Виноградівський районний суд Закарпатської області
_______________________________________________________________________________________________ Справа № 299/6894/24
Номер провадження 2/299/1965/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

02.10.2025 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області у складі головуючого судді А.А.Надопта, секретар судового засідання О.М.Стрижак, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Моторне (транспортне) страхове бюро України про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Виноградівського районного суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Моторне (транспортне) страхове бюро України про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач вказує, що 29.06.2022 року ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом марки Audi А6 Avant, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , на перехресті вулиць Мала Польова - Чкалова в м.Виноградів Берегівського району не надав перевагу в русі зустрічному автомобілю Volkswagen Golf, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 під керування позивача, який рухався по головній дорозі та допустив зіткнення з ним. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди обидва транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень. Своїми діями відповідач порушив вимоги п.12.1, 13.3 Правил дорожнього руху України. Постановою Виноградівського районного суду від 30.11.2022 p. у справі №299/4943/22 відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Далі позивач зазначає, що цивільна відповідальність винуватця дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована, а відтак, відповідно до ст.35, підпункту а) п.41.1 ст.41 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовується шкода, завдана транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

За результатами розгляду заяви позивача Моторне (транспортне) страхове Бюро України прийняло рішення про відшкодування йому страхової виплати у розмірі 130000,00 гривень (в межах страхової суми на день ДТП). Вказана обставина підтверджується повідомленням МТСБУ від 27.08.2024 року №3-016/36262. У той же час сукупна вартість відновлювального ремонту належного позивачеві транспортного засобу Volkswagen Golf, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 та супутніх витрат склала 290000,00 гривень, включаючи вартість запчастин та витратних матеріалів.

Таким чином, вартість цього позову у розрізі матеріальних збитків визначається як різниця між вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу позивача та страховою виплатою (290000, 00 гривень - 130000, 00 гривень) та складає 160000,00 гривень.

Діями відповідача ОСОБА_2 також завдано позивачу немайнових втрат, завдану йому моральну шкоду позивач оцінює у розмірі 10000,00 гривень, а відтак, на підставі наведеного позивач просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача суму матеріальних збитків у розмірі 160 000, 00 гривень та 10 000, 00 гривень у відшкодування моральної шкоди, а також вирішити питання розподілу судових витрат.

В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, проте в подали до суду заяву від 01.10.2025р., в якій просили справу розглянути без них, свої позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві та просили такі задоволити;

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача Моторне (транспортне) страхове Бюро України в судове засідання також не з`явився, надіслав до суду заяву, в якій просив розгляд справи провести у відсутність його представника.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить судова повістка та відповідне Оголошення, а тому суд вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів і ухвалює заочне рішення у справі, що відповідає вимогам ст.ст.280-282 ЦПК України.

Так, за змістом ч.2 ст.43 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Під добросовісністю необхідно розуміти користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживання процесуальними правами.

У справах "Осман проти Сполученого королівства" та "Креуз проти Польщі" Європейський суд з прав людини роз`яснив, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними (ч.1 ст. 372 ЦПК України).

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Перевіряючи поважність причин неявки в судове засідання сторін, суд встановив, що сторонам надсилались судові повістки про виклик в судове засідання на адреси, засоби зв`язку, які зазначено в позовній заяві, однак сторони жодного разу не з`явились і не повідомляли суд про поважність причин неявки в судові засідання. Така поведінка сторін суперечить приписам статей 43,44 ЦПК України, а тим більше що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

З метою запобігання безладному руху справи з врахуванням особливостей судового процесу, та зважуючи на те що сторони нових доказів ніж ті що подано до суду не зможуть подати і такі слід вважати достатніми для вирішення заявлених позовних вимог, то зазначене на думку суду щодо розгляду справи за відсутності сторін не вплине на своєчасний розгляд справи та не призведе до порушення процесуальних прав сторін у спірних правовідносинах.

Оскільки явка сторін не була визнана судом обов`язковою, а обставини справи з урахуванням позовних вимог та поданих сторонами доказів судом можливо встановити у повному обсязі, то на підставі приписів ЦПК неявка сторін, не перешкоджає розгляду справи в даному судовому засіданні, а відтак підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ст.223 ЦПК України не вбачається, нез`явлення сторін не перешкоджає вирішенню спору, а відтак судом ухвалено проводити судове засідання у відсутність сторін.

Так, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК Україниу зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Отже, дослідивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає позов підставним та обґрунтованим, який підлягає до повного задоволення із-за таких міркувань.

Статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод 1950р. кожен має право на справедливий та публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановлений законом, який вирішить спір щодо його права та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Суди, відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України, розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Частиною 1 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя (ст.5 ч.1 ЦПК), суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Завданнями цивільного судочинства (ст.2 ЦПК) є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Так, оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.89 ЦПК України з врахуванням положень ст.ст.76-88 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.ст.12,13,78,81,82 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов`язані довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Судом встановлено, що 29.06.2022р. відповідач ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом марки «Audi А6 Avant», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , на перехресті вулиць Мала Польова - Чкалова в м.Виноградів Берегівського району не надав перевагу в русі зустрічному автомобілю «Volkswagen Golf», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 під керування позивача, який рухався по головній дорозі та допустив зіткнення з ним. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди обидва транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень.

