Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/8753/20
Провадження № 2/711/602/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.09.2025 м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Позарецької С.М.

при секретарі судового засідання Буйновській А.П.

за участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника

третьої особи за довіреністю Харченка О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Придніпровського районного суду м.Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» про стягнення грошових коштів в рахунок відшкодування завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальної шкоди, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: ПрАТ «СГ «ТАС» про стягнення грошових коштів в рахунок відшкодування завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальної шкоди. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 31.10.2020 близько 10-00 в м. Черкаси, по вул. Смілянська, 65 відбулося ДТП за участю транспортного засобу, належного ОСОБА_1 та транспортного засобу, яким керував ОСОБА_2 . Внаслідок ДТП транспортні засобі отримали механічні пошкодження. Відповідно до Європротоколу, винним у ДТП є ОСОБА_2 .

Зазначено, що відповідальність ОСОБА_2 застрахована у ПрАТ «СГ «ТАС» і страховик виплатив позивачу кошти у розмірі 13100грн. у зв`язку з тим, що у відповідача в полісі ОСЦПВ наявна франшиза у розмірі 1500грн. та транспортний засіб позивача старший 12 років (2007р. випуску) та відповідно, нараховується знос на складники, що підлягають заміні згідно із ст. 29 ЗУ «Про ОСЦПВВНТЗ».

08.12.2020 завершено ремонт пошкодженого транспортного засобу, належного позивачу, і загальна вартість відновлювального ремонту склала 44735грн. 42коп.

На вимогу щодо відшкодування збитків, яка була направлена 18.11.2020, відповідач не відреагував.

Отже, позивач вважає, що відповідач повинен відшкодувати їй 31635грн. 42коп., як різницю між вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу (44735грн. 42коп.) та сумою страхового відшкодування (13100грн. 00коп.).

Таким чином, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 31635грн. 42коп. збитків та покласти на нього судові витрати.

Ухвалою суду від 22.01.2021 прийнято, відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження. Крім того, залучено третю особу: ПрАТ «СГ «ТАС».

Відповідачем подано відзив на позов, який прийнятий судом. Просить відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що саме страхова компанія повинна повністю відшкодувати потерпілій матеріальну шкоду. Пред`явлені позовні вимоги вважає безпідставними та необгрунтованими. Між тим, відповідачем обставини ДТП визнаються.

Позивачем подано відповідь на відзив, яка прийнята судом і, за якою просить позовні вимоги задовольнити, посилаючись на доводи позовної заяви. Крім того, зазначено, що після звернення до суду із цим позовом, відповідач 28.12.2021 сплатив їй франшизу у розмірі 1500грн. 00коп.

Відповідачем подані письмові заперечення на відповідь на відзив, які прийняті судом і, за якими просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на доводи відзиву на позов.

Третя особа не скористалася правом подати письмові пояснення по суті позову та відзиву.

Ухвалою суду від 14.04.2021 за результатами розгляду клопотання відповідача, призначено по справі судову авто-товарознавчу експертизу і зупинене провадження по справі.

Ухвалою суду від 27.01.2022 поновлене провадження по справі у зв`язку із надходженням висновку експерта.

Ухвалою суду від 06.06.2022 зупинене провадження по справі на підставі п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Ухвалою суду від 05.08.2025 поновлене провадження по справі та призначено її до розгляду.

Ухвалою суду від 18.08.2025 закрито підготовче провадження по справі та призначено її до розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги і просила їх задовольнити. Крім того, зазначила, що 1500грн. франшизи відповідач їй відшкодував, а тому остаточно до стягнення із нього на її користь підлягає сума 30135грн. 42коп., а також просила стягнути судові витрати: судовий збір 840грн. 80коп. та правничу допомогу у розмірі 750грн. 00коп. Також зазначила, що під час ДТП вона керувала транспортним засобом; з відповідачем вони не домовились про розмір відшкодування, а тому вважає, що саме відповідач, а не страхова компанія повинен сплатити їй різницю між вартістю ремонту ТЗ та сумою страхового відшкодування, оскільки він винен у ДТП.

В судовому засіданні відповідач підтримав доводи відзиву на позов, але розмір шкоди 30135грн. 42коп. визнав, як такий, що підлягає відшкодуванню ним позивачу. На цей час шкода потерпілій ним не відшкодована, окрім франшизи. Судові витрати визнає. На його думку, саме страхова компанія повинна повністю відшкодувати потерпілій шкоду, завдану ним внаслідок ДТП.

