Дата документу 30.09.2025 Справа № 334/7688/16-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 334/7688/16-ц Головуючий у І інстанції: Турбіна Т.Ф.
Провадження № 22-ц/807/1415/25 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2025 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Кочеткової І.В.,

Кухаря С.В.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 26 травня 2025 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2016 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (яке згідно з наказом Міністерства фінансів України №519 від 21.05.2018 у зв`язку зі зміною типу банку змінило найменування на АТ КБ «ПРИВАТБАНК», яке є правонаступником всіх прав та зобов`язань ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»), звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 12.12.2006 уклали кредитний договір №ZPE0GK50180341.

Згідно з договором, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов`язався надати відповідачці кредит у розмірі 16800,00 доларів США на термін до 11.12.2026, а відповідачка зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Відповідно до договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати відповідачка повинна надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, який складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. У випадку порушення зобов`язань за кредитним договором відповідачка сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

Позивач зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачці кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору.

Відповідачка не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору.

Станом на 03.11.2016 відповідач має заборгованість 14166,92 доларів США, яка складається з наступного: 11290,51 доларів США заборгованість за кредитом; 1897,45 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 374,25 доларів США заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 604,71 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Позивач зазначав, що оскільки законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом.

Посилаючись на означені обставини, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитом у розмірі 11290,51 доларів США, що за курсом 25,55 до службового розпорядження НБУ від 03.11.2016 складає 288472,53 грн, за кредитним договором № ZPE0GK50180341 від 12.12.2006. Також просили стягнути судові витрати.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 26 травня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, АТ КБ «ПРИВАТБАНК подало апеляційну скаргу,в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 26 травня 2025 року та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що договір купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та компанією «ЮКРЕЙН МОРТГЕЙДЖ ЛОУН ФАЙНЕНС №1 ПІ-ЕЛ-СІ» не є договором факторингу, відповідно компанія, надання фінансових послуг ОСОБА_1 не здійснювала, а отже, немає потреби у ліцензії НБУ на здійснення валютних операцій на території України.

Таким чином, суд першої інстанції передчасно дійшов висновків про неможливість нарахування платежів за кредитним договором у період від 19.02.2007, оскільки «ЮКРЕЙН МОРТГЕЙДЖ ЛОУН ФАЙНЕНС №1 ПІ-ЕЛ-СІ» не укладала кредитний договір та не надавала позичальнику кошти, натомість лише отримала право вимоги за таким договором, зокрема на платежі та проценти.

Апелянт наголошує, що зобов`язання за кредитним договором не виконано, це підтверджується розрахунком заборгованості та випискою по рахунку та не спростовано відповідачем.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 зазначає, що апеляційна скарга не відповідає вимогам ДСТУ 4163-2020, подана особою, яка не має повноважень для ведення справи, а платіжний документ про доплату судового збору не відповідає вимогам Постанови Пленуму ВССУ № 10 від 25.09.2015.

У судовому засіданні представник АТ КБ «ПриватБанк» Якушев С.О. наполягав на задоволенні апеляційної скарги, скасуванні оскаржуваного рішення та задоволенні позову.

ОСОБА_1 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, оскаржуване рішення просила залишити без змін.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на таке.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що Компанія «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» не мала правових підстав для надання кредиту на сплату страхових платежів, стягнення процентів, пені, а тому відповідні платежі (проценти 10222,91 дол. США (10344,29 дол. США - 121,38 дол. США), пеня 294,83 дол. США) слід зарахувати на погашення кредиту. Також на погашення кредиту підлягають зарахуванню 2929,75 дол. США, сплачені відповідачкою на погашення комісії (винагороди банку). Вирішуючи спір щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту, суд дійшов висновку, що внаслідок зарахування на погашення кредиту вищезазначених сум (10222,91дол. США + 294,83 дол. США + 2929,75 дол. США = 13447,49 дол. США) і з урахуванням сплати кредиту у сумі 3437,64 дол. США, на момент зворотного відступлення права вимоги від компанії «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 ПІ-ЕЛ-СІ» до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за тілом кредиту у сумі 11290,51 дол. США була відсутня, оскільки позичальником повністю виконано зобов`язання за кредитним договором щодо сплати тіла кредиту перед попереднім кредитором, а тому підстави для задоволення позову АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за тілом кредиту у сумі 11290,51 дол. США відсутні, тому позов є необґрунтованим і задоволенню не підлягає

Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на таке.

