№ 209/3298/25
№ 2/207/1545/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2025 року м. Кам`янське

Південний районний суд міста Кам`янського у складі:

головуючого судді Юрченко І.М.

при секретарі Сівачук А.А.

за участі:

позивачки ОСОБА_1

представника позивачки ОСОБА_2

відповідачки ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Кам`янське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа: Служба у справах дітей Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

Звертаючись до суду, в обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка ОСОБА_1 зазначила, що 16 лютого 2008 року у виконавчому комітеті Осолинської сільської ради Літинського району Вінницької області був зареєстрований шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , актовий запис №1.

За час шлюбу у ОСОБА_5 та ОСОБА_6 народилося дві доньки: 3 листопада 2008 року ОСОБА_1 (далі - Позивач); 4 червня 2012 року - ОСОБА_7 .

15 квітня 2019 року між батьками позивачки був розірваний шлюб, що підтверджується рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 15.04.2019 у справі № 137/295/19.

Із тексту вказаного рішення вбачається, що позов про розірвання шлюбу було подано Відповідачкою з мотивів постійних непорозумінь та конфліктів між подружжям. Крім того, з 2018 року останні не проживали разом. Спору щодо утримання і визначення місця проживання неповнолітніх дітей - не було. На час подання позову з урахуванням найкращих інтересів дітей, між сторонами було досягнуто взаємної згоди та добровільно визначено участь кожного із батьків у вихованні спільних дітей, домовившись, що починаючи з 2018 року та в подальшому старша донька - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживатиме та перебуватиме на повному утриманні ОСОБА_5 , а менша донька - ОСОБА_7 . ІНФОРМАЦІЯ_2 проживатиме та перебуватиме на повному утриманні ОСОБА_4 . Згідно із вказаним рішенням ОСОБА_1 залишилась пооживати із батьком.

Зі змісту акту про фактичне проживання (не проживання) осіб №71 від 22.12.2018, довідки №617/№15 від 02.12.2018 та довідки №04-12-3 від 04.12.2018 вбачається, що з 2018 року відповідачка проживає спільно з меншою донькою ОСОБА_7 та працює у місті Кам`янське Дніпропетровської області.

Крім того, рішенням Виконавчого комітету Літинської селищної ради Вінницького районну Вінницької області № 67 від 20.03.2024 було визначено місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , біля батька ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Те, що Позивачка проживає постійно разом із батьком також підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов від 25.03.2025, довідкою № 143 від 25.03.2025, довідкою-характеристикою № 48 від 25.03.2025.

Вказане підтверджує, що Відповідачка протягом тривалого часу не проживає та не забезпечує утриманням своєї неповнолітньої дитини ОСОБА_1 , жодної іншої матеріальної чи фінансової допомоги не надає. Позивачка не отримує від матері жодної уваги, спілкування чи взагалі прояву зацікавленості до неї як дитини.

Так, протягом майже 7 років поспіль відповідачка не піклується про фізичний і духовний розвиток позивачки, не спілкується з дитиною та навіть не виявляє жодного бажання налагодити таке спілкування, не виявляє турботи про дитину, не дбає про нормальне самоусвідомлення та становлення Позивачки як майбутньої матері та дружини, не цікавиться її шкільним та позашкільним життям, не забезпечує лікуванням, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, так як це встановлено ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства».

Тобто, з 2018 року відповідачка добровільно припинила спілкування з донькою, не цікавиться її станом здоров`я, не бере участі у вихованні, моральній та матеріальній підтримці. Фактично, вона самоусунулася від виконання батьківських обов`язків і протягом останніх років не підтримує з дитиною жодного зв`язку.

Все вищезазначене свідчить виключно про одне - відповідачка ОСОБА_4 свідомо самоусунулась від виконання батьківських обов`язків.

Вихованням, утриманням, забезпеченням фізичного та духовного розвитку Позивачки займався та займається виключно батько ОСОБА_5 . Позивачка повністю знаходиться на матеріальному забезпеченні батька, який самостійно займається навчанням, вихованням та лікуванням доньки, а також створив усі належні умови для її проживання та гармонійного розвитку.

На підставі викладеного позивачка просить суд: позбавити батьківських прав відповідачку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відносно неповнолітнього доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю. Суду пояснила, що її батьки розлучилися, вона залишилась проживати з батьком, а її молодша сестра з матір`ю. Зі своєю сестрою вона спілкується по телефону, вона любить свою сестру, у них гарні стосунки. Минулого літа мати привозила сестру до них, а потім забрала їх обох з сестрою до себе на місяць. З мамою спілкується не дуже часто.

Представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Непийвода К.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, обґрунтувавши їх доказами, викладеними в позовній заяві. Просила позов задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_3 в судовому засіданні суду пояснила, що з 16 лютого 2008 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 . Від спільного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей - доньку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . 15 квітня 2019 року їх шлюб був розірваний. ОСОБА_8 вони через те, що чоловік її бив, коли випивав, тому вона уїхала від нього та забрала з собою двох своїх доньок. Спочатку діти жили з нею, але потім приїхав ОСОБА_5 та забрав у неї старшу доньку ОСОБА_9 . При розлучені ОСОБА_5 хотів забрати обох доньок, але вони змогли домовитись про те, що ОСОБА_9 залишиться жити з батьком, а ОСОБА_10 з нею. Одразу після розлучення колишній чоловік ОСОБА_5 не дозволяв їй спілкуватись з донькою, так як у нього була образа на неї, але згодом у Дарії з`явився свій мобільний телефон, ОСОБА_5 дав їй номер і вони почали спілкуватись. В минулому році вона відвозила молодшу доньку ОСОБА_10 в гості до батька у гості, потім вона забрала ОСОБА_10 разом з ОСОБА_9 до себе і вона жила в неї приблизно місяць. Через місяць вона відвезла ОСОБА_9 знов до батька, оскільки вона навчається там у школі. Також у 2023 році вона приїжджала до Дарії. Вона любить свою доньку, постійно спілкується з нею, цікавиться її справами, навчанням у школі та захопленнями Дарії, тому вона проти того, щоб суд задовольнив позов.

Представник третьої особи - Служби у справах дітей Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу без їх участі, та винести рішення в інтересах дитини.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_11 суду повідомила, що вона дальня родичка ОСОБА_5 (батька позивачки ОСОБА_1 ), та знає, що ОСОБА_12 проживає з батьком, він її виховує та повністю забезпечує. Відповідачка рідко телефонує Дарії, також вона не бачила, щоб мати приїздила до ОСОБА_13 .

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_14 суду повідомила, що ОСОБА_12 проживає з батьком, мати вона не бачить. Батько займається вихованням та утриманням доньки.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи. В судовому засіданні досліджені всі докази, подані учасниками справи. Клопотання про витребування і дослідження інших доказів до суду не надходило. Суд постановляє рішення на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд, заслухавши позивачку, представника позивачки, відповідачку, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, оцінивши кожний доказ окремо, а також докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків.

У судовому засіданні встановлено наступне.

ОСОБА_5 та відповідачка ОСОБА_4 є батьками позивачки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого 10.11.2008 року виконкомом Осолинської сільської ради Літинського району Вінницької області (арк. с. 9).

15 квітня 2019 року шлюб укладений між батьками позивачки - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , було розірвано за рішенням Літинського районного суду Вінницької області, справа № 137/295/19 від 15.04.2019 року (арк. с. 14-15).

Згідно з рішенням виконавчого комітету Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області від 20 березня 2024 року № 67 про визначення місця проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_15 , визначено місце проживання дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 біля батька - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , за адресою: АДРЕСА_1 (арк.с.15 на звороті).

Згідно довідки про склад сім`ї, виданої Бруслинівським старостинським округом Літинської селищної ради №143 від 25.03.2025 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , склад його сім`ї наступний: дочка - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , учениця 10 класу ліцею с. Городище; дочка - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , не проживає; батько - ОСОБА_16 , 1961 року народження, пенсіонер, та мати - ОСОБА_17 , 1963 року народження, пенсіонерка (арк. с. 16 на звороті).

Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов від 25.03.2025 року, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , розлучений, працює в селі Миколаївка столяром, виховує неповнолітню дочку ОСОБА_1 , 2008 року народження, яка навчається в 10 класі ліцею с. Городище. Разом із ними ще проживають батьки: батько - ОСОБА_16 , 1961 року народження, пенсіонер, та мати - ОСОБА_17 , 1963 року народження, пенсіонерка.

Сім`я проживає у власному житловому будинку, де створені належні умови для проживання, разом утримують особисте селянське господарство.

Дочка ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрована за вищевказаною адресою, але не проживає. Мати ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_4 вибула на постійне місце проживання 12 червня 2020 року у місто Кам`янське.

ОСОБА_5 дійсно виховує неповнолітню доньку ОСОБА_1 (арк. с. 17).

