Справа № 602/667/25
Провадження № 2/602/352/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/заочне/

"02" жовтня 2025 р. м. Ланівці

Лановецький районний суд Тернопільської області у складі головуючого судді Наумчука В.А., за участі секретаря с/з Майхрук Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом Акціонерного товариства КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором,

в с т а н о в и в:

Акціонерне товариство КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (далі у тексті також КБ «Приватбанк»або Банк, або позивач) через свого представника Дашко В.М. 23.07.2025 за допомогою підсистеми «Електронний суд» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі у тексті також позичальник або відповідачка), у якому просить стягнути з неї заборгованість за кредитним договором.

В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що 07.12.2023 між Банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит у розмірі 46100,00 грн строком на 36 місяців із встановленням річної відсоткової ставки 18%.

Відповідачка не виконала своїх зобов`язань за договором, у зв`язку з чим станом на 19.06.2025 утворилась заборгованість у розмірі 35443,40 грн, що складається з заборгованості за тілом кредита 31294.40 грн, та заборгованості за відсотками 4149.00 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача.

Також разом із заборгованістю за договором позики позивач просить стягнути з відповідачки понесені судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме сплачений судовий збір в розмірі 2 422,40 гривень.

Відповідачка своїм процесуальним правом на подання відзиву не скористалася, у встановлений строк відзиву до суду не подала, причин ненадання відзиву суду не повідомила.

Ухвалою суду від 05.08.2025 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 04 вересня 2025 року.

Ухвалою суду від 04.09.2024 розгляд справи відкладено на 02 жовтня 2025 року.

Представник позивача КБ «Приватбанк» у судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання, у якому просить розглянути справу за його відсутності. Вказав також, що позовні вимоги підтримує повністю, необхідні докази є в матеріалах справи, інші клопотання та заяви від позивача відсутні, не заперечує проти заочного розгляду справи та ухвалення судом заочного рішення у разі виникнення обставин, викладених у ст. 280 ЦПК України.

Відповідачка у судове засідання не з`явилася, хоча про день, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, не повідомила суд про причини неявки в судове засідання та не подала відзиву на позов.

Статтею 280 ЦПК України передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відповідно до статті 281 ЦПК України про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими главою «Заочний розгляд справи» ЦПК України.

Ураховуючи те, що відповідачка, яка належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду, не з`явилася у судове засідання, про причини своєї неявки суду не повідомила, відзиву не подала, а позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, то керуючись статтями 280, 281 ЦПК України суд постановив провести заочний розгляд цієї справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.

Суд дослідив та оцінив матеріали справи, докази, які у них містяться, встановив фактичні обставини і відповідні спірні правовідносини, та дійшов наступних висновків.

10 січня 2022 року ОСОБА_1 власноруч, за допомогою планшета, підписала Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, копія якої міститься у матеріалах справи (а.с. 22-32).

У цій Заяві відповідачка, серед іншого, погодилася з використанням такого способу простого електронного підпису як ОТР-пароль при наданні Банком будь-яких послуг клієнту, в т.ч. укладення між сторонами кредитних договорів (п.3 Заяви).

У подальшому, 07 грудня 2023 року позичальник дистанційно за допомогою ОТР-пароля підписала Паспорт споживчого кредиту, Кредитний договір № б.н. та Додаток 1 до кредитного договору Графік платежів, копії яких містяться у матеріалах справи (а.с. 33-48).

Станом на 07.12.2023 КБ «Приватбанк» був, і наразі є, державним банком, що підтверджується копіями сторінок Статуту КБ «Приватбанк», нова редакція якого затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 05.06.2019 №594, а також Витягом з Державного реєстру банків від 12.12.2023 (а.с. 13 на звороті - 15).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (тут і далі по тексту норми права застосовуються судом у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин).

Частиною першою статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно зі статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Нормою частини другої статті 638 ЦК України встановлено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною другою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до частин третьої, шостої та сьомої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Таким чином, сторони уклали кредитний договір № б.н. від 07.12.2023 (далі у тексті Кредитний договір).

У п. 2.1 Кредитного договору зазначено, що Банк зобов`язується надати позичальнику строковий кредит на споживчі цілі, а саме відповідно до ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника, у розмірі визначеному договором в обмін на зобов`язання позичальника з повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом в обумовлені цим договором терміни.

Умовами укладеного Кредитного договору передбачено: сума кредиту 46100,00 грн; строк кредитування 36 місяців, процентна ставка 1,5% сплачується щомісячно від загальної суми кредиту (18% річних), тип процентної ставки фіксована, порядок повернення кредиту щомісяця рівними частинами згідно графіку платежів (п.1 Істотні умови кредитування).

Згідно з Графіком платежів суми платежів розраховані на 36 місяців, розмір щомісячного платежу за кредитом 1972,06 грн: у т.ч. за тілом кредиту 1280,56 грн, проценти за користування кредитом 691,50 грн, дата останнього платежу 07.12.2026.

7 грудня 2023 року Банк відкрив позичальнику відповідний картковий рахунок та встановив кредитний ліміт у сумі 46100,00 грн, що підтверджено довідкою за реєстр. №483848 від 20.06.2025 (а.с. 21).

На виконання умов Кредитного договору 07.12.2023 Банк надав ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 46100,00 гривень. Факт надання кредитних коштів позичальнику підтверджується Випискою за договором б/н за період 07.12.203-20.06.2025, а також Розрахунком заборгованості (а.с.18-20).

Отже, між сторонами на підставі укладеного Кредитного договору виникли кредитні правовідносини, а саме відносини щодо споживчого кредитування, які регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі у тексті ЦК України), Закону України «Про споживче кредитування» від 16.11.2016 № 1734-VIII, інших актів законодавства.

Суд установив, що у подальшому відповідачка свої зобов`язання, взяті на себе за Кредитним договором виконувала несвоєчасно і не у повному обсязі.

Так, з наданих позивачем виписки та розрахунку убачається, що за період з 07.12.2023 по 19.06.2025 (за 18 повних місяців користування кредитом) відповідачкою внесено платежів за Кредитним договором у загальній сумі 21720,60 грн, з яких Банком на виконання умов договору зараховано в рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту, у т.ч. простроченим, 14805,60 грн, та в рахунок погашення заборгованості по нарахованим відсоткам, у т.ч. простроченим, 6915,00 грн.

Разом з тим, умовами Кредитного договору, сума внесена на виконання його умов за вказаний період мала б складати 35497,08 грн (1972,06 х 18).

Таким чином суд дійшов висновку, що відповідачка порушила умови Кредитного договору. Доказів, які це спростовують, матеріали справи не містять.

Разом з тим, позовна вимога Банку про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в повному обсязі не може вважатися обґрунтованою з наступних міркувань.

Згідно з положеннями статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Відповідно до частини третьої статті 1054 особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування регулюються Законом України «Про споживче кредитування» від 16.11.2016 № 1734-VIII (далі у тексті Закон №1734-VIII), який набрав чинності 10 червня 2017 року. До зазначеної дати регулювання цих відносин відбувалося з урахуванням приписів Закону України «Про захист прав споживачів».

Частиною четвертою статті 16 Закону №1734-VIII (у редакції, чинній на час укладення та виконання Кредитного договору) передбачено, що у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.

У постанові від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, наведеного у постанові ВП ВС від 27.03.2019 у справі №521/21255/13-ц, конкретизувавши його так: «суд, установивши, що кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб позичальника, має застосувати до встановлених правовідносин приписи, які регулюють відносини споживчого кредитування, зокрема частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, у якій був встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту».

Також у згаданій постанові ВП ВС зазначила, що «звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений вказаним Законом порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором.».

Враховуючи, що частина десята статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, містила положення про застосування обов`язкового досудового врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту, а після 10 червня 2017 року на аналогічні положення передбачені частиною четвертою статті 16 Закону №1734-VIII, суд вважає, що правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 26.05.2020 у справі № 638/13683/15-ц (провадження №14-680цс19), є релевантною для встановлених у цій справі правовідносин та може бути застосована в частині наслідків для кредитора у разі невиконання передбаченого законодавством досудового врегулювання спору.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд зауважує, що кредит надано Банком позичальнику на споживчі цілі, про що вказано у тексті Кредитного договору з посиланням на положення Закону №1734-VIII.

Окрім того, згідно п. 3.2.3 Кредитного договору позичальник зобов`язався повністю повернути кредит у строк кінцевої дати повернення кредиту відповідно до Графіку, а за п.3.3.2 цього ж договору Банк, при настанні передбачених цим пунктом обставин, у т.ч. порушення позичальником будь-якого із зобов`язань, передбачених умовами видачі та погашення кредиту, - має право вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати процентів, виконання інших зобов`язань за кредитом у повному обсязі шляхом надсилання повідомлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1. ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

У матеріалах справи відсутні докази того, що Банк надсилав позичальнику повідомлення (вимогу) про дострокове погашення кредитної заборгованості, а відповідачка її отримувала, а відтак відсутні підстави стверджувати, що позивач виконав вимоги ч. 4 ст. 16 Закону №1734-VIII, якою врегульовано порядок дострокового погашення споживчого кредиту.

Таким чином, оскільки позивач не довів належними і допустимими доказами ті обставини, що строк виконання кредитного зобов`язання змінено у встановленому законом порядку і що у відповідачки виник обов`язок достроково повернути кредитні кошти, то суд дійшов висновку про те, що права позивача в частині повернення частини кредиту, строк сплати якого станом на дату подання позову не настав, не порушені, а позовні вимоги КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 щодо стягнення всієї суми заборгованості достроково є передчасними.

Як слідує з умов Кредитного договору, зокрема Графіка платежів, станом на дату звернення позивача до суду (23.07.2025) у відповідачки виникло зобов`язання сплатити чергові платежі за тілом кредиту за період з 07.12.2023 по 07.07.2025, тобто за 19 місяців користування кредитом, на суму 24330,64 грн (1280,56грн х 19).

Оскільки відповідачкою за вказаний період було погашено борг по тілу кредиту 14805,60 грн, то позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту підлягають задоволенню в сумі 9 525,04 грн (24330,64 - 14805,60).

Що стосується позовних вимог в частині стягнення заборгованості за нарахованими відсотками в сумі 4149,00 грн, то вони нараховані Банком в межах строку дії Кредитного договору відповідно до його умов, що підтверджується розрахунком заборгованості за період з 07.12.2023 по 19.06.2025.

Оскільки відповідачем не спростовано правильність нарахування процентів за користування кредитом, не подано контррозрахунку, то в силу приписів статей 1048, 1054 ЦК України та з урахуванням принципів диспозитивності і змагальності, позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Отже, суд дійшов висновку про те, що позов слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість за Кредитним договором за тілом кредиту у сумі 9525,04 грн та за нарахованими відсотками 4149,00 грн, а всього у сумі 13674,04 грн (9525,04 грн + 4149,00 грн).

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при поданні позову сплачено судовий збір у сумі 2 422,40 гривень згідно платіжної інструкції № ZZ421B2С4Y від 01.07.2025 (а.с. 1).

Ураховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню у розмірі 38,58% від заявленої суми, то з відповідача слід стягнути судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 934,56 грн (2 422,40 грн х 38,58%).

На підставі наведеного вище, статей 207, 525, 526, 530, 629, 638, 1048, 1050, 1054, 1055 ЦК України, статей 1, 16 Закону України «Про споживче кредитування» та керуючись статтями 12, 13, 80, 81, 89, 141, 211, 247, 258, 259, 263-265, 272, 263, 273, 279, 354, 355 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» суму заборгованості за кредитним договором б/н від 07.12.2023 у розмірі 13674,04 грн (тринадцять тисяч шістсот сімдесят чотири гривні 04 копійки).

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» судові витрати у розмірі 934,56 грн (дев`ятсот тридцять чотири гривні 56 копійок).

Заочне рішення може бути переглянуте Лановецьким районним судом Тернопільської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення суду в загальному порядку встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ПОЗИВАЧ: Акціонерне товариство КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК», місцезнаходження вул. Грушевського, буд. 1Д, м. Київ, 01001, .

ВІДПОВІДАЧ: ОСОБА_1 , адреса місця проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя: В. А. Наумчук