В судовому засіданні представник третьої особи погодився із обставинами позовної заяви та позовними вимогами, з врахуванням суми, яка була виплачена потерпілій страховою компанією 13100грн. та сумою франшизи 1500грн., що була сплачена відповідачем позивачу.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення за таких підстав:

встановлено, що 31.10.2020 близько 10-00 в м. Черкаси, по вул. Смілянська, 65 відбулося ДТП за участю транспортного засобу Nissanx-trail н/з НОМЕР_1 , належного ОСОБА_1 , відповідно до свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_2 та транспортного засобу Citroen berlingo н/з НОМЕР_3 , яким керував ОСОБА_2 . Внаслідок ДТП транспортні засобі отримали механічні пошкодження. Відповідно до Європротоколу, винним у ДТП є ОСОБА_2 .

Відповідно до полісу АО №6537592 від 14.12.2019 транспортний засіб Citroen berlingo н/з НОМЕР_3 був застрахований у ПрАТ «СГ «ТАС» (з 20.12.2019 по 19.12.2020).

Договором передбачено суму страхового відшкодування щодо майна 130000грн. 00коп., франшиза 1500грн. 00коп.

Відповідно до даних рахунку-фактури №АВ-01785 від 16.11.2020 ФОП ОСОБА_3 за переліком виконаних робіт та переліком запчастин та витратних матеріалів сума становить 448735грн. 42коп. (стосовно ремонту ТЗ Nissanx-trail н/з НОМЕР_1 ).

08.12.2020 завершено ремонт пошкодженого транспортного засобу, належного позивачу, і загальна вартість відновлювального ремонту склала 44735грн. 42коп.

На вимогу щодо відшкодування збитків, яка була направлена 18.11.2020 рекомендованим листом, відповідач не відреагував.

Відповідно до довідки «Укрсіббанку» від 07.12.2020 ОСОБА_1 сплатила ФОП ОСОБА_3 кошти у розмірі 44735грн. 42коп., що також підтверджується і даними акту виконаних робіт від 08.12.2020.

Крім того, встановлено, що ОСОБА_1 через банківську установу 25.11.2020 отримала від ПрАТ «СГ «ТАС» суму страхового відшкодування у розмірі 13034грн. 50коп., хоча фактично позивач визнає факт того, що вона отримала кошти 13100грн. 00коп.

Також судом досліджені документи, що були надані третьої особою: повідомлення про ДТП від 31.10.2020, акт огляду транспортного засобу (дефектна відомість) від 02.11.2020, заяву ОСОБА_1 про страхове відшкодування від 12.11.2020, за якою вона погодилася на отримання 13100грн. 00коп., ремонтну калькуляцію від 11.11.2020 на суму 14600грн. 25коп., з врахуванням зношення запчастин 70%, страховий акт на суму 13100грн. 00коп., розрахунок суми страхового відшкодування.

Встановлено, що ОСОБА_2 . 28.12.2020 сплатив ОСОБА_1 франшизу на суму 1500грн. 00коп., що підтверджується платіжним документом та визнається позивачем.

Відповідно до висновку експерта №14055 від 18.01.2022, наданого ННЦ «Інститут судових експертиз ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса» на виконання ухвали суду від 14.04.2021,- вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля ТЗ Nissanx-trail н/з НОМЕР_1 внаслідок пошкодження при ДТП, що мала місце 31.10.2020, без ПДВ на замінювані складники становить 25062грн. 87коп.; вартість відновлювального ремонту цього автомобіля станом на 31.10.2020 без ПДВ на замінювані складники становить 44285грон. 72коп.; вартість відновлювального ремонту цього ТЗ станом на 31.10.2020 без ПДВ на замінювані складники становить 25062грн. 87коп.

Як визначено ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Цивільне процесуальне законодавство закріплює положення щодо того, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При цьому жодні докази для суду не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК).

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як визначено статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У ч. 2 ст. 16 ЦК України визначені способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. До них належать: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

За нормами статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2)доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом.

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені та упущену вигоду. При цьому, такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Відповідно до положень статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Частина друга статті 1166 ЦК встановлює презумпцію вини завдавача шкоди, тобто особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини.

Як роз`яснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Як передбачено ч. 1 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Отже, для відповідальності за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, достатньо лише трьох підстав: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою.

Грошовим необхідно вважати зобов`язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора.

Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки він установлює ціну договору страхову суму.