Відповідно до висновку № 05-27/707 від 23.04.2025 року Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області про доцільність позбавлення батьківських прав матері ОСОБА_3 зазначено, що враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини Літинської селищної ради від 11.04.2025 року орган опіки та піклування Літинської селищної ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 по відношенню до дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (арк.с. 51-52).

Водночас, суд враховує, що такий висновок має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (ч.ч. 5, 6 ст.19 СК України). Подібний правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 16 лютого 2022 року справа № 742/710/19.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Забезпечення найкращих інтересів дитини дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частинами першоючетвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України).

Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні матір`ю обов`язків по вихованню, а також встановити, що мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що вона систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки.

Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

Жодної з цих обставин на час розгляду судом справи та ухвалення судового рішення не встановлено.

Представник позивача в підтвердження позовних вимог про позбавлення батьківських прав посилається на те, що відповідачка систематично ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно доньки, разом з дитиною не проживає, не забезпечує утримання своєї дитини. Позивачка не отримує від матері жодної уваги, спілкування чи взагалі прояву зацікавленості до неї як дитини.

Між тим, в судовому засіданні так і не було встановлено, що відповідачка є особою, яка свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Не підтверджено належними доказами те, що до відповідачки застосовувалися заходи впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративного стягнення, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування.

Обов`язковим елементом ухилення від виконання батьківських обов`язків, як підстава позбавлення батьківських прав, що передбачена п.2. ч.1 ст.164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно своєї дитини в матеріалах справи відсутні.

Під час розгляду справи позивачем не доведено, а судом не встановлено гострої необхідність позбавлення відповідачки батьківських прав, а також стороною позивача не обґрунтовано, чому таке позбавлення буде в інтересах дитини.

Відповідно до ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Приймаючи до уваги вищевказані обставини справи на предмет їх відповідності зазначеним судом нормам права, суд приходить до висновку, що фактичними даними по справі належним чином не підтверджено обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, виходячи з наступного.

Згідно зі ст.166 Сімейного кодексу України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Верховний Суд у постанові від 22.11.2023 по справі №214/5134/22 виснував, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків.

Судом встановлено, що при розлученні батьки самі визначили місце проживання дітей, а саме що старша донька буде мешкати з батьком, а молодша з матір`ю, позивачка про це сама зазначає в позовній заяві. Так, в позовній заяві зазначено, що між батьками позивачки було досягнуто взаємної згоди та добровільно визначено участь кожного із батьків у вихованні спільних дітей, вони домовились, що старша донька - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживатиме та перебуватиме на повному утриманні ОСОБА_5 , а менша донька - ОСОБА_7 . ІНФОРМАЦІЯ_2 проживатиме та перебуватиме на повному утриманні ОСОБА_4 . Відповідачка дійсно мешкає в іншому місті протягом 7 років, тому звичайно, не може часто відвідувати свою старшу доньку, але материнських почуттів до дитини не втратила, зазначила у судовому засіданні, що любить ОСОБА_9 , позивачка також підтвердила, що мати привозить до них молодшу сестру та сама вона також минулого літа гостювала у матері, у них є зв`язок та вони спілкуються телефоном, при цьому, намагання зі сторони батька сприяти більшому спілкуванню доньки з матір`ю судом не вбачається.

Батьківські права засновані на спорідненості батьків з дитиною, тому виникнення між дітьми і матір`ю, або між батьками, конфлікту чи погіршення їх особистих стосунків, що може мати тимчасовий характер, не є підставою для позбавлення цих прав.

У переданому на розгляд суду позові, позивач пов`язує необхідність позбавлення відповідачки батьківських прав з обставинами щодо ухилення її від виконання батьківських обов`язків.

По відношенню до наведеного, слід зазначити, що ухилення від виконання своїх обов`язків може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

З огляду на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і за наявності вини у діях батьків (постанова Верховного Суду від 29.11.2023 по справі № 607/15704/22).

У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте потрібно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку треба враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).

У § 54, 57, 58 рішення ЄСПЛ «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

В межах розгляду даної справи, судом не встановлено фактичних даних, які би давали підстави вважати, що поведінку відповідача не можливо змінити, не містить таких даних і поданий Висновок, у якому наведено загальні формулювання щодо доцільності позбавлення відповідачки батьківських прав та який не містить виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування матір`ю своїми обов`язками.

