РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" вересня 2025 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Адамовича О.Й.,

за участю секретаря судового засідання Світко Т.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представник відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м.Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

До Корольовського районного суду м.Житомира за підсудністю з Богунського районного суду м. Житомира надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди.

За змістом позовних вимог позивач просить стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 10000,00 грн. моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог вказано, що 15.05.2024 р. знайома позивачки ОСОБА_4 переслала їй зображення виконавчого листа про стягнення з неї заборгованості за наслідками розгляду судової справи №295/16979/23 та повідомила, що цей виконавчий лист оприлюднений в месенджері Вайбер в групі ОСББ. При цьому позивачці не було відомо про наявність офіційних претензій з боку ОСББ та про те, що відбувається вищевказаний суд. Вищевказаний виконавчий лист містить персональні дані позивачки (адреса місця проживання, дата народження) на розповсюдження яких позивачка згоди не давала. Також зазначено, що вищевказане заочне рішення суду ухвалою суду від 13.08.2024 року по справі №295/16979/23 було скасоване при цьому суд встановив: " Зі змісту листа AT «Укрпошта» №1.10004.-16910-24 від 25.06.2024 вбачається, що повідомлення про надходження поштової кореспонденції ОСОБА_5 не були вкладені до абонентської скриньки у зв`язку з відсутністю листоноші, повідомлення направлялись на мобільний номер телефону, вказаний при направленні позовної заяви. Згідно накладної AT «Укрпошта» №643 від 29.12.2023 вбачається, що під час направлення представником ОСББ "Покровське 94" відповідачу позовної заяви з додатками номер мобільного телефона отримувача кореспонденції ОСОБА_1 ним вказаний НОМЕР_1 . Разом з тим, зі змісту цього ж повідомлення та позовної заяви вбачається, що даний номер мобільного телефону вказаний і як контактний номер відправника - ОСББ "Покровське 94" та зазначений як контактний номер представника ".

Вищевказані протиправні дії завдали позивачу моральної шкоди у вигляді душевних страждань, яких вона зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї, яку вона оцінює в 10000,00 грн.

Ухвалою від 19.11.2024 року у справі відкрито провадження та постановлено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження викликом сторін.

25.12.2025 року від представника відповідача адвоката Довгалюка Р.О. до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вказує, що обставини публікації виконавчого листа є абсолютно не доведеними, оскільки до позовної заяви долучено тільки сканкопію виконавчого листа, а докази його публікації відсутні. Також зазначає, що якщо і припустити, що мало місце публікації виконавчого листа, то в даному випадку слід враховувати середовище (місце) поширення, як вказав позивач, таке поширення відбулось в межах групи співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , які реалізували своє право на управління даним будинком, шляхом створення юридичної особи - ОСББ «ПОКРОВСЬКЕ 94», а від так в даному випадку існують також корпоративні відносини, зокрема співвласники ОСББ «ПОКРОВСЬКЕ 94» мають право отримувати інформацію про діяльність вказаного ОСББ, так як є його співвласниками, що вочевидь не може вказувати на протиправність дій Відповідача, який діяв, як голова правління ОСББ «ПОКРОВСЬКЕ 94». Крім того, позивач має вимоги до Відповідача про стягнення моральної шкоди, яка начебто завдана внаслідок поширення персональних даних Позивача, однак Позивачем абсолютно проігноровано те, що ці дані були поширені третьою особою, ще раніше. Державна судова адміністрація України адмініструє веб-портал «Судова влада», де не тільки публікується інформація про сторони судових справ (прізвище, ім`я, по батькові) та номери судових справ, а де також можна віднайти щодо конкретної особи відповідну інформацію, також на офіційному веб-сайті Богунського районного суду м.Житомира, також здійснено публікацію щодо справи № 295/16979/23 та її сторін, а від так за допомогою Єдиного державного реєстру судових рішень, можна отримати доступ до всіх судових рішень, які приймаються в межах відповідної судової справи, в тому числі щодо судової справи № 295/16979/23. Беручи до уваги вищевикладене, інформація про існування судової справи за участі Позивача та Відповідача, результати її розгляду є публічними і загальнодоступними, а від так питання про завдання моральної шкоди Відповідачем Позивачу, в результаті поширення інформації, яка є в загальному доступі, не може розглядатись, як порушення (а.с 50-54).

Позивач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Висловила бажання розглядати справу за відсутності свого представника адвоката Косигіна С.В.

Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку з відсутністю доказів публікації. Також звернув увагу, що позов подано не до ОСББ «Покровське 94», а до фізичної особи.

Заслухавши пояснення учасників справи, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого, визнання права, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу місцевого самоврядування тощо.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, додала до позовної заяви скріншот (знімок екрану) телефону, де міститься текст повідомлення у месенджері «Viber» у формі фотокопії виконавчого листа Богунського районного суду м.Житомира про стягнення боргу з ОСОБА_1 на користь ОСББ "Покровське 94" заборгованість за надані послуги в розмірі 12922,69грн., що складається з:11841,66грн. - боргу зі сплати внесків на утримання будинку, 118,74грн - пеня, 356,21грн.- 3% річних, 1071,94грн. - інфляційних втрат, а також суму сплаченого судового збору в розмірі 2684грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3000грн. (а.с. 8).

Також в оприлюдненій фотокопії виконавчого листа містилися відомості про боржника такого змісту: « ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 …»

Позивач вважає, що поширення відповідачем її персональних даних завдали їй моральної шкоди у вигляді душевних страждань та необхідним розміром компенсації за завдані моральні збитки зазначає саме 10000,00 грн.

Допитана позивач як свідок засвідчила суду, що вона проживає у будинку АДРЕСА_1 з моменту введення його в експлуатацію. Вказаний будинок спочатку обслуговував ЖЕК №24, потім прийшов ОСОБА_3 , який орендував квартиру у вказаному будинку, та почав агітувати за створення ОСББ. Голова ОСББ «Покровське 94» Нановський О.А. створив Viber-групу для комунікації зі співвласниками щодо важливих подій, що стосуються будинку. В травні 2024 року від сусідів вона дізналася про публікацію у Viber-групі ОСББ виконавчого документа про стягнення з неї боргу, де окрім іншого було зазначено її персональні дані, згоду на оприлюднення яких, тим паче серед співвласників будинку, вона не давала.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні засвідчила суду, що восени 2024 року голова ОСББ «Покровське 94» Нановський Олександр Анатолійович опублікував у Viber-групі ОСББ виконавчий документ про стягнення з ОСОБА_1 боргу, з усіма її персональними даними. Цю публікацію вона показала ОСОБА_1 , оскільки остання в цій групі не зареєстрована.

Статтею 32 Конституції України встановлено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про інформацію» інформація про фізичну особу (персональні дані) - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Згідно з частиною другою статті 11 Закону України «Про інформацію» не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження.

Статтею 2 Закону України «Про захист персональних даних» передбачено, що персональні дані - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована; розпорядник персональних даних - фізична чи юридична особа, якій володільцем персональних даних або законом надано право обробляти ці дані від імені володільця; суб`єкт персональних даних - фізична особа, персональні дані якої обробляються.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про захист персональних даних» встановлено, що поширення персональних даних передбачає дії щодо передачі відомостей про фізичну особу за згодою суб`єкта персональних даних. Поширення персональних даних без згоди суб`єкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках, визначених законом, і лише (якщо це необхідно) в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Виконання вимог встановленого режиму захисту персональних даних забезпечує сторона, що поширює ці дані. Сторона, якій передаються персональні дані, повинна попередньо вжити заходів щодо забезпечення вимог цього Закону.

Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року №2-рп/2012 відповідно до частин першої, другої статті 32 Основного Закону України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України; не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Зазначеним вимогам Конституції України кореспондують положення законодавства України, якими передбачено, що: збирання, зберігання, використання і поширення інформації про особисте життя фізичної особи без її згоди не допускаються, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (абзац другий частини першої статті 302 Цивільного кодексу України); поширення персональних даних без згоди суб`єкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (частина друга статті 14 Закону України «Про захист персональних даних» від 1 червня 2010 року № 2297-VI (далі - Закон № 2297); конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом (частина друга статті 21 Закону України «Про інформацію» від 2 жовтня 1992 року № 2657-ХІІ зі змінами (далі - Закон № 2657); розпорядники інформації, які володіють конфіденційною інформацією, можуть поширювати її лише за згодою осіб, які обмежили доступ до інформації, а за відсутності такої згоди - лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (частина друга статті 7 Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13 січня 2011 року № 2939-VI (далі - Закон № 2939).

Таким чином, лише фізична особа, якої стосується конфіденційна інформація, відповідно до конституційного та законодавчого регулювання права особи на збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації має право вільно, на власний розсуд визначати порядок ознайомлення з нею інших осіб, держави та органів місцевого самоврядування, а також право на збереження її у таємниці.

Конституційний Суд України, даючи офіційне тлумачення частин першої, другої статті 32 Конституції України, вважає, що інформація про особисте та сімейне життя особи (персональні дані про неї) - це будь-які відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована, а саме: національність, освіта, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, матеріальний стан, адреса, дата і місце народження, місце проживання та перебування тощо, дані про особисті майнові та немайнові відносини цієї особи з іншими особами, зокрема членами сім`ї, а також відомості про події та явища, що відбувалися або відбуваються у побутовому, інтимному, товариському, професійному, діловому та інших сферах життя особи, за винятком даних стосовно виконання повноважень особою, яка займає посаду, пов`язану зі здійсненням функцій держави або органів місцевого самоврядування. Така інформація про фізичну особу та членів її сім`ї є конфіденційною і може бути поширена тільки за їх згодою, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Даючи офіційне тлумачення положень частин першої, другої статті 32 Конституції України у системному зв`язку з частиною другою статті 34 цієї Конституції, Конституційний Суд України дійшов висновку, що збирання, зберігання, використання та поширення державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами конфіденційної інформації про особу без її згоди є втручанням в її особисте та сімейне життя, яке допускається винятково у визначених законом випадках і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Отже, враховуючи положення чинного законодавства, а також правову позицію Конституційного Суду України, викладену в рішенні в справі №2-рп/2012, ОСОБА_3 , опублікувавши персональні дані позивача у Viber-групі, діяв всупереч вимог статті 32 Конституції України, Закону України «Про інформацію», Закону України «Про доступ до публічної інформації» та Закону України «Про захист персональних даних», оскільки повідомлення в месенджері «Viber» надсилалося не лише позивачу у справі, а й іншим учасникам групи, в т.ч. співвласникам будинку якими створено ОСББ «Покровське 94».

Щодо захисту прав позивача шляхом компенсації моральної шкоди суд зазначає наступне.

Згідно з ст. 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими Главою 3 ЦК України, зокрема: відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та/або моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню, що передбачено ст. 280 ЦК України.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у приниженні честі, гідності, також ділової репутації фізичної або юридичної особи (п.4 ч.2 ст. 23 ЦК України).

Частиною 3 ст. 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У відповідності до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно п.6 абз.6 п.19 Постанови Пленуму ВСУ від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду. Суди мають використовувати широкі можливості, що надає розгляд справи про захист гідності, честі та ділової репутації, для підвищення культури спілкування, з`ясовувати обставини поширення недостовірної інформації.

Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 5 постанови від 31 березня 1995р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно з п. 9 Постанови розмір відшкодування зазначеної шкоди суд повинен визначати залежно від характеру й обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат і з урахуванням інших обставин; при цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Позивачем заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн, мотивуючи тим, що поширення її персональних даних завдало істотної моральної шкоди у вигляді душевних страждань.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Зазначені роз`яснення містяться в Постанові Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року.

В даному випадку поширення відповідачем персональних даних позивача в месенджері «Viber» без її згоди, що було також доведено до інших учасників цієї групи, а саме співвласникам будинку ОСББ «Покровське 94», тобто набуло суспільного характеру.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З врахуванням перелічених факторів, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що заявлений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди в 10000,00 гривень є завищеним.

Суд враховує, що хоча відповідачем і була оприлюднена інформація про заборгованість позивача з відомостями про персональні дані, однак сума боргу була підтверджена в подальшому рішенням Богунського районного суду м.Житомира у справі №295/16979/23 (а.с. 56).

Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує в сукупності негативні наслідки, які настали для позивача, внаслідок чого порушений її нормальний уклад життя, характер та обсяг її страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнала позивач, що суттєво погіршило якість її життя та безумовно змінило її нормальний життєвий ритм, те що поширені її персональні дані побачили особи, які є співвласникам будинку ОСББ «Покровське 94», в якому проживає позивач, враховуючи ступінь вини відповідача, та виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, приходить до висновку, що за вказаних обставин, відшкодування моральної шкоди в сумі 3000,00 гривень є достатнім та обґрунтованим.

Щодо доводів представника відповідача про неналежного відповідача, то суд вважає, що ОСОБА_3 є належним відповідачем, оскільки публікація (оприлюднення) відбулася в межах месенджера, який використовується фізичними особами членами ОСББ «Покровське 94» та не є зареєстрованим засобом інформації юридичної особи.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача підлягає стягненню на користь держави 363,36 грн. судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2-13, 76-83, 89, 141, 259, 263-265, 279,354-355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 3000 (три тисячі) грн. 00 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 363,36 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м. Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Головуючий суддя О. Й. Адамович

Дата складання повного тексту рішення: 16.09.2025