Суд першої інстанції встанови в та підтверджено матеріалами справи, що 05.12.2006 ОСОБА_1 подала до ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» анкету-заяву, в якій просила надати кредит на придбання квартири в сумі 14000,00 доларів США строком на 240 місяців, ставка по кредиту 0,84 % на місяць (а.с.90 т.2).

12.12.2006 між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № ZPE0GK50180341.

Відповідно до умов кредитного договору, банк зобов`язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 12 грудня 2006 року до 11 грудня 2026 року включно, у вигляді не поновлюваної кредитної лінії у розмірі 16800,00 доларів США на наступні потреби: на придбання квартири у розмірі 14000,00 доларів США, для сплати страхових платежів у розмірі 2800,00 доларів США, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,84% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20% від суми наданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно з п.6.2 даного договору.

Періодом сплати вважати з 21 по 28 число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 165,15 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди.

Відповідно до п.1.2 кредитного договору, для виконання даного договору банк відкриває позичальнику рахунок НОМЕР_1 , МФО 313399, ОКПО 23788752 для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості, кредитний рахунок № НОМЕР_2 , рахунок по відсотках № НОМЕР_3 , рахунок для обліку винагороди № НОМЕР_4 .

Позичальник доручає банку проводити погашення заборгованості по даному кредитному договору в передбачені даним договором строки за рахунок коштів, розміщених на рахунку №_-_, що відповідає платіжній картці № _-_, емітованої Приватбанком. Зазначене доручення позичальника не підлягає виконанню банком у випадку пред`явлення позичальником документа, що підтверджує сплату заборгованості іншим способом.

Відповідно до п.1.3 кредитного договору, забезпечення виконання позичальником зобов`язань за даним договором виступає квартира за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 48,94 кв.м.

Відповідно до п.п. 2.1.1., 2.1.3 кредитного договору, банк зобов`язується надати кредит шляхом й у межах сум, зазначених у п.1.1. даного договору, а також за умови виконання позичальником умов, передбачених п.2.2.7. даного договору.

Відповідно до п.2.2 кредитного договору, позичальник зобов`язується сплатити відсотки за користування кредитом. Повну сплату відсотків за користування кредитом здійснити не пізніше дати фактичного повного погашення кредиту. Сплатити банку винагороду згідно п.1.1., п.6.2 даного договору.

Відповідно до п.2.2.7 кредитного договору, позичальник надає банку належним чином оформлені згідно п.1.3 договору застави, іпотеки, поруки для забезпечення виконання зобов`язань за цим договором, договір страхування заставного майна, договір страхування наземного транспорту і договір остистого страхування позичальника.

ОСОБА_1 погодилася на умови договору, про що свідчать її підписи.

На забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором № ZPE0GK50180341 від 12.12.2006, між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» 13.12.2006 укладено іпотечний договір № 286. Відповідно до умов договору іпотеки, цим договором забезпечується виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором по поверненню кредиту, наданого у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 16800,00 доларів США на придбання житла у розмірі 14000,00 доларів США, а також в розмірі у розмірі 2800,00 доларів США на сплату страхових платежів.

На виконання умов кредитного договору 13.12.2006 ЗРУ ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зараховано ОСОБА_1 на рахунок № НОМЕР_2 кредит в сумі 14000,00 доларів США, що підтверджується заявою ОСОБА_1 про видачу готівки № 1 від 13.12.2006 (т.1 а.с.53). Згідно з випискою по кредитному рахунку, 13.12.2006 на рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_2 зараховано 14000,00 дол. США згідно договору №ZPE0GK50180341 від 12.12.2006.

Щодо надання кредиту на оплату чергових страхових платежів відповідно до п.1.1. даного договору встановлено наступне.

Відповідно до умов п.2.2.7. даного договору, позичальник звертається до банку про надання йому кредиту на оплату чергових страхових платежів відповідно до договорів страхування, укладених відповідно до п.2.2.7 даного договору і доручає банку щорічно перераховувати необхідну для цього суму коштів згідно договорів страхування. Перерахування кредитних коштів банк зобов`язується провадити у випадку не пред`явлення позичальником документів, що підтверджують сплату чергових страхових платежів на рахунок інших джерел до дат їхньої сплати, передбачених договорами страхування.

