КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2025 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/2500/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач),

суддів: Писаної Т. О., Саліхова В. В.,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Дніпровського районного суду міста Києва

від 29 липня 2024 року

у цивільній справі № 760/11195/23 Дніпровського районного суду міста Києва

за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк»

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2023 року позивач АТ «Універсал Банк» звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив суд стягнути з відповідача заборгованість за Договором про надання банківських послуг «Monobank» від 20.04.2018 у розмірі 89 572,69 грн станом на 15.02.2023, в тому числі: загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) - 89 572,69 грн, стягнути із відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 2 684 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20.04.2018 ОСОБА_1 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав Анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 20.04.2018. АТ «Універсал Банк» свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. На підставі укладеного договору відповідач отримав кредит у розмірі 70 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка НОМЕР_1 . Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору (не сплатив щомісячні мінімальні платежі), належним чином покладені на нього обов`язки перед банком не виконав і має прострочену заборгованість, яка станом на 15.02.2023 становить 89 572 грн 69 коп., яка складається із загального залишку заборгованості за наданим кредитом (за тілом кредиту), що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 29 липня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за договором про надання банківських послуг у розмірі 89 572,69 грн та судовий збір в сумі 2 684 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 29 липня 2024 року та постановити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що позивач безпідставно нарахував суму заборгованості у розмірі 89 572,69, оскільки з карточки монобанку вбачається кредитний ліміт у розмірі 70 000 грн, а тому на думку скаржника тіло кредиту апріорі не могло бути більше. Зазначав, що у розрахунку заборгованості наданим позивачем вказано, що до 30.03.2022 заборгованість була в межах кредитного ліміту (до 70 000 грн), а вже з 01.04.2022 почала рости і у розрахунку видно, що саме за рахунок відсотків. Посилаючись на правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 18 травня 2022 року у справі № 697/302/20 скаржник вважає, що позивач помилково включає окрім тіла кредиту, ще й незаконні нарахування. Також зазначає, що він як добросовісний позичальник хотів вирішити конфлікт з банком (позивачем) та запропонував погасити те саме тіло кредиту - 70 000 грн, про що в додатку монобанк надіслав банку відповідну пропозицію, але банк відмовився від мирного позасудового врегулювання спору і зажадав суми значно більші від тіла кредиту - не 70 000 грн, а майже 90 000 грн та судовий збір.

18 жовтня 2024 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від АТ «Універсал Банк», в якому просило відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 29 липня 2024 року.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги позивач зокрема вказував на те, що підписуючи договір, відповідач підтвердив, що він ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту та отримав їх примірник у мобільному додатку. Окрім цього, відповідач беззастережно погодився з тим, що Банк має право на свій розсуд в односторонньому порядку зменшувати або збільшувати розмір дозволеного кредитного ліміту. А повідомлення про зміну дозволеного кредитного ліміту Банк надсилає клієнту (відповідачу) у мобільний застосунок.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки дана справа є малозначною, тому розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Учасники справи належним чином повідомлені про розгляд апеляційної скарги в порядку письмового провадження без виклику учасників справи, що підтверджується звітом про доставку копії ухвали про відкриття апеляційного провадження та копії апеляційної скарги до електронного суду АТ «Універсал Банк» (а.с. 235, 237, 238 том 1) та направленням копії ухвали про відкриття апеляційного провадження на електронну та на поштову адресу відповідача ОСОБА_1 (а.с. 234, 236 том 1).

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що заповненням анкети-заяви позичальник підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчив із використанням електронно-цифрового підпису, що він повідомлений кредитодавцем в установленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України. Доказів щодо неотримання відповідачем коштів, непроведення ним операцій по спірному картковому рахунку останнім не надано, як і не спростовано правильність нарахування суми боргу.

Колегія суддів погоджується з такими висновками з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до частини другою статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина шоста статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі частина дванадцята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію».

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Так у постанові Верховного Суду від 16.12.2020 у справі № 561/77/19, скасовуючи судові рішення про відмову у позові та ухвалюючи нове про стягнення боргу за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що між сторонами був укладений кредитний договір в електронній формі, умови якого позивачем були виконані, однак відповідач у передбачений договором строк кредит не повернув.

Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 та від 10.06.2021 у справі № 234/7159/20.

Встановлено, що 20.04.2018 ОСОБА_1 звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 20.04.2018 (а.с. 8 том 1).

Положеннями анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складає договір про надання банківських послуг (п. 2).

Відповідно до п. 3 анкети-заяви, відповідач підтвердив, що ознайомлений з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту та отримала їх примірники у мобільному додатку, що складають договір та зобов`язалась виконувати його умови. Окрім цього, відповідач беззастережно погодився з тим, що банк має право на свій розсуд в односторонньому порядку зменшувати або збільшувати розмір дозволеного кредитного ліміту та повідомляти його про це шляхом надсилання повідомлень у мобільний додаток.

Підписанням анкети-заяви відповідач засвідчив генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, яка буде використовуватися для накладання електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення його дій згідно з договором. Визнав, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях. Підтвердив, що всі наступні правочини можуть вчинятися ним або банком з використанням електронного цифрового підпису (п. 6).

Відповідно до п. 11 анкети-заяви усе листування щодо цього договору відповідач просив здійснювати через мобільний додаток або через інші дистанційні канали, відповідно до умов договору.

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № б/н від 20.04.2018 станом на 15.02.2023 загальний розмір заборгованості відповідача за наданим кредитом (тілом кредиту) становить 89 572,69 грн (а.с. 6-7 том 1).

Також, позивачем до матеріалів справи долучено: витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи (а.с. 9-21 том 1); Витяг з Тарифів за карткою Monobank (а.с. 22-23 том 1), паспорт споживчого кредиту Чорної картки monobank (а.с. 24-26 том 1), завірену позивачем копію паспорта відповідача (а.с. 27-28 том 1); завірену позивачем копію ідентифікаційного номера відповідача (а.с. 29 том 1); банківську ліцензію № 92 від 10.10.2011 року (а.с. 31 том 1); виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань щодо АТ «Універсал Банк» (а.с. 32 том 1), витяг зі статуту ПАТ «Універсал Банк» (а.с. 33-34 том 1).

Довідкою про наявність рахунку від 18.09.2023 підтверджено, що відповідачу відкрито рахунок НОМЕР_2 , тип рахунку - чорна картка, № НОМЕР_1 , валюта рахунку UAH, статус картки активна до 12/24 (а.с. 116 том 1).

Згідно правової позиції, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 у справі № 161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором (провадження № 61-517св18), банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до п. 62 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

З довідки про розмір встановленого кредитного ліміту вбачається, що 21.04.2018 відповідачу встановлена кредитний ліміт в розмірі 50 000 грн, 17.06.2020 - 70 000 грн (а.с. 118 том 1).

Банком було надано виписку по рахунку відповідача за період з 20.04.2018 - 15.02.2023, з якої вбачається, що ОСОБА_1 , користувався отриманою кредитною карткою та частково погашав утворену заборгованість, що у свою чергу, свідчить про отримання останнім кредитної картки з кредитним лімітом з подальшим його збільшенням (а.с. 54-115, 127-158 том 1). Аналогічну виписку по рахунку відповідача була долучена позивачем до відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до наданої позивачем виписки про рух коштів на рахунку відповідача баланс складає (мінус) 19 572,69 грн (а.с. 54 том 1), а загальна сума заборгованості складає 89 572,69 грн. Ця заборгованість складається з повністю використаного відповідачем кредитного ліміту у сумі 70 000 грн та суми овердрафту (мінусу по картці), яка становить 19 572,69 грн.

Відповідно до п. 5.22 Розділу ІІ Умов обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк» кредит збільшується на суму заборгованості за договором по відсоткам до погашення неустойці, якщо на рахунку клієнта не вистачає власних коштів для оплати вказаної заборгованості. При цьому Банк надає кредит згідно з Договором в розмірі зазначеної заборгованості та направляє кредитні кошти на погашення вказаної в цьому пункті заборгованості, а саме відсотків за користування кредитним лімітом, неустойки за прострочені платежі згідно з тарифами (а.с. 20 зворот том 1).

