Справа № 473/1928/25
"06" жовтня 2025 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі головуючого судді Вуїва О.В.,
за участю секретаря судового засідання Москаленко С.Л.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вознесенську цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
В С Т А Н О В И В:
У квітні 2025 року ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому вказувало, що 08 серпня 2019 року АТ «Альфа-Банк» уклало з ОСОБА_1 . Угоду про надання кредиту, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії №501171576, відповідно до якої банк зобов`язався надати та надав відповідачу строком на 48 місяців кредит у загальному розмірі 29 994 грн, а позичальник зобов`язався щомісячно частинами (згідно узгодженого графіку) повертати кредит, повернувши його в повному обсязі до 08 серпня 2023 року, а також сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 21,99 % річних від розміру заборгованості за кредитом та комісію за обслуговування кредиту у розмірі 2,40 % від суми кредиту.
Також банк відкрив на користь ОСОБА_1 відновлювальну кредитну лінію на суму до 200 000 грн під 26 % річних зі строком кредитування, що відповідає строку дії кредитної картки (3 роки), а відповідач зобов`язався щомісячно частинами повертати кредит (у розмірі 5 % від суми заборгованості, але не менше 50 грн) та сплачувати проценти.
Водночас 08 серпня 2019 року АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 уклали Договір №501171576-1 про внесення змін і доповнень до Угоди про надання кредиту №501171576 від 08 серпня 2019 року, у якому погодили зменшення розміру процентної ставки за основним кредитом до 15,39 % річних.
20 вересня 2021 року АТ «Альфа-Банк» уклало з ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» Договір факторингу №3, за яким первісний кредитор відступив позивачу за плату право грошової вимоги до ОСОБА_1 за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору від 08 серпня 2019 року №501171576.
Позичальник свої зобов`язання жодному з кредиторів належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 20 вересня 2021 року виникла заборгованість у загальному розмірі 48 986,89 грн, у тому числі:
- заборгованість за кредитом 26 929,31 грн;
- заборгованість за процентами 22 057,58 грн.
Вказану заборгованість позивач просив стягнути з відповідача у повному обсязі.
В судове засідання представник позивача Євтодьєв А.О. не з`явився, проте надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з?явився, судом відповідно до ч.ч. 7, 8 ст. 128 ЦПК України вважається належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи за місцем його реєстрації, причину неявки суду не повідомив.
Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки представник позивача в окремій заяві не заперечував проти такого порядку вирішення спору.
Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного.
Зокрема, суд встановив, що 08 серпня 2019 року АТ «Альфа-Банк» уклало з ОСОБА_1 . Угоду про надання кредиту, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії №501171576, відповідно до якої банк зобов`язався надати та надав відповідачу строком на 48 місяців кредит у загальному розмірі 29 994 грн, а позичальник зобов`язався щомісячно частинами (згідно узгодженого графіку) повертати кредит, повернувши його в повному обсязі до 08 серпня 2023 року, а також сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 21,99 % річних від розміру заборгованості за кредитом та комісію за обслуговування кредиту у розмірі 2,40 % від суми кредиту.
Також банк відкрив на користь ОСОБА_1 відновлювальну кредитну лінію на суму до 200 000 грн під 26 % річних зі строком кредитування, що відповідає строку дії кредитної картки (3 роки), а відповідач зобов`язався щомісячно частинами повертати кредит (у розмірі 5 % від суми заборгованості, але не менше 50 грн) та сплачувати проценти.
Водночас 08 серпня 2019 року АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 уклали Договір №501171576-1 про внесення змін і доповнень до Угоди про надання кредиту №501171576 від 08 серпня 2019 року, у якому погодили зменшення розміру процентної ставки за основним кредитом до 15,39 % річних.
20 вересня 2021 року АТ «Альфа-Банк» уклало з ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» Договір факторингу №3, за яким первісний кредитор відступив позивачу за плату право грошової вимоги до ОСОБА_1 за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору від 08 серпня 2019 року №501171576.
Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Ч. 1 ст. 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
При цьому, згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України).
Згідно ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.
Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 207 ЦК України (в редакції на час укладення договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Суд встановив, що кредитний договір був укладений з дотриманням передбачених законом вимог (шляхом направлення позичальником оферти на укладення правочину та акцептування пропозиції банком), підписаний сторонами правочину, містить усі умови, що є істотними для даного виду договорів, зокрема розмір кредиту, строк кредитування, розмір плати за користування кредитом (процентів), порядок повернення кредиту.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.
Водночас ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено можливість встановлення кредитодавцем додаткових комісій, пов`язаних з наданням, обслуговуванням та поверненням кредиту, які включаються до загальних витрат за споживчим кредитом.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст.ст. 611, 612, 623-625, 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, зокрема, повинен повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно ч. 1 ст. 1077, ч. 1 ст. 1078, ч. 1 ст. 1082 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові (ст. 514, ч. 1 ст. 1084 ЦК України).
Таким чином, до ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», як фактора, перейшли усі права кредитора за кредитним договором від 08 серпня 2019 року №501171576.
Суд встановив, що АТ «Альфа-Банк», як первісний кредитор, належним чином виконав умови кредитного договору.
Зі свого боку позичальник умови договору належним чином не виконував, у зв?язку з чим виникла заборгованість.
Згідно змісту позову, заборгованість за кредитним договором станом на 20 вересня 2021 року становить 48 986,89 грн, у тому числі:
- заборгованість за кредитом 26 929,31 грн;
- заборгованість за процентами 22 057,58 грн.
Однак в цій частині позов не підтверджений матеріалами справи та суперечить наданим позивачем розрахунку заборгованості та випискам з рахунку позичальника.
Зокрема, згідно розрахунку заборгованості заборгованість за кредитним договором станом на 20 вересня 2021 року становить 48 986,89 грн, у тому числі:
- заборгованість за кредитом 26 929,31 грн;
- заборгованість за процентами 8 812,16 грн;
- заборгованість за комісією за обслуговування кредиту 13 245,42 грн.
При цьому, що стосується нарахування комісії за обслуговування кредиту, то суд виходить з наступного.
Споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (п. 11 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування»).
Тобто, споживчим є будь-який кредит наданий споживачу для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено можливість встановлення кредитодавцем у межах споживчого кредитування додаткових комісій, пов`язаних з наданням, обслуговуванням та поверненням кредиту, які включаються до загальних витрат за споживчим кредитом.
Водночас, згідно ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними (ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування»).
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.
У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Наведені висновки в подальшому також підтримані й у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21.
Кредитний договір не містить конкретного переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена комісія. Також позивач не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, а тому положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними та не підлягають застосуванню у кредитних правовідносинах між сторонами, а внесені позичальником кошти на виконання умов договору, що були безпідставно зараховані на оплату комісії за обслуговування кредиту у розмірі 5 039,02 грн, з урахуванням вимог ст. 534 ЦК України, слід перерахувати на сплату заборгованості за процентами.
За встановленого, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у розмірі 30 702,45 грн, у тому числі:
- заборгованість за кредитом 26 929,31 грн;
- заборгованість за процентами 3 773,14 грн (8 812,16 грн (заборгованість за процентами) 5 039,02 грн (внесені позичальником кошти на погашення заборгованості за кредитним договором, безпідставно зараховані на сплату комісії).
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача (згідно розміру задоволених позовних вимог) також підлягають стягненню понесені останнім судові витрати, а саме 1 897,65 грн судового збору.
Що стосується вимоги позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9 200 грн, то в цій частині суд виходить з наступного.
Дійсно, відповідно до вимог ст.ст. 133, 137, 141 ЦПК України суд в залежності від результату розгляду справи зобов`язаний розподілити між сторонами витрати на професійну правничу допомогу.
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивач надав суду копію Договору від 03 липня 2024 року №03-07/24, укладеного між ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» та адвокатом Литвиненко О.І., про надання правничої допомоги (у якому узгоджено оплату наданих адвокатських послуг в розмірі 2 000 грн за 1 годину роботи), а також копії документів, що містять перелік, детальний опис та вартість виконаних робіт, необхідних для надання правничої допомоги, докази оплати вартості адвокатських послуг, зокрема: надання консультації, вартість послуги (0,5 год.) 1 000 грн; правовий аналіз документів, законодавства, судової практики, вартість послуги (2 год.) 4 000 грн; підготовка та подання позовної заяви, вартість послуги (2,1 год.) 4 200 грн, загальна вартість - 9 200 грн.
Проте у постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції.
Зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу стягнення заборгованості за кредитним договором.
Даний спір є спором незначної складності, судова практика щодо яких є сталою і передбачуваною, справа не передбачає необхідності виконання значного обсягу дій та робіт, необхідних для її підготовки та розгляду.
Отже, зважаючи на категорію даної справи, яка є нескладною, враховуючи усталену практику, суд вважає, що визначені позивачем до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу є завищеними і не являються співмірними, обґрунтованими і пропорційними об`єму здійсненої роботи та наданої послуги, складності справи, а тому (з урахуванням розміру задоволених позовних вимог) дійшов висновку про необхідність зменшення розміру відшкодування витрат на правничу допомогу до 2 500 грн.
Керуючись ст.ст. 141, 258, 259, 263-265, 282, 284, 289 ЦПК України, суд

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Заочне рішення може бути переглянуте за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення.
Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя: О.В. Вуїв