Перерахування коштів на сплату чергових страхових платежів здійснюється в національній валюті України. Якщо кредит надається в іноземній валюті то позичальник доручає банку: одержати з каси банку суму іноземної валюти наявними, необхідну для сплати чергового страхового платежу на підставі договору страхування, укладеного згідно з п. 2.2.7 даного договору; здійснити продаж у касі банку наявної іноземної валюти за курсом її продажу, встановленому на день виконання даного доручення; отримані від продажу іноземної валюти кошти зарахувати від імені позичальника на сплату чергового страхового платежу. Зазначене доручення позичальника не підлягає виконанню банком тільки у випадку пред`явлення позичальником банку документів, що підтверджують сплату чергових страхових платежів за рахунок інших джерел до дня їхньої сплати, передбачених договорами страхування. Даний пункт договору виконується лише у випадку укладання договору застави/іпотеки згідно п.1.3. даного договору або пред`явлення банком вимог, пов`язаних з особистим страхуванням позичальника.

На виконання умов кредитного договору ОСОБА_1 звернулась із заявами від 12.12.2006 до ЗАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» про укладення договору страхування нерухомості і договору особистого страхування. (а с. 92, 95 т.2).

Встановлено, що 12.12.2006 між ЗАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» та ОСОБА_1 , страховий агент/вигодонабувач Приватбанк, діє від імені та за дорученням страховика на підставі договору доручення на виконання страхових агентських послуг №1 від 01 липня 2005 р., укладеного між страховиком і страховим агентом, укладено договір особистого страхування № ZPE0LK00026528. Цей договір укладено на виконання договору застави, укладеного між Приватбанком та страхувальником від 12.12.2006 №ZPE0GK50180341, з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 12.12.2006 №ZPE0GK50180341 (п. 5.1. договору).

Також 12.12.2006 між ЗАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» та ОСОБА_1 , страховий агент/вигодонабувач Приватбанк, діє від імені та за дорученням страховика на підставі договору доручення на виконання страхових агентських послуг №1 від 01 липня 2005 р., укладеного між страховиком і страховим агентом, укладено договір страхування майна №ZPE0GK00026527. Цей договір укладено на виконання договору застави, укладеного між Приватбанком та страхувальником від 12.12.2006 № ZPE0GK50180341, з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 12.12.2006 №ZPE0GK50180341 від 12.12.2006 (п. 5.2. договору).

Відповідно до п. 5.1.1. договору страхування, опис застрахованого майна наведено у заяві страхувальника та експертному висновку Приватбанка до договору застави, адреса застрахованого майна: АДРЕСА_1 . Майно є власністю страхувальника. Відповідно до заяви про укладення договору страхування нерухомості об`єкт страхування квартира АДРЕСА_2 (а.с.141 144 т.1).

За умовами договорів страхування, страховий платіж за кожним договором становить 353,50 грн. Строк дії договорів: з 12.12.2006 по 11.12.2007 включно.

Умовами договорів страхування передбачено, що при бажанні страхувальника застрахуватися на строк, більший за 12 місяців, та оплаті страхового платежу, ці договори діють 12 місяців (один рік) і щорічно лонгуються на такий же строк до повного погашення кредитної заборгованості у разі сплати наступних страхових платежів.

Страхові платежі здійснюються за графіком, наведеним у договорах, зокрема, 12.12.2006 за період з 12.12.2006 по 11.12.2007.

Сплата страхових платежів здійснюється безготівково або готівкою через установи страхового агента.

Ці договори набувають чинності з моменту надходження повної суми відповідної частки страхового платежу. У разі несплати або неповної сплати відповідної частки страхового платежу цей договір не набуває сили (або припиняє свою дію) і ніякі виплати страхового відшкодування за ним не здійснюються.

Укладення договорів страхування підтверджується відповідними квитанціями №25799554 і №25801088 від 12.12.2006 про сплату ОСОБА_1 на рахунок ЗАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» страхових платежів у сумі 353,50 грн. за період з 12.12.2006 по 11.12.2007 (а.с. 94, 97 т.2).

У виписці по кредитному рахунку (т.1 а.с.53) відображено, що на рахунок відповідачки нараховувались наступні страхові платежі відповідно до договорів страхування, укладених згідно з п.2.2.7 кредитного договору: 11.12.2007 у сумі 139,72 дол. США, 11.12.2008 - 94,26 дол. США, 11.12.2009 88,60 дол. США, 10.12.2010 88,82 дол. США, 09.12.2011 88,26 дол. США, 11.12.2012 87,18 дол. США, 11.12.2013 86,12 дол. США, 11.12.2014 44,18 дол. США, 11.12.2015 29,34 дол. США, а всього 746,48 дол. США.