Відповідно до п. 5.20 Розділу ІІ Умов обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк» термін повернення овердрафту в повному обсязі протягом 30 днів з моменту виникнення овердрафту (а.с. 20 том 1).

Відповідно до виписки про рух коштів по картці всього за весь час користування карткою відповідачем було проведено поповнень карткового рахунку на суму 1 500 379,80 грн. За весь час користування карткою відповідачем було проведено витрат по картці на суму 1 589 952,49 грн. А тому сума коштів, яка не була повернута Банку (позивачу) становить 89 572,69 грн (1 589 952,49 грн - 1 500 379,80 грн).

У зв`язку з тим, що відповідач лише частково, на власний розсуд, здійснював операції з поповнення своєї банківської карти, розмір яких був значно меншим за поточні витрати по картковому рахунку, виникла вказана позивачем заборгованість.

Часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцією - є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу. Аналогічну позицію сформував Верховний Суд у постанові по справі № 127/23910/14-ц від 23.12.2020.

Доказів, які б спростовували правильність наданого банком розрахунку заборгованості, боржником не надано.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку задовольняючи позовні вимоги, оскільки матеріалами справи підтверджено, що між сторонами 20.04.2018 було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису. Прийняті на себе зобов`язання за вказаним кредитним договором АТ «Універсал Банк» виконало своєчасно і повністю, надавши кредитні ресурси в повному обсязі. Як вбачається із виписки про рух коштів по картковому рахунку ОСОБА_1 , останній користувався кредитними коштами та частково сплачував заборгованість за договором, що підтверджує факт укладення кредитного договору, що не спростовано доводами апеляційної скарги відповідача, як не спростовано і розрахунку заборгованості та її відсутності.

В матеріалах справи відсутні докази щодо оспорювання кредитного договору чи визнання його недійсним в судовому порядку.

Отже суд першої інстанції, вирішуючи спір по суті, правильно визначився з характером спірних правовідносин та вірно застосував норми права, та як наслідок дійшов правомірного висновку щодо наявності підстав для стягнення з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором, яка обґрунтована доказами, наявними у матеріалах справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач безпідставно та неправомірно збільшив суму заборгованості понад встановлений кредитний ліміт у розмірі - 70 000 грн, а саме до розміру 89 572,69 грн, суд апеляційної інстанції відхиляє, адже відповідно до п. 3 Анкети-заяви підписанням договору відповідач беззастережно погодився з тим, що Банк має право на свій розсуд в односторонньому порядку збільшувати/зменшувати розмір дозволеного кредитного ліміту.

Верховний Суд у постанові від 25 січня 2023 року у справі № 209/3103/21 вказав, що при вирішенні цивільних справ судами враховується стандарт доказування «більшої вірогідності», відповідно до якого вимоги позову щодо розміру заборгованості є доведеними у разі, коли стороною відповідача не спростовано розмір заборгованості, заявлений стороною позивача.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач, як добросовісний позичальник звертався до позивача з метою мирного позасудового врегулювання спору, шляхом сплати заборгованості за кредитним договором у розмірі 70 000 грн, однак відповідач отримав відмову, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки такі обставини не спростовують правильності вирішення судом першої інстанції справи по суті. У справі, що переглядається позичальником не доведено належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених договором № б/н від 20.04.2018, презумпція правомірності якого не спростована.

Посилання скаржника ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на правову позицію Верховного Суду викладену у постанові від 18.05.2022 у справі №697/302/20 є безпідставними, оскільки обставини цієї справи не є тотожними.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції, викладених у рішенні, не спростовують.

Рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Питання щодо розподілу судових витрат пов`язаних із розглядом справи у суді апеляційної інстанції суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України. Судові витрати відповідача не підлягають відшкодуванню, оскільки суд залишає його апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 29 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді Є. П. Євграфова

Т. О. Писана

В. В. Саліхов