Справа № 490/4843/25
н/п 2/490/3270/2025
ЦЕНТРАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. МИКОЛАЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2025 року м. Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Саламатіна О.В., за участю секретаря судового засідання Рябой Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Універсальна товарна біржа «Миколаївська нерухомість 2000», про визнання угоди дійсною,

ВСТАНОВИВ:

18.06.2025 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Універсальна товарна біржа «Миколаївська нерухомість 2000», в якій позивач просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна №1-31, укладений 07 червня 2000 року на Універсальній товарній біржі «Миколаївська нерухомість 2000», а саме 7/100 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

В обґрунтування вимог посилається на те, що згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна за №1-31, зареєстрованого на Універсальній товарній біржі «Миколаївська нерухомість 2000» 07 червня 2000 року, ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_3 придбав 7/100 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Після його смерті відкрилась спадщина та приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Власовою С.Я. за заявою позивача було заведено спадкову справу №21/2024, номер у спадковому реєстрі 76982140.

14.11.2024 року позивач отримав Постанову приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в якій зазначено, що йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом відмовлено, у зв`язку з ти, що наданий договір купівлі-продажу 7/100 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 було укладено з порушенням норм чинного законодавства.

Вищевказаний договір купівлі-продажу не був посвідчений нотаріально, тому позивач, позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину та розпоряджатися спадковим майном і таким чином відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) вимушений звертатися до суду за захистом та відновленням своїх прав, шляхом визнання угоди купівлі-продажу дійсною.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.06.2025 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Саламатіна О.В.

19.06.2025 року матеріали справи передано на розгляд судді.

Відповідно до ч.ч. 6, 7 ст. 187 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) судом 20.06.2025 року було направлено відповідні запити та 14.07.2025 року отримана інформація щодо місць проживання (перебування) відповідачки ОСОБА_2 .

Як вбачається з відповідей Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Миколаївській області від 14.07.2025 року, ОСОБА_2 не значиться.

Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Саламатіна О.В. від 28.07.2025 року прийнято до свого провадження цивільну справу за вказаним позовом та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначено на 04.09.2025 року.

04.09.2025 року представниця позивача адвокат Українець С.В. подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити без її з позивачем участі, вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

У судове засідання 04.09.2025 року відповідачка та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору не з`явилися, у зв`язку з чим, розгляд справи було відкладено на 02.10.2025 року.

Відповідачка ОСОБА_2 , та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Універсальна товарна біржа «Миколаївська нерухомість 2000» в судове засідання 02.10.2025 року повторно не з`явилися, повідомлені про дату, час та місце слухання справи належним чином, про причини неявки суд не повідомили, відзив на позов та пояснення до суду не надали.

Пунктом 1 частини 3 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) встановлено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

У відповідності до частини 2 статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Згідно договору купівлі-продажу за №1-31, зареєстрованого на Універсальній товарній біржі " Миколаївська нерухомість 2000" 07 червня 2000 року, ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_3 придбав 7/100 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . В цілому домоволодіння, складається з: житлової прибудови кам`яної, розміром житлової площі 53,3 кв.м. (на плані Літ. В), частини житлового будинку кам`яної, житловою площею 162,8 кв.м. (на плані Літ. А), частини житлового будинку кам`яної, житловою площею 58 кв.м. (на плані Літ. Б), частини житлового будинку кам`яної, роміром 51,4 кв.м. (на плані Літ. В), сарая кам`яного (на плані Літ. Г), сарая дерев`яного (на плані Літ. Х), вбиральні (на плані Літ. С)Ю сараїв дерев`яних (на плані Літ.Літ. Р,О,Т), споруд.

Вказаний житловий будинок належав ОСОБА_2 на підставі свідоцтва «Про право на спадщину за законом», від 27.06.1997 року, виданого державним нотаріусом Першої Миколаївської державної нотаріальної контори Дворецькою О.М. за реєстровим №3-1959, зареєстрованого в ММБТІ 17.07.1997 року, за реєстровим №2170.

Свої зобов`язання за договором купівлі-продажу за №1-31 від 07 червня 2000 року ОСОБА_3 виконав повністю: прийняв 7/100 частин вказаного домоволодіння, сплатив їх вартість та зареєструвала даний договір купівлі-продажу 30.06.2000 року в реєстровій книзі №9 за реєстровим №2170.

З реєстраційного посвідчення ММБТІ від 30.06.2000 року вбачається, що 7/100 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу №1-31 від 07.06.2000 року та записано в реєстрову книгу №9 за реєстровим №2170.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 09.05.2024 року Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про що 09.05.2024 року було складено відповідний актовий запис №594.

Приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Власовою С.Я., після заяви позивача, було заведено спадкову справу №21/2024, номер у спадковому реєстрі 76982140, що підтверджується копією витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі.

