Справа № 352/2060/24
Провадження № 22-ц/4808/1392/25
Головуючий у 1 інстанції Кузьменко С. В.
Суддя-доповідач Василишин Л. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючої (суддя-доповідач) Василишин Л. В.,

суддів: Баркова В. М., Максюти І. О.,

секретаря Петріва Д.Б.

за участю апелянта ОСОБА_1 ,

представника апелянта адвоката Манукян М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скарг у представника ОСОБА_1 - адвоката Манукян Марти Андріївни на рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 17 липня 2025 року, ухвалене у складі судді Кузьменка С. В. в місті Івано-Франківську, повний текст якого складено 25 липня 2025 року, у справіза позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Струць Т. І. звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування в особі Управління «Служба у справах дітей» Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про позбавлення батьківських прав.

Позов мотивований тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківського від 28 квітня 2022 року було розірвано.

Під час перебування сторін у шлюбі у них народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який фактично проживає разом із позивачкою.

Відповідач з 2020 року не бере участі у вихованні сина, не забезпечує його матеріально, не відвідує та не спілкується із ним, не забезпечує йому необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на розвиток дитини.

Відповідач повністю відсутній у житті дитини, незважаючи на те, що позивачка жодного разу не чинила йому перешкод у спілкуванні та побаченні із сином. Дитина не пам`ятає свого біологічного батька, а тому у найкращих інтересах дитини буде позбавлення батьківських прав відповідача і залишення дитини під повною опікою матері.

Враховуючи викладене, представник позивачки просила суд позбавити батьківських прав ОСОБА_2 щодо його неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 25 жовтня 2024 року залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду

Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 17 липня 2025 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що під час розгляду цієї справи судом встановлено, що відповідач не спілкується із сином з моменту його народження, не відвідує його в дитячому садочку та не бере участі в його житті, водночас виконує свій обов`язок щодо матеріального забезпечення дитини та послідовно висловлював свою позицію щодо відмови в задоволенні позову, після відкриття провадження у справі звернувся до органу опіки та піклування із заявою про визначення способу та участі у спілкуванні та вихованні дитини, що в сукупності свідчить про можливість виправлення відповідачем своєї поведінки в майбутньому.

Крім того, суд вказав, що позбавлення батьківських прав відповідача матиме негативний вплив на свідомість дитини, в найкращих інтересах якої є спілкування із обома батьками. Ба більше, такий захід є крайнім заходом впливу на батьків, поведінку яких у кращу сторону неможливо змінити.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги

Представник ОСОБА_1 - адвокат Манукян М. А. на рішення суду подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції проігнорував той факт, що належними доказами підтверджено факт невиконання відповідачем батьківських обов`язків щодо сина ОСОБА_3 . Крім того, поведінка відповідача під час розгляду справи в суді свідчить про його байдужість до сина та небажання спілкуватися із ним, оскільки протягом всього часу перебування справи на розгляді він жодного разу не приїхав до сина, не подзвонив йому.

Посилання суду першої інстанції в обґрунтування свого висновку щодо відмови у задоволенні позову на те, що відповідач звернувся до органу опіки та піклування із заявою про визначення способу та участі у спілкуванні та вихованні дитини є необґрунтованим. Такі дії відповідач вчинив виключно з метою створення штучного доказу нібито його бажання брати участь у вихованні дитини, так як жодні перешкоди у спілкуванні із дитиною відповідачу з боку позивачки ніколи не чинилися.

Також поза увагою суду першої інстанції залишилися інтереси дитини, для захисту якої і був пред`явлений цей позов, та яка має право на розвиток у безпечному середовищі, без психотравмуючої появи відповідача через багато років для відновлення спілкування із нею.

Крім того, представник апелянтки уважає помилковим посилання суду першої інстанції в обґрунтування відсутності підстав для позбавлення відповідача батьківських прав на факт виконання ним обов`язку щодо сплати аліментів, оскільки батьківські обов`язки включають не лише матеріальне утримання дитини, а й її фізичний, духовний розвиток, спілкування, виховання, створення умов для навчання тощо.

Представник апелянтки також звертає увагу суду на необґрунтованість висновку органу опіки та піклування від 22 січня 2025 року та його невідповідність дійсним обставинам. Так, у висновку зазначено про те, що відповідач не знав місця проживання дитини і тому не брав участі у його вихованні. Вказана обставина спростованами показаннями свідків та поясненнями самого відповідача, однак не врахована судом першої інстанції.

Вирішуючи спір між сторонами, суд першої інстанції також проігнорував численні висновки Верховного Суду, викладені у цій категорії справ. Зокрема, ВС неодноразово наголошував на тому, що факт заперечення відповідачем щодо позову не свідчить про інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку на краще, а позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу спілкуватися із дитиною та звертатися до суду із позовом про поновлення батьківських прав (постанова ВС від 29 вересня 2021 року у справі № 459/3411/18). У постанові від 26 січня 2022 року у справі № 203/3505/19 ВС вказав, що відсутність протягом тривалого часу піклування про фізичний і духовний дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надання дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяння засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі є підставами для позбавлення батьків батьківських прав. Крім того, ВС у постанові від 23 червня 2022 року у справі № 175/1713/20 зазначив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце не тільки коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, що є основою батьківського піклування дитиною. Але й коли батьки, надаючи дитині житло та необхідне харчування, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини.

Наведене, на думку представника апелянтки, свідчить про безпідставність висновків суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, а тому просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Позиція інших учасників справи

Учасники справи своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися, що відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Заяви (клопотання) учасників справи

У судовому засіданні апелянтка та її представник вимоги скарги підтримали, просили її задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений судом про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу.

Представник Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради - Миргород В. В. подав заяву про рогляд справи без участі представника Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради як органу опіки та піклування.

Позиція Івано-Франківського апеляційного суду

Згідно з статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянтки та її представника, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Фактичні обставини справи

Встановлено, що згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 29 жовтня 2020 року Дрогобицьким міським відділом ДРАЦС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 . Його батьками є: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 5, том 1).

Відповідно до листа директора закладу дошкільної освіти (ясла-садок) № 133 Львівської міської ради від 04 липня 2024 року № 23, з 21 листопада 2022 року у закладі перебуває дитина ОСОБА_3 , якого в заклад завжди приводить і забирає мати, і тільки вона цікавиться успіхами і поведінкою дитини. Батько дитини жодного разу не відвідував заклад з питаннями щодо виховання дитини, ніколи не приводив і не забирав дитину, не цікавився її успіхами (а.с. 4, том 1).

Відповідно до листа директора КНП «Дрогобицька міська лікарня» від 05 липня 2024 року № 1122, дитина ОСОБА_3 спостерігається та лікується у сімейного лікаря. За дитиною доглядає мама. Батько дитини не цікавився здоров`ям дитини, не приходив до сімейного лікаря з приводу захворювання та профщеплень дитини (а.с. 4, зворот, том 1).

Згідно із довідками ВЧ НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 № 4, 5, 6, 7 від 21 серпня 2024 року, за період з січня по грудень 2021 року розмір виплат постійного характеру ОСОБА_2 становить 173539,37 грн, утримання за виконавчим листом - 43367,82 грн; за період з січня по грудень 2022 року розмір виплат постійного характеру ОСОБА_2 становить 338799,56 грн, утримання за виконавчим листом - 80556,78 грн; за період з січня по грудень 2023 року розмір виплат постійного характеру ОСОБА_2 становить 388174 грн, утримання за виконавчим листом - 95587,89 грн; за період з січня по серпень 2024 року розмір виплат постійного характеру ОСОБА_2 становить 258879,73 грн, утримання за виконавчим листом - 63749,13 грн (а.с. 29-31, том 1).

Скріншотами листів з електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_4 на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_5 підтверджено факт направлення повідмовлень: 28 січня 2021 року зі змістом: «ОСОБА_1 ти мене ігноруєш. Як ОСОБА_3 », 29 квітня 2021 зі змістом: «ти мене заблокувала, для чого», 07 травня 2021 року зі змістом: «ОСОБА_1 доброго дня. Як ОСОБА_3 . Ти правильно подала документи на аліменти. Відмова чомусь. Відпиши як малий» (а.с. 32-33, том 1).

У Автоматизованій системі виконавчих проваджень наявне виконавче провадження № НОМЕР_3, за яким ОСОБА_2 є боржником, а ОСОБА_1 стягувачем (а.с. 34, том 1).

ОСОБА_2 здійснив переказ коштів у сумі 1005,03 грн ОСОБА_1 , призначення платежу: «переказ власних коштів. Переказ ОСОБА_3 день народження», що підтверджується відповідним скріншотом (а.с. 35, том 1).

Згідно із довідкою ВЧ НОМЕР_2 НГУ МВС України від 27 серпня 2024 року № 852, капітан ОСОБА_2 дійсно проходить військову службу за контрактом в Національній гвардії України з 28 вересня 2017 року, а у військовій частині НОМЕР_2 Національної гвардії України з 18 лютого 2019 року по цей час (а.с. 36, том 1).

Довідкою ВЧ НОМЕР_2 НГУ МВС України від 27 серпня 2024 року№ 50/72/13/1-36 підтверджується факт того, що з ОСОБА_2 по місцю проходження служби утримуються та перераховуються за належністю аліменти згідно з постановою про звернення стягнення на заробітну плату, стипендію та інші доходи боржника від 01 червня 2021 року ВП № НОМЕР_3 (а.с. 37, том 1).

Згідно із інформацією, наданою ВЧ НОМЕР_2 НГУ МВС України 03 грудня 2024 року, ОСОБА_2 в період часу з 01 січня 2021 року участь в бойових діях не брав. В 2022 році не використовував щорічну основну відпустку. За 2023 рік використовував відпустку з 14 по 30 серпня та з 06 по 22 листопада. За 2024 рік використовував відпустку з 22 липня по 07 серпня та з 21 листопада по 07 грудня (а.с. 120, том 1).