У період з 11.12.2007 до 11.12.2015 сума наданого кредиту збільшилася на суму страхових платежів у загальному розмірі 746,48 дол. США, тобто у межах суми, зазначеної у п.1.1 договору (2800,00 дол. США).

Відповідачкою надано суду листа від 23.02.2007 №20.1.3.2/6-811/5757, яким банк повідомив ОСОБА_3 про відступлення прав вимоги за договором компанії «Юкрейн мортгейдж лоун файненс №1 ПІ-ЕЛ-СІ» («ЮМЛ»). Внаслідок відступлення прав вимоги «ЮМЛ» є єдиним власником усіх прав вимоги за кредитними документами (у тому числі але не обмежуючись цим, прав на отримання всіх платежів, передбачених кредитним договором, і всіх прав іпотеко держателя за договором іпотеки з 19.02.2007). Для збереження зручності розрахунків за кредитними документами «ЮМЛ» уповноважив ПриватБанк на прийом від позичальника платежів та ведення з ним всіх інших справ, пов`язаних із кредитними документами, у тому ж порядку, як це відбувалося до відступлення права вимоги. Для зарахування ПриватБанком платежів за кредитним договором на користь «ЮМЛ» як їх власника Приватбанк цим отримує доручення зараховувати всі такі кошти на рахунок «ЮМЛ» у ПриватБанку № НОМЕР_5 , або ж на інший рахунок, про який «ЮМЛ» може повідомити ПриватБанк (а.с.213 т.2).

У зв`язку з отриманням ОСОБА_1 вищезазначеного листа банку від 23.02.2007 №20.1.3.2/6-811/5757 про відступлення права вимоги і листа банку від 14.12.2010 №, в якому зазначено що її кредитором та застоаводержателем є ПриватБанк, який перерахував на користь СК ЗАО «СК «ИНГОССТРАХ» страхові внески у сумі 88,91 дол. США, ОСОБА_1 у січні 2015 року звернулась до банку із запитом про отримання документів договору про відступлення права вимоги, доручення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» від компанії «Юкрейн мортгейдж лоун файненс №1 ПІ-ЕЛ-СІ» на отримання та зарахування платежів по кредиту, платіжних доручень щодо оплати страхових платежів (а.с.216 т.2).

У відповіді за цей запит ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» листом від 18.02.2015 повідомив ОСОБА_1 , що банк не зобов`язаний надавати витребувані документи, а виписку про сплату страхових платежів вона може отримати, сплативши 500,00 грн. (а.с.215 т.2).

З витребуваних судом у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» документів встановлено, що 19.02.2007 між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (продавець) та «Юкрейн мортгейдж лоун файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» (покупець) укладено договір купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за договорами про іпотечні кредити.

Відповідно умов договору відступлення, продавець погоджується продати, а покупець погоджується купити основні іпотечні активи відповідно до Переліку Активів (п.2.2). У зв`язку з продажем основних іпотечних активів відповідно до цього договору, сторони укладуть окремий договір стосовно відступлення продавцем покупцю всіх прав вимоги за договорами страхування (п.2.8).

Згідно з пунктом 3.3 договору відступлення від 19.02.2007, будь-які грошові суми, отримані або прийняті продавцем за відповідними іпотечними активами після дати укладення цього договору, вважаються такими, що належать покупцеві та продавець забезпечує, щоб усі такі грошові суми були негайно перераховані покупцю або на його користь згідно з положеннями Договору про обслуговування Іпотечних активів.

Відповідно до витягу з додатку 4 «Перелік активів» щодо відступлення прав вимоги за кредитним договором № zpe0GK50180341 від 12.12.2006, «Юкрейн мортгейдж лоун файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № ZPE0GK50180341 від 12.12.2006, договором іпотеки № ZPE0GK50180341 від 12.12.2006, договором страхування нерухомості №ZPE0GK00026527 від 12.12.2006, договором особистого страхування №ZPE0LK00026528 від 12.12.2006. У Додатку 4 «Перелік активів» до договору про відступлення права вимоги від 19.02.2007 розрахунку та суми заборгованості, яка виникла за боржником ОСОБА_1 , не зазначено. (а.с. 179-197, 239 т.1).