14.11.2024 року позивач отримав Постанову приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в якій зазначено, що йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом відмовлено, у зв`язку з ти, що наданий договір купівлі-продажу 7/100 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 було укладено з порушенням норм чинного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 р. встановлено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Згідно зі ст. 153 ЦК України (в редакції 1963 року), який діяв на момент укладення правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР 1963 року, що діяв на час укладення договору купівлі-продажу від 07.06.2000 року, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 47 УРСР (в редакції 1963 року) нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу.

Якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року №3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (зі змінами та доповненнями) роз`яснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу (у тому числі при придбанні на біржових торгах). Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов.

Зі змісту договору №1-31 від 07.06.2000 року вбачається, що даний договір укладений у відповідності до вимог ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», зареєстрований на Універсальній товарній біржі «Миколаївська нерухомість 2000», та згідно цього договору, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає.

Договором №1-31 від 07.06.2000 року передбачено, що у відповідності до вимог ст. 227 ЦК України даний договір підлягає реєстрації в БТІ.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» в редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу, біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня.

Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Зміст біржової угоди (за винятком найменування товару, кількості, ціни, місця і строку виконання) не підлягає розголошенню. Цю інформацію може бути надано тільки на письмову вимогу судам, органам прокуратури, служби безпеки, внутрішніх справ, арбітражному суду та аудиторським організаціям у випадках, передбачених законодавством України.

Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

Договір купівлі-продажу №1-31, було складено та зареєстровано 07 червня 2000 року на Універсальній товарній біржі "Миколаївська нерухомість 2000".

При цьому, здійснивши державну реєстрацію в КП «ММБТІ» право власності за №2170 від 30.06.2000 року, держава цим самим визнала право власності позивача на спірну частину домоволодіння, як таке, що виникло на не заборонених законом підставах.

Закон України «Про товарну біржу" в редакції, діючий на час укладення договору купівлі-продажу, дозволяв членам біржі проводити біржову операцію з купівлі-продажу товарів, допущених до обігу на товарній біржі, якщо її учасниками є члени біржи та якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. В такому випадку біржовий договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягав, проте набувача нерухомості це не звільняло від здійснення реєстрації договору, за яким набуто право власності на нерухоме майно в органах БТІ, що на той час виконували функції органу державної реєстрації об`єктів нерухомості.

При цьому чіткої регламентації механізму допуску товарів до обігу на товарній біржі на той час не існувало. Необхідні зміни дост. 15 Закону України «Про товарну біржу», що дозволяли відмежувати об`єкти нерухомості від біржових операцій були внесені лише у 2003 році.

У редакції Закону України «Про товарну біржу», що діяла на час укладення договору купівлі-продажу спірної частини домоволодіння у 2000 році, не передбачалися правові наслідки у вигляді недійсності договору, укладеного та зареєстрованого на біржі, у разі порушення вимог, встановлених ст. 15 цього Закону до біржової операції, як щодо допуску товарів до обігу на біржі, так і щодо прийняття у члени біржи.

Біржові операції дозволяється здійснювати тільки членам біржі або брокерам.

Тому в цьому контексті немає підстав для визнання нікчемним договору купівлі-продажу №1-31, складеному та зареєстрованому 07 червня 2000 року на Універсальній товарній біржі "Миколаївська нерухомість 2000, за яким ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_3 придбав 7/100 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Водночас зазначений договір купівлі-продажу у встановленому законом порядку недійсним, як оспорюваний, в частині невідповідності вимогам Закону України «Про товарну біржу», не визнавався.

Крім того згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на викладене, оскільки сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу та така домовленість підтверджується письмовими доказами, повністю виконали умови угоди, яку не було нотаріально засвідчено з посиланням на ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», є підстави для визнання договору купівлі-продажу №1-31 від 07.06.2000 року, складеного та зареєстрованого на Універсальній товарній біржі "Миколаївська нерухомість 2000", за яким ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_3 придбав 7/100 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Частиною 1 статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Розподіляючи судові витрати, суд виходить з положень ст. 141 ЦПК України та вважає необхідним стягнути з відповідачки ОСОБА_2 на користь позивача суму сплаченого судового збору, згідно квитанції №4918-2642-5832-4989 від 17.06.2025 року в розмірі 1211,20 грн.

Керуючись статтями 12, 13, 81, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 (проживає за адресою: АДРЕСА_2 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Універсальна товарна біржа «Миколаївська нерухомість 2000» (, юридична адреса: 54000, м. Миколаїв, вул. Шевченка, буд. 44/15), про визнання угоди дійсною, задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна №1-31 від 07.06.2000 року, складеного та зареєстрованого на Універсальній товарній біржі "Миколаївська нерухомість 2000", за яким ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_3 придбав 7/100 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір, сплачений при поданні позову у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення може бути оскаржено позивачем до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.В. Саламатін