою поведінку, останній також не може повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, потребує як медичного нагляду та лікування, так і постійної сторонньої допомоги, в зв`язку з чим перебуває на обліку у лікаря-психіатра та періодично проходить стаціонарне лікування в психіатричному відділенні КП «Володимир-Волинське ТМО».

Ухвалою Іваничівського районного суду Волинської області від 22 травня 2025 року вищевказане клопотання було залишено без руху та надано заявнику строк 10 днів для усунення недоліків, а саме подання до суду висновку самостійно проведеної судово-психіатричної експертизи щодо ОСОБА_2

09 червня 2025 року представник заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , на виконання вищевказаної ухвали суду, подав заяву про усунення недоліків, в якій зазначив, що заявлене його довірителем клопотання про призначення судово-психіатричної експертизи судом вирішено не було, хоча її призначення є обов`язковим. Вказував, що клопотання про продовження строку дії рішення суду про визнання фізичної особи недієздатною було подано заявником до суду завчасно і зважаючи на те, що в ньому були зазначені обставини, що свідчать про продовження хронічного, стійкого психічного розладу, внаслідок чого ОСОБА_2 продовжує не усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, ОСОБА_1 було заявлено клопотання про призначення судово-психіатричної експертизи, призначення якої є обов`язковим для встановлення психічного стану особи, беручи до уваги, що у суду першої інстанції було достатньо часу до закінчення строку дії рішення суду для призначення такої експертизи та отримання відповідного висновку експерта.

Ухвалою Іваничівського районного суду Волинської області від 10 червня 2025 року клопотання ОСОБА_1 про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною було повернуто заявнику з тих підстав, що дане клопотання не відповідає вимогам ч. 8 ст. 300 ЦПК України.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Відповідно до ч. ч. 6 8 ст. 300 ЦПК України строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років.

Клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною має право подати опікун, представник органу опіки та піклування не пізніше ніж за п`ятнадцять днів до закінчення строку, визначеного частиною шостою цієї статті.

Клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною повинно містити обставини, що свідчать про продовження хронічного, стійкого психічного розладу, внаслідок чого особа продовжує не усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, підтверджені відповідним висновком судово-психіатричної експертизи.

Відповідно до ч. 9 ст. 300 ЦПК України суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною до закінчення строку його дії в порядку, встановленому статтею 299 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 299 ЦПК України справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи чи визнання фізичної особи недієздатною суд розглядає за участю заявника, особи, стосовно якої розглядається справа про визнання її недієздатною, її адвоката та представника органу опіки та піклування.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про психіатричну допомогу» судово-психіатрична експертиза в адміністративних, цивільних справах, у кримінальному провадженні призначається і проводиться на підставах та в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Відповідно до ч. 1 ст. 105 ЦПК України призначення експертизи судом є обов`язковим за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи.

Відповідно до ст. 298 ЦПК України суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу.

Таким чином, із системного аналізу вищевказаних процесуальних норм вбачається, що при вирішенні справ про визнання фізичної особи недієздатною, в тому числі вирішення питання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною, експертиза для встановлення психічного стану особи призначається виключно судом.

Залишаючи клопотання ОСОБА_1 без руху та в подальшому повертаючи його заявнику з тих підстав, що останнім не було надано суду висновку самостійно проведеної судово-психіатричної експертизи, судом першої інстанції було допущено порушення вищенаведених норм процесуального права, оскільки такий висновок місцевого суду ґрунтується на помилковому тлумаченні змісту ч. 8 ст. 300 ЦПК України і апеляційний суд з ним погодитися не може.

Сама по собі процесуальна неможливість оскарження ухвали про залишення клопотання без руху не зобов`язує заявника беззаперечно виконувати вимоги суду щодо усунення недоліків, якщо ці вимоги не відповідають вимогам закону.

Враховуючи встановлені обставини справи та вимоги процесуального права, колегія суддів вважає, що підстави для залишення клопотання без руху та подальшого його повернення були відсутні, а тому суд першої інстанції дійшов передчасного та помилкового висновку про повернення заявнику клопотання з підстав, передбачених ст. ст. 185, 300 ЦПК України.

Отже, апеляційний суд дійшов висновку, що повернення клопотання із підстав, наведених судом першої інстанції, є формальним та сумнівним з точки зору дотримання права заявника на доступ до правосуддя, проголошеного ст. 55 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Згідно з ч. 6 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до положень ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Таким чином, на думку колегії суддів, апеляційна скарга підлягає до задоволення, а оскаржувана ухвала, як така, що не відповідає вимогам процесуального закону та перешкоджає подальшому провадженню у справі, скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 374, 379, 381-382, 389 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Іваничівського районного суду Волинської області від 10 червня 2025 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді