Справа № 212/8478/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2025 року м. Кривий Ріг

Покровський районний суд міста Кривого Рогу

у складі: головуючого судді Хомченко Л.І.,

секретаря судового засідання Стрибайло О.В.

за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Бахмутської міської ради про визнання права власності спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

23 липня 2025 року представник позивача адвокат Карлаш Іван Анатолійович, діючи в інтересах позивача ОСОБА_1 (далі-позивач) звернувся до суду із позовною заявою до Бахмутської міської ради про визнання права власності спадкове майно.

В обґрунтування позову зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік Позивачки ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 30.12.2024 року. Факт родинних відносин з чоловіком підтверджується свідоцтвом про шлюб від 20.02.1988 року. З час шлюбу позивачка та її померлий чоловік набули у власність житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці, кадастровий номер :00:026:0155, площею 0,0590 га, на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 06.07.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Бахмутського МНО Донецької області Полєжаєвою Г.М., зареєстрованого в реєстрі за № 1373.

Таким чином, по 1/2 частині будинку та земельної ділянки належать Позивачці та її померлому чоловіку. Отже, після смерті чоловіка відкрилась спадщина на 1/2 частині Будинку та Земельної ділянки.

18.02.2025 року, тобто в межах строку, встановленого ч. 1 ст. 1270 ЦК, Позивачка звернулась до Першої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка. Будь-яких інших спадкоємців, які прийняли спадщину, немає. 18.07.2025 року, тобто після спливу 6-місячного строку після смерті чоловіка, Позивачка звернулась до Першої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на Будинок та на Земельну ділянку. Постановою від 18.07.2025 року державним нотаріусом ПДДН Заносієнко Н.М. було відмовлено Позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що вона не має на руках оригіналів правовстановлюючих документів на будинок та земельну ділянку.

Так, дійсно, у зв`язку з терміновою евакуацією з м. Бахмута, Позивачка залишила документи. Разом з тим, право власності померлого ОСОБА_2 на ці об`єкти нерухомого майна підтверджуються Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 436460269 від 22.07.2025 року.

ОСОБА_1 позбавлена можливості оформити спадкові права в позасудовому порядку, адже, вона не зможе подати позов про визнання права власності на майно за померлим чоловіком на підставі ст. 392 ЦКУ, а також не зможе отримати дублікати договорів у нотаріуса, який їх посвідчував, адже, по-перше, нотаріус не вивезла свій архів з м. Бахмут, а, по-друге, Позивачка не була стороною договорів, а тому розповсюджуються правила нотаріальної таємниці. Таким чином, єдиним способом для Позивачки оформити свої спадкові права це рішення суду про визнання права власності на майно в порядку спадкування.

Просить суд, визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку кадастровий номер :00:026:0155, площею 0,0590 га, за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді від 24 липня 2025 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Позивач та її представник у підготовче судове засідання не з`явились, подали до суду клопотання у якому позовні вимоги підтримали та просили задовольнити.

Представник відповідача, в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлялись належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, не заперечує проти задоволення позовних вимог.

За змістом частини четвертої статті 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статями 206, 207 цього Кодексу.

Так, частиною четвертою статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Таким чином, ЦПК України допускає ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні і в правовідносинах, що виникли між сторонами відповідач позов визнав, таке визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тобто в даному випадку наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому судовому засіданні.

Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як встановлено судом, 20 лютого 1988 року позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 уклали шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 .

Чоловік позивачки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що вбачається зі свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 30.12.2024 року Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса).

До матеріалів справи також долучено та досліджено судом копію договору купівлі-продажу житлового будинку від 06.07.2016 року, згідно якого ОСОБА_2 придбав житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці, кадастровий номер :00:026:0155, площею 0,0590 га, договір посвідченого приватним нотаріусом Бахмутського міського нотаріального округу Донецької області Полєжаєвою Г.М., зареєстрованого в реєстрі за № 1373.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав від 22.07.2025 року № 436460269 вбачається, що в реєстрі прав власності на нерухоме майно містяться відомості щодо зареєстрованого права власності на житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці, кадастровий номер :00:026:0155, площею 0,0590 га за ОСОБА_2 .

На виконання ухвали суду від 25.08.2025 року Першою дніпровською державною нотаріальною конторою надіслано копію спадкової справи після смерті ОСОБА_2 . Дослідженням матеріалів спадкової справи встановлено, що 18.02.2025 року позивач ОСОБА_1 звернулась до нотаріального контори із заявою про видачу свідоцтва про право власності на 1/2 частку в спільному майні подружжя, що відкрилась після смерті її чоловіка, ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , який був зареєстрований на момент смерті за адресою: АДРЕСА_2 , на наступне спадкове майно: житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 земельну ділянку площею 0.0590 га, кадастровий номер :00:026:0155, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 частку квартири, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 .

Постановою від 18.07.2025 року державним нотаріусом Першої дніпровської державної нотаріальної контори Заносієнко Н.М. було відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що спадкоємцем ОСОБА_1 не було надано оригіналів документів, які підтверджують право власності спадкодавця на вказане нерухоме майно.

Статтями16,328 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути в тому числі і визнання права; право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Право власності є непорушним.

Згідно ч. 1ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, а ч.2 даної статті передбачено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до статті 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України). Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Відповідно до статті 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (частина перша статті 1258 Цивільного кодексу України)

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

У частині першій статті 179 ЦК України надано визначення речі як предмета матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.

Зазначено про їх поділ на нерухомі та рухомі (стаття 181 ЦК України) і щодо нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Також у статті 182 цього Кодексу передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Стаття 190 ЦК України визначає майно особливим об`єктом, яким вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення від 01 червня 2006 року у справі «Федоренко проти України» № 25921/02, ЄСПЛ вказав, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована ЄСПЛ і в справі «Стреч проти Сполучного Королівства», заява № 44277/98.

Вказане свідчить про те, що громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, а також у тому, що набуте ними на законних підставах право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано.

У ст. 382 ЦК закріплюється презумпція правомірності набуття права власності на певне майно. Право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не буде встановлено в судовому порядку, або незаконність права власності не випливатиме із закону.

Реєстрація права власності на нерухоме майно є лише офіційним визнанням права власності з боку держави (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17).

Також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 680/214/16 та від 07 квітня 2020 року у справі № 916/2791/13 зроблено висновок про те, що державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для підтвердження права власності, а самостійного значення для виникнення права власності немає. Така реєстрація визначає лише момент, з якого держава визнає та підтверджує право власності за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення такого права.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Такий правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15- ц, від 02 липня 2019 року у справі № 48/340, від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18.

Визнання права як універсальний спосіб захисту абсолютних та виключних прав і охоронюваних законом інтересів передбачене у статті 16 ЦК України.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до частини 1 статті 22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною 1 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», підставами для відмови в державній реєстрації прав зокрема є: подання документів, які не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Пунктом 9 частини 1 статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості.

Відповідно до ч.ч. 1, 6ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, у зв`язку з тим , що власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, враховуючи втрату позивачем правовстановлюючого документу та неможливістю отримання дублікату зазначеного документа, тоді як позивач правомірно набула право власності на дане майно, що встановлено на підставі наданих позивачем та досліджених судом доказів, а тому суд вважає за можливе визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку кадастровий номер :00:026:0155, площею 0,0590 га, за адресою: АДРЕСА_1 .

Керуючись ст. ст. 4, 19, 76, 81, 200, 206, 247, 258-259, 263-265, 354 ЦПК України, ст.ст. 16, 177, 179, 181, 182, 190, 629, 328, 392, 655, 656 ЦК України, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року № 1952-ІV, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Бахмутської міської ради про визнання права власності спадкове майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку кадастровий номер :00:026:0155, площею 0,0590 га, за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: Бахмутська міська рада, юридична адреса: 84551 Донецька обл., м. Бахмут, вул. Миру, буд. 44,

Судове рішення складено та підписано 03.10. 2025 року.

Суддя: Л. І. Хомченко