Своїми діями відповідач порушив вимоги п.12.1,13.3 Правил дорожнього руху України, а відтак постановою Виноградівського районного суду від 30.11.2022 p. у справі №299/4943/22 відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

На підставі наведеного суд приходить до переконання, що в даній дорожньо-транспортній пригоді від 22.06.2022р. винним є саме відповідач ОСОБА_2 , оскільки зазначена постанова Виноградівського районного суду від 30.11.2022р. є преюдиціальною для суду, який розглядає цивільну справу, що відповідно звільненяє від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, оскільки учасники судового процесу не зобов`язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені.

Це, зокрема, випливає із положення ст.82 ЦПК України, відповідно до якої підставами для звільнення від доказування є наявність обставин, які визнаються учасниками справи або таких, які визнано загальновідомими, наявність обставин, встановлених рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, вина у скоєнні ДТП відповідачем ОСОБА_2 повністю доведена, а відтак доказуванню підлягає лише розмір шкоди.

Окрім того, внаслідок протиправних дій відповідача позивачу завдано моральної шкоди, що полягає в душевних стражданнях.

Так, внаслідок ухилення відповідача від здійснення матеріального відшкодування власник автомобіля був змушений самостійно шукати кошти, необхідні для ремонту транспортного засобу та спрямовувати на ці цілі наявні гроші сімейного бюджету, чим завдав шкоди інтересам власної родини та спричинив розлад стосунків у сім`ї. Відсутність транспортного засобу позначилася на діловій стороні життя позивача, оскільки заплановані справи довелося відкласти або скасувати, заробіток зменшився через потребу витрачати час та кошти на громадський транспорт, порушився звичайний спосіб життя позивача та членів його сім`ї, втратилася можливість проведення дозвілля. Такі негативні зміни у житті мали наслідком для позивача тривожні переживання та спогади щодо аварії, тривогу щодо майбутнього, важкість виконання повсякденних обов`язків по господарству, переживання незручностей у побуті, тимчасову відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, емоційну напругу та дратівливість. Позивач був вимушений витрачати час на організацію ремонту автомобіля, консультуватися щодо питань можливості страхових виплат, звертатися за юридичною допомогою.

Крім того, під час вчинення відповідачем ДТП позивач переніс нервовий стрес, а для відновлення нормального душевного стану необхідно багато часу та зусиль.

На підставі наведеного суд приходить до висновку, що між сторонами склалися правовідносини, які виникають внаслідок заподіяння шкоди.

Відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Отже, особливість правил відшкодування за заподіяння шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, у відповідності до ч.1 ст.1187 ЦК полягає в наявності підстав виникнення такої відповідальності, зокрема: наявність шкоди, протиправна дія заподіювача шкоди та наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. В даному випадку вина заподіювача шкоди встановлена постановою Виноградівського районного суду від 30.11.2022р.

Крім цього, особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає і за випадкове її завдання.

У відповідності до ч.2 вищезазначеної статті обов`язок відшкодувати завдану шкоду джерелом підвищеної небезпеки покладається на володільця джерела, якщо він у відповідності до ч.5 даної статті не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Обставин, при наявності яких відповідач, як володілець джерела підвищеної небезпеки повністю би звільнявся від обов`язку відшкодувати шкоду, спричинену позивачу, у судовому засіданні не встановлено.

При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди суд враховує глибину та тривалість моральних страждань позивача, характер дій винної особи, а також те, що позивач додатково зазнав моральних страждань, а відтак відшкодування моральної шкоди у сумі 10.000,00 грн. відповідає вимогам розумності та справедливості і за даних конкретних обставин не може вважатися явно завищеною чи надмірною.

Так, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Відповідно до вимог статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини «STANKOV v. BULGARIA», № 68490/01, від 12 липня 2007 року).

При викладених обставинах, із врахуванням суті позовних вимог, характеру діяння та наслідки такого для позивача, зважуючи на наведенні обставини суд, керуючись принципом розумності та справедливості (ст.3 ЦК України) вважає, що вимоги позивача щодо стягнення як матеріальної, так і моральної шкоди слід задоволити в повному обсязі.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, так як є обґрунтованими, доведеними позивачем, відповідають матеріальному закону, оскільки викладені у позові обставини знайшли своє підтвердження.

Відповідно до ч.1,6 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п/п 1,2 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру встановлюється в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою встановлюється в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При зверненні до суду із позовом підлягав сплаті судовий збір у розмірі 1600,00 грн.

Позивач судовий збір при зверненні до суду не сплачував, оскільки звільнений від його сплати на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Враховуючи викладене, а також те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з відповідача на користь держави належить стягнути 1600,00 грн. судового збору за розгляд справи.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 15, 16, 23, 82, 1166, 1167, 1168, 1172, 1187, 1193, 1201 ЦК України, ст. ст. 1, 10, 258, 259, 263-265, 273, 280-282, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Моторне (транспортне) страхове бюро України про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволити повністю.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_2 160.000,00 грн. у відшкодування завданої матеріальної шкоди та 10 000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 на користь держави 1600,00 грн. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду .

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Надопта А. А.