Згідно з розрахунком та випискою по рахунку, ОСОБА_1 25.01.2007 сплатила 199,21 дол. США, з яких зараховано на погашення кредиту 18,33 дол. США, процентів - 152,88 дол. США, комісії - 28,00 дол. США. Станом на 21.02.2007 залишок поточної заборгованості (тіло кредиту) ОСОБА_1 становив 13981,67 доларів США, залишок заборгованості за процентами на залишок поточної заборгованості - 121,38 доларів США, залишок заборгованості за комісією 28 доларів США.

Отже, 19.02.2007 ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» продав (відступив) свої права за кредитним договором №ZPE0GK50180341 від 12.12.2006 на користь іноземної компанії «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 ПІ-ЕЛ-СІ» та з цієї дати всі права вимоги належали новому кредитору.

14.04.2016 між «Юкрейн мортгейдж лоун файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» (у якості продавця), ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (у якості покупця) та «ТМФ Трасті Лімітед» (у якості довічного управителя) укладено договір викупу (відступлення) прав вимоги, за умовами п. 2.1 якого продавець цим погодився продати, а покупець цим погодився купити відповідні іпотечні активи, до яких відповідно до додатку 1 «Перелік активів» був включений і договір із ОСОБА_1 № ZPE0GK50180341 від 12.12.2006, договір іпотеки №ZPE0GK50180341 від 12.12.2006, договір страхування нерухомості №ZPE0GK00026527 від 12.12.2006, договір особистого страхування №ZPE0LK00026528 від 12.12.2006. (а.с.198-223, 240 т.2).

Згідно з пунктом 3.4 договору відступлення від 14.04.2016, будь-які грошові суми, отримані або прийняті продавцем за відповідними іпотечними активами після дати укладення цього договору, вважаються такими, що належать покупцеві та продавець забезпечує, щоб усі такі грошові суми були негайно перераховані покупцю. Пунктом 3.5 договору встановлено, що усі платежі будь-якої сторони за цим договором здійснюються відповідно до чинного валютного законодавства України.

У Додатку 1 «Перелік активів» до договору про відступлення права вимоги від 14.04.2016, інших документах сума заборгованості, яка виникла за боржником ОСОБА_1 на момент відступлення права вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», не зазначена.

Отже, на момент звернення до суду з цим позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» набув право вимоги за кредитним договором на підставі договору викупу (відступлення) прав вимоги, укладеного 14 квітня 2016 року між «Юкрейн Моргейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ», ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та «ТМФ Траст Лімітед», та є належним позивачем.

Доказами у справі підтверджується, що в період дії договору про відступлення права вимоги від 19.02.2007 за кредитним договором № ZPE0GK50180341 від 12.12.2006 нараховувались проценти, комісія, пеня згідно з умовами договору, а також у вказаний період було надано кредит на загальну суму 746,48 дол. США на оплату страхових платежів, а ОСОБА_1 здійснювала періодичні платежі на їх погашення.

Випискою по рахунку і розрахунком заборгованості підтверджується, що всього за період дії договору від 19.02.2007 відповідачкою було сплачено 16978,51 доларів США [17224,46 дол. США (загальна сума сплачених коштів) - 199,21 дол. США (сплачені до відступлення права вимоги) - 46,74 дол. США (сплачена пеня після 14.04.2016) = 16978,51 доларів США], які були спрямовані на погашення кредиту, а також нарахованих процентів, комісії та пені.

А саме, за період з 19.02.2007 до 14.04.2016 відповідачкою на погашення тіла кредиту було сплачено 3437,64 дол. США, на сплату процентів (в тому числі прострочених) 10344,29 дол. США, на сплату пені 294,83 дол. США, на сплату комісії 2901,75 дол. США, що разом становить 16978,51 дол. США.

Після зворотного відступлення права вимоги, з 14.04.2016 до 03.11.2016 (дата розрахунку) АТ КБ «ПРИВАТБАНК» нараховував проценти на залишок поточної заборгованості за кредитом, на залишок простроченої заборгованості за кредитом (з 29.09.2016), а також пеню і комісію. ОСОБА_4 після 14.06.2016 і до 03.11.2016 було сплачено 46,74 дол. США на погашення пені.

Оскільки зворотне відступлення права вимоги до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відбулося 14.04.2016, то в період з 19.02.2007 до 14.04.2016 проценти, пеня, комісія нараховувалися компанією «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 Пі-Ел-Сі».

