АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
03 жовтня 2025 року
справа № 719/563/23
провадження № 22-з/822/67/25
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача Одинака О. О.
суддів: Кулянди М. І., Височанської Н. К.
учасники справи:
розглянувши заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє Поляк Марія Володимирівна, про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення безпідставно збережених коштів,
Рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 10 червня 2025 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 безпідставно збережені кошти у сумі 25 800 доларів США.

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 03 вересня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 10 червня 2025 року залишено без змін.

04 вересня 2025 року представник ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , через підсистему «Електронний суд» подала до Чернівецького апеляційного суду заяву про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат, понесених на правничу допомогу у цій справі у суді апеляційної інстанції.

Просила суд ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 17 600 гривень в рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу, понесених у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 05 вересня 2025 року прийнято до розгляду заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу та призначено її до розгляду на 29 вересня 2025 року без повідомлення учасників справи.

Встановлено ОСОБА_2 строк до 19 вересня 2025 року для подачі письмових пояснень, заперечень щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу у справі.

Колегія суддів ознайомившись із змістом заяви про ухвалення додаткового рішення, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, дійшла висновку, що заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з частинами першою, третьою статті 259 ЦПК України суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Суд може вирішити питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 904/8884/21 (провадження № 12-39гс22) зазначено, що за загальним правилом у судовому рішенні повинні бути розглянуті усі заявлені вимоги, а також вирішені всі інші, зокрема й процесуальні питання. Неповнота чи невизначеність висновків суду щодо заявлених у справі вимог, а також невирішення окремих процесуальних питань, зокрема розподілу судових витрат, є правовою підставою для ухвалення додаткового судового рішення. Тобто додаткове рішення це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти. Водночас додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Тобто додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 ЦПК України).

Таке відшкодування судових витрат повинно здійснюватися відповідно до умов, підстав та у порядку, передбаченому Главою 8 Розділу I ЦПК України.

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Згідно з частиною другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини першої, другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом з тим, у частині третій статті 141 ЦПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до вказаної норми закону під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку /дії / бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Колегія суддів звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, наведеної у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21, у якій Велика Палата зробила наступні висновки.

Подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.

Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару).

Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.

Тому враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис.

З матеріалів справи, зокрема відеозапису судового засідання за допомогою підсистеми відеоконферецнзв`язку, вбачається, що представником Поляк М. В. у судовому засіданні 03 вересня 2025 року, зроблено заяву про наявність судових витрат у справі у зв`язку з її переглядом у суді апеляційної інстанції та зазначено, що докази понесення відповідних судових витрат будуть подані до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення у справі відповідно до правил частини восьмої статті 141 ЦПК України.

До заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі, яка 03 вересня 2025 року подана через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС, долучено докази понесення витрат на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції (а. с. 199-204) та докази їх направлення до зареєстрованого електронного кабінету в підсистемі «Електронний суд» ЄСІТС представника ОСОБА_2 Швеця В. А. (а. с. 205).

З поданих до суду документів вбачається, що правова допомога ОСОБА_1 у суді апеляційної інстанції надавалася адвокатом Адвокатського об`єднання «Поляк і Партнери» Поляк М. В. на підставі договору про надання юридичної (правничої) допомоги від 04 серпня 2022 року № 142/22 та ордеру від 14 серпня 2025 року серії СЕ № 1118817.

Згідно з пунктами 4.1, 4.3 вищевказаного договору гонорар визначається за згодою Адвокатського об`єднання «Поляк і Партнери» та клієнта в межах 40% розміру мінімальної заробітної плати за одну годину роботи адвоката.

Підставою для виплати гонорару є звіт (акт надання послуг), який повинен містити: інформацію про вид наданої послуги; час, витрачений на виконання; понесені фактичні витрати.

Відповідно до підписаного сторонами звіту від 03 вересня 2025 року про надані послуги у зв`язку із розглядом справи № 719/563/23 у суді апеляційної інстанції зміст правничої допомоги, час витрачений на її надання та вартість становлять:

опрацювання апеляційної скарги на рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 10 червня 2025 року та підготовка відзиву (5 годин);

представництво інтересів клієнта у судовому засіданні (0,5 годин);

вартість однієї години роботи адвоката 3 200 гривень.

Загальна сума витрат ОСОБА_1 на правничу допомогу у цій справі у зв`язку з її переглядом у суді апеляційної інстанції склала 17 600 гривень.

Також позивачкою подано квитанцію до прибуткового ордера від 03 вересня 2025 року № 03/25/09 про оплату 17 600 гривень згідно з договором від 04 серпня 2022 року № 142/22.

Як зазначалось вище, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволено повністю.

Визначаючись із розміром судових витрат, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки, колегія суддів враховує, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, процесуальним законодавством передбачено механізм зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката шляхом подання відповідного клопотання.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 в справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено, що із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Це підтверджується і такими нормами ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності».

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що з аналізу частини 3 статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Однак, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Зазначене узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 22 листопада 2023 року в справі № 712/4126/22.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 05 вересня 2025 року призначено до розгляду заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на 29 вересня 2025 року без повідомлення учасників справи.

Встановлено ОСОБА_2 строк до 19 вересня 2025 року для подачі письмових пояснень, заперечень щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу у справі.

Вказана ухвала суду доставлена 10 вересня 2025 року відповідачу ОСОБА_2 та його представнику ОСОБА_4 до зареєстрованих електронних кабінетів в підсистемі «Електронний суд» ЄСІТС, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу.

Проте ОСОБА_2 правом доводити неспівмірність заявлених до відшкодування позивачем витрат на правничу допомогу не скористався, тобто реалізував відповідне процесуальне право на власний розсуд.

В зв`язку з цим, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, понесених ОСОБА_1 у суді апеляційної інстанції.

За вказаних обставин, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пропорційно до розміру задоволених позовних вимог підлягають стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу, понесені у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, у сумі 17 600 гривень.

Керуючись ст. ст. 141, 270, 381, 382, 384 ЦПК України, Чернівецький апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 17 600 (сімнадцять тисяч шістсот) гривень в рахунок відшкодування витрати на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції.

Додаткова постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.

На додаткову постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна додаткова постанова складена 03 жовтня 2025 року.

Суддя-доповідач Олександр ОДИНАК

Судді: Мирослава КУЛЯНДА

Наталія ВИСОЧАНСЬКА