У Висновку № 05-27/707 від 23.04.2025 року Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області про доцільність позбавлення батьківських прав матері ОСОБА_3 зазначено, що враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини Літинської селищної ради від 11.04.2025 року орган опіки та піклування Літинської селищної ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 по відношенню до дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (арк.с. 51-52).

Більше того, висновок № 05-27/707 від 23.04.2025 року Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області про доцільність позбавлення батьківських прав матері ОСОБА_3 складений поверхнево і ґрунтується лише на заяві батька позивачки, акті обстеження житлово-побутових умов, та довідці з освітнього закладу, де навчається дитина про те, що мати дитини «контакту з ліцеєм не підтримує, успішністю дитини не цікавиться, з вчителем не спілкується, батьківські збори не відвідує. На виклик вчителів приходить лише батько». При цьому суд також звертає увагу, що у вказаному висновку зазначено, що до служби у справах дітей надійшла заява саме від ОСОБА_5 про доцільність позбавлення батьківських прав матері ОСОБА_3 відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_1 , тобто зверталася до служби не сама позивачка ОСОБА_9 , а її батько.

Водночас, висновок органу опіки та піклування не є нормативно-правовим актом чи правовим актом індивідуальної дії. Також вказаний документ не породжує прямих юридичних наслідків для сторін та безпосередньо не впливає на їх права й обов`язки, тобто є фактично джерелом доказування при наявності цивільного спору, оскільки несе виключно інформативний характер і на відміну від рішень органу опіки та піклування має рекомендаційний характер. Цьому документу може бути надана лише оцінка в сукупності з іншими доказами у справі при вирішенні по суті питання, для якого він був складений. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року по справі № 496/4271/16-а (К/9901/29090/18).

У постанові від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19

(провадження № 61-1344св20) Верховний Суд виснував, що висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав стосовно малолітньої доньки не є обов`язковим для суду (частини п`ята, шоста статті 19 СК України), такий висновок є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом. За обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а також враховуючи те, що батько дитини проти позбавлення батьківських прав заперечує, Верховний Суд вважав, що суди попередніх інстанцій зробили помилковий висновок про наявність правових підстав для позбавлення відповідача батьківських прав.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем та предстником позивача не доведено, що поведінка відповідача відносно своєї доньки є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, не довели та не надали суду доказів, в чому саме полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення матері по відношенню до доньки батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачкою від виконання батьківських обов`язків відносно дитини. Відсутні також докази ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків в частині матеріального забезпечення дитини.

Суд зазначає, що висновок органу опіки та піклування є одним із доказів, який відповідно до частини другої статті 89 ЦПК України оцінюється у взаємному зв`язку з іншими доказами у справі. Проживання матері окремо від дитини не може слугувати підставою для позбавлення батьківських прав.

ВССУ у справі №211/559/16-ц від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. В даній постанові суд касаційної інстанції підкреслив наступне, що при позбавленні батьківських прав суду слід не тільки встановити ухилення батька від виконання батьківських обов`язків, а також чи попереджувався батько офіційно про необхідність змінити ставлення до дитини. Позиція Верховного Суду у даній справі базується, серед іншого, на рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України». З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, не було достовірно доведено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не встановлено обставин, які є беззаперечними підставами для позбавлення відповідача батьківських прав, у зв`язку з чим, слід відмовити в задоволенні позову.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено саме на позивача.

Однак, беззаперечні докази винної поведінки та свідомого нехтування своїми обов`язками відповідачем, які б свідчили про злісне ухилення нею від виховання своєї дитини і як наслідок необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав, у матеріалах справи відсутні.

На думку суду, позбавлення відповідачки батьківських прав порушуватиме її права та не відповідатиме інтересам самої дитини, оскільки дитина залишиться без матері. Відсутність у дитини на цьому етапі життя психологічного зв`язку з матір`ю не виключає можливість налагодження між ними відносин у майбутньому.

Приймаючи до уваги, що судом не встановлено фактів умисного ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, вчинення нею будь-якого негативного психологічного тиску на свою дитину, спричинення дитині будь-якої моральної чи фізичної шкоди, тому суд не знаходить достатніх підстав, передбачених ст.164 СК України для позбавлення її батьківських прав, у зв`язку із чим у задоволенні позовних вимог слід відмовити за безпідставністю.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 258, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області, знаходиться за адресою: Вінницька обл., Вінницький район, с-ще Літин, вул. Соборна, буд. 7 про позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст судового рішення складено 15 вересня 2025 року.

Суддя І.М. Юрченко