Однак, оскільки 19.02.2007 за договором відступлення права вимоги банк відступив право вимоги за кредитним договором та забезпечувальним договором іпотеки компанії «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 Пі-Ел-Сі», місцезнаходженням якої є Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії, зазначена компанія не є резидентом України, не мала банківської або іншої ліцензії на здійснення кредитної діяльності на території України, тому вона не могла за законодавством України здійснювати операції з обслуговування споживчих кредитів громадян України, у тому числі в іноземній валюті, а саме нараховувати та стягувати проценти, пеню і комісію за період з 19 лютого 2007 року до 14 квітня 2016 року.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори) (частини перша та друга статті 202 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови

у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (постанова Верховного Суду від 08 листопада 2023 року у справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23)).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за змістом означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21) зазначено, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором,у якому виникло таке зобов`язання.

Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка

є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (стаття 517 ЦК України).

Звертаючись до суду із позовом АТ КБ «ПриватБанк» посилалося на укладення із відповідачем кредитного договору, на підставі якого мала бути стягнута заборгованість.

Суд першої інстанції встановив, що 19.02.2007 за договором відступлення права вимоги банк відступив право вимоги за кредитним договором та забезпечувальним договором іпотеки компанії «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 Пі-Ел-Сі», місцезнаходженням якої є Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії, зазначена компанія не є резидентом України, не мала банківської або іншої ліцензії на здійснення кредитної діяльності на території України, тому вона не могла за законодавством України здійснювати операції з обслуговування споживчих кредитів громадян України, у тому числі в іноземній валюті, а саме нараховувати та стягувати проценти, пеню і комісію за період з 19 лютого 2007 року до 14 квітня 2016 року.

Банк відступив право вимоги за кредитним договором та забезпечувальним договором іпотеки компанії «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 Пі-Ел-Сі» 19.02.2007, зворотне відступлення права вимоги до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відбулося 14.04.2016, тобто в період з 19.02.2007 до 14.04.2016 проценти, пеня, комісія нараховувалися компанією «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 Пі-Ел-Сі».

У цей період правовідносини у сфері валютного регулювання та валютного контролю було врегульовано, зокрема Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет КМУ).

Відповідно до статті 5 Декрету КМУ операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту другого статті 5 Декрету КМУ.

За змістом статті 47 Закону України від 07 грудня 2000 року № 2121-ІІІ «Про банки і банківську діяльність» (у редакції на час відступлення права вимоги) на підставі банківської ліцензії банки мають право здійснювати такі банківські операції: розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, операції з валютними цінностями.

Порядок надання дозволу НБУ на банківські операції та генеральних ліцензій встановлювався також Положенням про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженим постановою Правління НБУ від 17 липня 2001 року № 275, у пункті 5.3 якого зазначено, що письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями, що перераховані в цьому Положенні, є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно з Декретом КМУ.

Пунктом 2.4 глави 2 розділу III Положення про порядок реєстрації та ліцензування банків, відкриття відокремлених підрозділів, затвердженого постановою Правління НБУ від 08 вересня 2011 року, передбачалося, що банк має право здійснювати діяльність, надання банківських та інших фінансових послуг в іноземній валюті, які є валютними операціями, лише після отримання генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій. Порядок надання генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій та індивідуальних ліцензій на здійснення разової валютної операції визначається нормативно-правовими актами НБУ про надання ліцензій на здійснення валютних операцій.

Отже, правовою підставою для здійснення кредитування в іноземній валюті (в тому числі нарахування процентів і пені за діючими кредитними договорами) була наявність генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 20 грудня 2023 року у справі № 463/3782/15, від 21 грудня 2023 року у справі № 754/11899/19, від 13 лютого 2024 року у справі № 754/15711/17, від 08 січня 2025 року у справі № 725/1751/22 (провадження № 61-12421св21) та інших.

Не маючи ліцензії та не будучи фінансовою установою, компанія «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 Пі-Ел-Сі» не могла набути права на нарахування і отримання платежів за кредитом (відсотків, комісії, пені), які виникнуть після укладення договору відступлення права вимоги, а отже не могла делегувати такі повноваження щодо нарахування та стягнення платежів за кредитом фінансовій установі (банку).