Відповідно до довідки аварійно-рятувального загону спеціального призначення ГУ ДСНС України у Львівській області від 18 листопада 2024 року № 58-00-291/58-02-02, ОСОБА_1 проходить службу в цьому загоні з 01 березня 2024 року на посаді начальника хіміко-радіометричної лабораторії групи радіаційного, хімічного та біологічного захисту (а.с. 121, том 1).

Згідно із висновком органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 22 січня 2025 року № 260001-вих-8692, вирішено за недоцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В обґрунтування висновку зазначено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на недобросовісних батьків, ОСОБА_2 бажає змінити свою поведінку на краще та брати участь у вихованні малолітнього сина, а тому позбавлення його батьківських прав є передчасним (а.с. 151-153, том 1).

18 червня 2025 року ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку направив керівнику органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради заяву про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу та участі у сплікуванні та вихованні дитини, в якій він просив визначити такий спосіб його участі у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : другу та четверту неділю місяця з 12 год по 18 год (а.с. 7, том 2).

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до частини першої статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У статті 18 цієї Конвенції визначено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено статтею 7 СК України, згідно з положеннями якої жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР.

Відповідно до частин першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення наведених положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має один з батьків.

Відмовляючи у задоволенні позову про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, суд першої інстанції, надавши оцінку доводам сторони позивачки, дослідивши та оцінивши всі докази у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і допускається тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Водночас у справі, яка переглядається, стороною позивачки не надано беззаперечних доказів, які би свідчили про ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та його винної поведінки, а також не доведено у чому саме полягає захист інтересів дитини при позбавленні батька відносно нього батьківських прав. Сам лише факт проживання батька окремо від дитини, невідвідування ним дошкільного закладу та дитячої поліклініки, не є достатньою підставою для висновку про доцільність позбавлення з огляду на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом для впливу на особу, яка не виконує батьківських обов`язків. Ба більше, як правильно зазначив суд першої інстанції, відповідач сплачує аліменти на сина, брав участь у судових засіданнях, категорично заперечував проти позбавлення його батьківських прав, залучив адвоката для належного представництва його інтересів в суді першої інстанції, подав відзив на позов, що свідчить про його інтерес до сина, про бажання брати участь у його вихованні та змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків.

Доводи апеляційної скарги про безпідставне врахування судом першої інстанції висновку органу опіки та піклування колегія суддів відхиляє, оскільки такий висновок є достатньо обґрунтованим та мотивованим. Так, орган опіки та піклування встановив, що відповідач дійсно не бере участі у вихованні дитини, однак не втратив інтерес до сина та має намір налагодити із ним відносини. Обставин, які би могли свідчити про наявність загрози для неповнолітнього ОСОБА_3 , його здоров`ю та розвитку з боку батька, судом не встановлено, як і не встановлено будь-яких інших фактів, які могли би виправдати позбавлення батька батьківських прав, а тому висновок органу опіки та піклування щодо передчасності позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав спрямований на захист прав та інтересів дитини, збереження сімейних зв`язків між батьком та сином.

Доводи апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції висновків Верховного Суду у наведених у апеляційній скарзі постановах Верховного Суду є необґрунтованими, оскільки оскаржуване судове рішення не суперечить загальним висновкам Верховного Суду щодо застосування норм права у спірних правовідносинах, крім іншого, такі висновки зроблені за інших обставин, встановлених у кожній із зазначених справ та наявних у ній доказів.

Водночас, обставини цієї справи вказують на наявність підстав для того, щоб попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виконання своїх обов`язків щодо виховання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з огляду на встановлені судом обставини у справі. ОСОБА_3 повинен докласти зусиль для належного виконання батьківських обов`язків, встановити контакт з дитиною, спілкування та забезпечення її виховання та утримання відповідно до її потреб.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що залишення поза увагою попередження суду про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків в подальшому може бути визнано достатньою підставою для позбавлення батьківських прав (постанови Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року в справі № 464/2040/23, від 06 березня 2024 року в справі № 317/2256/22 від 22 січня 2025 року в справі № 333/8983/23).

Згідно з частиною першою статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною четвертою статті 376 ЦПК України передбачено, що зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, рішення суду першої інстанції змінити шляхом доповнення його резолютивної частини попередженням відповідача про необхідність змінити ставлення до своїх батьківських обов`язків щодо виховання сина.

Керуючись статтями 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Манукян Марти Андріївни задоволити частково.

Рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 17 липня 2025 року змінити шляхом доповнення його резолютивної частини абзацом такого змісту:

Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виконання своїх обов`язків щодо виховання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Контроль за виконанням обов`язків батька покласти на Орган опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради.

В іншій частині рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 17 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 03 жовтня 2025 року.

Суддя-доповідач: Л. В. Василишин

Судді: В. М. Барков

І. О. Максюта