Згідно з положеннями статті 11 ЦК України, заподіяння внаслідок ДТП шкоди зумовлює виникнення правовідносин, у яких право потерпілого на отримання відшкодування завданої шкоди кореспондується з обов`язком винуватця відшкодувати таку шкоду, а за наявності у винуватця договору (полісу) ОСЦПВВНТЗ, яким застраховано його цивільно-правову відповідальність за завдання шкоди майну третіх осіб внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу, такий обов`язок покладається також і на страховика у визначених законодавством межах його відповідальності, адже між винуватцем та його страховиком у такому випадку існують договірні відносини, в яких останній узяв на себе зобов`язання відшкодувати у визначених межах за винуватця завдану потерпілому шкоду з настанням обумовлених страхових випадків.

Слід зазначити, що Закон України № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на час виниклих правовідносин) - є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За вимогами статті 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 цього Закону).

Відповідно до ст. 6 Закону, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до п. 12.1 ст. 12 цього Закону, розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (п. 22.1 ст. 22 цього Закону).

Шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого,- це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу (п.п. 1 п. 1 ст. 28 цього Закону).

Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно зі ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», дії страховика та МТСБУ після отримання інформації про дорожньо-транспортну пригоду, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) .

Як передбачено п. 33.2 ст. 33 згаданого Закону, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов`язку інформувати відповідні підрозділи Національної поліції про її настання. У разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ, що діяли на день настання страхового випадку.

Таким чином, за результатами розгляду справи встановлено, що транспортний засіб, який належить позивачу, був пошкоджений від протиправних дій відповідача; страхова компанія (третя особа) здійснила виплату позивачу (потерпілій) страхове відшкодування у розмірі 13100грн. 00коп.; вартість ремонту пошкодженого автомобіля становить 44735грн. 42коп., які потерпілою були сплачені ФОП ОСОБА_3 за фактично проведені ремонті роботи та запчастини і матеріали; відповідачем сплачено позивачу франшизу 1500грн. 00коп., а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 30135грн. 42коп., як різницю між вартістю ремонту ТЗ і сумою страхового відшкодування.

Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача франшизи 1500грн. 00коп., які, як повідомила позивач в судовому засіданні, вона включила в загальну суму збитків 31635грн. 42коп. (розмір позовних вимог), то в цій частині вимог слід відмовити, оскільки франшиза під час судового провадження була відповідачем позивачу сплачена, що підтверджується матеріалами справи та поясненнями сторін.

Доводи відповідача про те, що саме ПрАТ «СГ «ТАС» повинна була сплатити ОСОБА_1 повністю збитки, як розмір страхового відшкодування, враховуючи розмір ліміту по полісу, спростовується дослідженими доказами по справі та не відповідає нормам законодавства, яке регулює ці спірні правовідносини. Слід зазначити, що транспортний засіб, належний позивачу, 2007 року випуску, а тому при визначенні розміру страхового відшкодування було враховано коефіцієнт зносу ТЗ - 70% (за даними калькуляції, здійсненої страховою компанією). Відповідно, страхова компанія сплачує збиток потерпілому, з врахуванням зносу ТЗ за мінусом франшизи (14600грн. 1500грн. = 13100грн.), а тому і не має обов`язку сплачувати потерпілому вартість ремонту пошкодженого ТЗ. Тобто, суд погоджується із доводами позивача та третьої особи про те, що ПрАТ «СГ «ТАС» повністю виплатила ОСОБА_1 страхове відшкодування саме у розмірі 13100грн. 00коп.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 800грн. 95коп. (за квитанцією від 15.12.2020 сплачено судовий збір при подачі позову у розмірі 840грн. 80коп.), оскільки позовні вимоги задоволені на 95,26%.

Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача на її користь витрат на правничу допомогу адвоката по цій справі у розмірі 750грн. 00коп., то в цій частині слід відмовити, оскільки відсутні належні та допустимі докази про те, що саме такі витрати позивач понесла. Так, за наданою квитанцією від 17.11.2020 «Приватбанку», вбачається, що нею перераховано на рахунок одержувала ОСОБА_4 750грн. 00коп. як переказ власних коштів. При цьому, підтвердження про те, що ці кошти сплачені нею на виконання договору про надання ОСОБА_1 саме правничої допомоги адвокатом, відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 12, 13, 76-84, 141, 259, 268 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_2 ) в рахунок відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 30135грн. 42коп., судовий збір у розмірі 800грн. 95коп., а всього 30936грн. 37коп.

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Черкаського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 22.09.2025.

Головуючий суддя С. М. Позарецька