Отже, компанія «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 Пі-Ел-Сі» не могла також надавати кредит для сплати страхових платежів та стягувати його. Доказів зворотного матеріали справи не містять.

Отже. Правильним є висновок суду про те, що платежі за період з 19.02.2007 до 14.04.2016 у вигляді процентів, пені, комісії а також кошти, безпідставно сплачені на погашення страхових платежів, слід зарахувати на погашення наданого банком кредиту.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, практика правозастосування положень статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», а також положень статті 55 закону України «Про банки і банківську діяльність», у редакціях, які набрали чинності з 13 січня 2006 року, зокрема в частині визнання нікчемними положень кредитного договору про сплату винагороди за надання фінансового інструменту, а отже такими, що не створюють юридичних наслідків для сторін, та не потребують визнання його недійсним, є усталеною (постанова Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц, постанови Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 201/4087/17, від 15 січня 2020 року у справі № 363/940/16-ц, від 12 лютого 2020 року у справі № 302/946/17, від 03 листопада 2021 року у справі № 757/40852/17, від 20 липня 2022 року у справі № 343/557/15-ц, від 19 квітня 2023 року у справі № 335/4991/16-ц, від 07 червня 2023 року у справі № 234/3840/15-ц).

Тож обґрунтованим є висновок суду про те, що як до відступлення права вимоги, так і після зворотного відступлення права вимоги комісія нараховувалась і стягувалась банком з відповідачки безпідставно, оскільки умова кредитного договору про встановлення комісії (винагороди банку) є нікчемною. Також безпідставно нараховувалася і стягувалася комісія компанією «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 Пі-Ел-Сі» у період з 19.02.2007 по 14.04.2016, тому сплачені відповідачем на погашення комісії (винагороди банку) грошові кошти у сумі 2929,75 дол. США підлягають зарахуванню на погашення тіла кредиту.

З урахуванням досліджених доказів та дійсних обставин справи, яким суд дав належну оцінку, судом встановлено, що банк надав відповідачці кредит у розмірі 14000,00 дол. США, до відступлення права вимоги компанії «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 ПІ-ЕЛ-СІ» за договором від 19.02.2007 банк нараховував проценти за користування кредитом та комісію. Відповідач до відступлення банком права вимоги компанії «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» сплатила на користь банку 199,21 дол. США. На момент відступлення права вимоги банком компанії «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» згідно з розрахунком заборгованість за кредитом становила 13981,67 дол. США, заборгованість за процентами 121,38 доларів США.

Після відступлення права вимоги відповідач надавала банку кошти на погашення заборгованості за кредитним договором. В період дії договору від 19.02.2007 зі сплачених відповідачкою коштів на погашення кредиту було зараховано 3437,64 дол. США, на погашення процентів 10344,29 дол. США, на погашення пені 294,83 дол. США.

Компанія «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» не мала правових підстав для надання кредиту на сплату страхових платежів, стягнення процентів, пені, а тому відповідні платежі (проценти 10222,91 дол. США (10344,29 дол. США - 121,38 дол. США), пеня 294,83 дол. США) слід зарахувати на погашення кредиту. Також на погашення кредиту підлягають зарахуванню 2929,75 дол. США, сплачені відповідачкою на погашення комісії (винагороди банку).

Колегія суддів вважає, що вирішуючи спір щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту, суд дійшов обґрунтованого висновку, що внаслідок зарахування на погашення кредиту вищезазначених сум (10222,91дол. США + 294,83 дол. США + 2929,75 дол. США = 13447,49 дол. США) і з урахуванням сплати кредиту у сумі 3437,64 дол. США, на момент зворотного відступлення права вимоги від компанії «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс №1 ПІ-ЕЛ-СІ» до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за тілом кредиту у сумі 11290,51 дол. США була відсутня, оскільки позичальником повністю виконано зобов`язання за кредитним договором щодо сплати тіла кредиту перед попереднім кредитором, а тому підстави для задоволення позову АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 11290,51 дол. США відсутні.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, вони зводяться до неправильного тлумачення позивачем норм матеріального права, і є безпідставними, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах закону, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції, висновки суду є достатньо аргументованими, при цьому колегія суддів враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить. Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання обґрунтованості висновків суду першої інстанції, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка переглядається, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно з вимогами ст. 76-78, 81, 89, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим, апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» слід залишити без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 26 травня 2025 року - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 26 травня 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 03 жовтня 2025 року.

Головуючий:

Судді: