Провадження №2/523/1548/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" вересня 2025 р. м.Одеса

Пересипський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді - Мурманової І.М.,

за участю секретаря судового засідання Бєлік Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» звернулось до Суворовського (Пересипського) районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором кредиту.

В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що 03.12.2012 року між ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» та відповідачем було укладено кредитний договір № 001-15791-031212 за умовами якого відповідач отримала кредитні кошти в розмірі: 15 000 гривень.

Представник позивача зазначає. що 02.06.2020 року між первісним кредитором та позивачем у справі було укладено Договір № 2253/К про відступлення прав вимоги, за умовами якого до позивача перейшло право вимоги за вищевказаним кредитним договором. Представник зазначає, що станом на дату звернення до суду з даним позовом, заборгованість відповідача становить: 27 857, 81 гривень.

З урахуванням викладеного представник просить: стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором, понесені судові витрати та витрати на правничу допомогу.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до ст.ст. 14, 33 ЦПК України.

Ухвалою Суворовського (Пересипського) районного суду м. Одеси від 08 жовтня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

На адресу суду 09.09.2025 року (вх. № 36459) надійшов відзив на позовну заяву за підписом відповідача ОСОБА_1 . Відповідно до відзиву відповідач зазначила, що вона певний час здійснювала погашення по договору, що підтверджується детальними нарахуваннями. З урахуванням викладеного просить: прийняти рішення про стягнення з неї заборгованості у розмірі: 9 963, 19 гривень, та дозволити їй, у зв`язку з невисоким доходом здійснювати погашення заборгованості частинами (а.с.47-49).

До відзиву на позовну відповідачем надано докази на підтвердження матеріального стану, а саме довідку про доходи.

Чергове судове засідання у справі призначено на 17 вересня 2025 року, сторони до суду не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлені, належні чином та своєчасно.

Згідно п. 4 прохальної частини позовних вимог, представник позивача просить розгляд справи здійснити за його відсутності (а.с.5).

Відповідач ОСОБА_1 про час та місце слухання справи повідомлена, до суду не з`явилась, надала відзив, згідно якого висловила свою думку щодо заявлених позовних вимог.

З урахуванням викладеного судом встановлено, що сторони про час та місце слухання справи повідомлені, а відтак підстав для відкладення слухання справи судом не встановлено.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази надані позивачем на підтвердження позовних вимог, заперечення відповідача щодо позову, в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Судом встановлено, що між первісним кредитором ПАТ «Дельта Банк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, шляхом підписання заяви № 001-15791-031212 за умовами якого відповідачу було надано кредит в розмірі: 15 000 гривень, строком на 48 місяців, розмір процентної ставки 9.99%, процентна ставка є фіксованою; розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості: 3.49% в місць, розмір комісії за надання кредиту 0, 00 % від суми кредиту (а.с.6;11-12).

Відповідно до п.1.1.1 договору встановлено, що кредит надається на власні потреби. Відповідно до п.3.1 встановлено, що позичальник взяла на себе зобов`язання здійснювати погашення заборгованості щомісячно не пізніше 3 числа кожного місяця у розмірі: 904, 00 гривень, у відповідності до графіку платежу.

П. 4 передбачено: у разі порушення строків сплати платежів, Банк має право з наступного календарного дня за передбаченим цією Пропозицією днем сплати Платежу, нарахувати та стягнути штрафні санкції в розмірі: 10% суми невиконаного зобов`язання, але не менше та/або не більше 150 грн.

Договір підписано власноруч ОСОБА_1 (а.с.6).

Також встановлено, що сторонами договору було підписано графік платежів (а.с.7).

Відповідно до заяви від 03.12.2012 року встановлено, що позичальник звернулась з заявою про здійснення надання кредитних коштів, відповідно до умов кредитного договору, шляхом їх зарахування на рахунок № НОМЕР_1 , який відкрито в ПАО «КБ «НАДРА» (а.с.9).

Факт перерахування грошових коштів підтверджується документом № 106 (а.с.14).

Таким чином, судом встановлено, що кредитодавець свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надав грошові кошти у розмірі, встановленому договором, а відповідач не виконує належним чином зобов`язань за договором.

Факт не виконання, порушення виконання зобов`язань безпосередньо підтверджується самим відповідачем у відзиві, де остання зазначає, що перестала виконувати зобов`язання за договором.

Щодо звернення позивача з даними позовними вимогами, судом встановлено, що 02.06.2020 між ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» та ТОВ «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» було укладено договір № 2253/К про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» відступило право грошової вимоги ТОВ «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» до позичальників, в тому числі за кредитним договором № 001-15791-031212 від 03.12.2012р, що укладений між ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» та ОСОБА_1 сума заборгованості за яким, станом на дату відступлення права вимоги, складає 27 857, 81 гривень (а.с.15-17; 18-19).

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 628 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги по суті - це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Частиною 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постанові від 27 липня 2021 року, прийнятої у справі №910/18943/20 (пункти 35, 42, 43, 45) Верховний Суд зазначив про те, що оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про правомірність нарахування позивачем процентів за прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання на підставі ч.2 ст.625 ЦК України після спливу строку кредитування.

Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України суд вирішує цивільний спір на засадах змагальності із застосуванням принципу диспозитивності в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Як зазначено в ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідачем не надано суду доказів, які б спростовували надані позивачем докази щодо розміру заборгованості за кредитним договором .

За вказаних обставин, суд дійшов висновку, що відповідач порушила зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати відсотків, вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо посилання відповідача про стягнення з неї заборгованості у розмірі: 9 963, 19 гривень, є безпідставним та такими, що суперечать нормам Закону.

Щодо клопотання відповідача про надання розстрочки зі сплати кредиту, суд зазначає наступе.

Так, відповідно до ч.1 ст.267 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання рішення суду, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

За заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (ч.ч.1, 3 ст.435 ЦПК України).

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови (ч.ч. 4, 5 ст. 435 ЦПК України).

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 працює на посаді старшого інспектора в Одеському національному Економічному Університеті. Заробітна плата за період з січня 20205 року по червень 2025 року становить 70 707, 45 гривень (а.с.61). Заробітна платала на місяць становить в середньому 12 000 гривень.

Згідно з ст. 129 - 1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ст. 33 ЗУ «Про виконавче провадження» у виняткових випадках за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання.

Згідно ч.ч. 1, 3, 4 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Закон пов`язує можливість відстрочки та розстрочки виконання рішення лише з об`єктивними, тобто такими, що не залежать від волі боржника, обставинами, які носять винятковий характер і утруднюють виконання рішення суду у строк чи у встановлений судом спосіб.

Таким чином, розстрочка виконання рішення суду може бути надана у виняткових випадках, що обумовлюють об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення або наявність яких робить його виконання неможливим.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

В даному випадку, судом не встановлено, обставин, які б у своїй сукупності вказували на необхідність задоволення відповідача про сплату боргу частинами.

Судом встановлено, що відповідач працевлаштована, отримує стабільний дохід у виді заробітної плати, сума боргу, яку позивач просить стягнути з відповідача є 27 857, 81 гривень.

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк.

З аналізу вказаної норми права вбачається, що відстрочення виконання судового рішення є правом, а не обов`язком суду (судова дискреція або "суддівський розсуд"), яке реалізується виключно у виняткових випадках за наявності підстав, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, та доказів, що підтверджують наявність таких підстав.

При вирішенні питання про відстрочку виконання судового рішення враховуються, зокрема, матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Дослідивши заяву відповідача, суд дійшов висновку, що така задоволенню не підлягає, оскільки відповідачем не доведено обставин, які б у своїй сукупності вказували на необхідність задоволення відповідача про сплату боргу частинами.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача сплачені ним і документально підтвердженні судові витрати зі сплати судового збору у розмірі: 3 028, 00 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526, 530, 611, 612, 625-628, 1054-1055 ЦК України, ст. ст. 2, 5, 10, 12, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 279, 354 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» (, юридична адреса: 79037, м. Львів, вул. Богдана Хмельницького, буд. 212, офіс № 413, адреса для листування: 01001, м. Київ, провулок Рильський) заборгованість за кредитним договором у розмірі: 27 857, 81 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» (, юридична адреса: 79037, м. Львів, вул. Богдана Хмельницького, буд. 212, офіс № 413, адреса для листування: 01001, м. Київ, провулок Рильський) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі: 3 028, 00 гривень.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 22.09.2025р.

Суддя: