Справа №: 148/1198/25
Провадження № 4-с/148/3/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2025 року Тульчинський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого Дамчука О.О.

при секретареві Єфіменко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тульчин скаргу ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Руденка Андрія Павловича у виконавчому провадженні № 79086504, стягувач Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ», про визнання дій приватного виконавця протиправними та зобов`язання вчинити дії.

В С Т А Н О В И В:

Скаржник ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаною скаргою, мотивуючи її тим, що 11.09.2025 року приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Руденком А.П. у виконавчому провадженні №79086504 було винесено постанову про визначення мінімальних витрат у розмірі 836 грн та вчинено інші виконавчі дії.

Вважає дії приватного виконавця незаконними та такими, що порушують його права, за наступних підстав: скаржник є військовослужбовцем та з 23.04.2025 року перебуває на військовій службі за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 , у зв`язку з чим виконавче провадження повинне було бути зупинене. Виконавець не мав права продовжувати примусові дії, визначати витрати та здійснювати списання коштів.

Також вважає незаконне нарахування відсотків та штрафів, оскільки первинна сума боргу становила близько 5 000 грн. У виконавчому листі вказано до стягнення понад 30000,00 грн, що включає відсотки та штрафи, що суперечить Закону України №2129-ІХ від 15.03.2022. З заробітної плати та грошового забезпечення військовослужбовця здійснюються відрахування в розмірі 100%, що повністю позбавляє скаржника коштів для існування. Таким чином дії приватного виконавця порушують права скаржника, як військовослужбовця та суперечать вимогам закону. Просить визнати дії приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області, Руденка Л.П. у виконавчому провадженні №79086504 незаконними. Скасувати постанову приватного виконавця від 11.09.2025 року про визначення мінімальних витрат. Зобов`язати приватного виконавця зупинити виконавче провадження №79086504, у зв`язку з перебуванням скаржника на військовій службі за мобілізацією. Визнати незаконним нарахування відсотків, штрафів та пені, доданих до основного боргу, оскільки вони не підлягають стягненню з військовослужбовців під час дії воєнного стану. Зобов`язати приватного виконавця дотримуватися вимог ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» та припинити відрахування понад 75% доходу скаржника. Зобов`язати приватного виконавця зняти арешт та припинити списання коштів із рахунку, на який надходить грошове забезпечення військовослужбовця.

У судове засідання скаржник ОСОБА_1 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про день та час слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином. Клопотань про відкладення слухання справи, суду не надав.

Приватний виконавець виконавчого округу Вінницької області Руденко А.П. надав заперечення на скаргу, вважає безпідставною та необґрунтованою з наступних підстав.

В провадженні Тульчинського районного суду Вінницької області перебуває цивільна справа № 148/1198/25 за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В даній справі до Тульчинського районного суду Вінницької області за допомогою підсистеми «Електронний суд» від ОСОБА_1 надійшла скарга на дії приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Руденка Андрія Павловича у виконавчому провадженні № 79086504 яка ухвалою від 23 вересня 2025 року прийнята до розгляду.

На виконанні приватного виконавця перебуває виконавче провадження № 79086504 з примусового виконання виконавчого листа № 148/1198/25 від 22.08.2025 року, виданого Тульчинським районним судом Вінницької області, про стягнення з ОСОБА_1 боргу на користь ТОВ "ЮНІТ КАПІТАЛ".

Щодо зупинення виконавчого провадження № 79086504 зазначає, що статтею 34 Закону України "Про виконавче провадження" визначений вичерпний перелік підстав для зупинення вчинення виконавчих дій.

Законом України "Про виконавче провадження" передбачено, що рішення, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення відносяться до немайнових і передбачають обов`язкову участь боржника у їх виконанні.

Виконавчий документ (про стягнення коштів), на підставі якого відкрите виконавче провадження № 79086504, носить майновий характер, а його виконання не передбачає обов`язкової участі боржника.

На підставі пункту 10-2 розділу XIII (ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ) Закону України "Про виконавче провадження", тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану в Україні, припиняється звернення стягнення на пенсію, стипендію (крім рішень про стягнення аліментів, про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю внаслідок кримінального правопорушення, та рішень, боржниками за якими є громадяни Російської Федерації).

Зазначене обмеження не поширюється на періодичні стягнення з заробітної плати та інших, окрім вказаних вище доходів.

Статтею 18 ЗУ "Про виконавче провадження" визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно до ст. 19 Конституції України - Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на викладене правові підстави для зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 79086504 - відсутні. Також зазначив, що жодних звернень від боржника чи його представників щодо зупинення вчинення виконавчих дій приватному виконавцю не надходило.

Щодо перевищення граничних розмірів відрахувань зазначив, що в ході виконання зазначеного виконавчого провадження 12.09.2025 року з метою забезпечення реального виконання рішення, керуючись ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» було винесено постанову про арешт коштів боржника та постановлено: «накласти арешт на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/ електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику: ОСОБА_1 .

12.09.2025 року від боржника ОСОБА_1 надійшла заява про зняття арешту з банківського рахунку ( НОМЕР_2 відкритий в АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "УКРСИББАНК") на який зараховується грошове забезпечення в підтвердження цьому до заяви додана виписка з банку.

Постановою про зняття арешту з коштів від 12.09.2025 року було знято арешт із зазначеного рахунку, що надає змогу користування грошовим забезпеченням в повному обсязі.

У відповідності до статей 68-70 ЗУ «Про виконавче провадження» 22.09.2025 винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника та направлено на виконання до військової частини НОМЕР_1 для стягнення з боржника боргу у розмірі 20% доходів щомісяця.

Станом на 02.10.2025 кошти боржника ОСОБА_1 в межах виконавчого провадження № 79086504 не стягувалися.

Таким чином, враховуючи вищевикладене твердження скаржника про стягнення з його заробітної плати та грошового забезпечення військовослужбовця здійснюються відрахування в розмірі 100%, що повністю позбавляє його коштів для існування, не відповідає дійсності.

Витрати виконавчого провадження стягуються в порядку статті 42 Закону України «Про виконавче провадження».

Просив в задоволені скарги ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Руденка Андрія Павловича у виконавчому провадженні № 79086504 відмовити, судові витрати з розгляду скарги, стягнути з скаржника.

З огляду на зазначені обставини, просив також розглянути справу без його участі.

Представник стягувача ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про день та час слухання справи повідомлений належним чино. Клопотань про відкладення слухання справи суду не надав.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання.

Згідно ч. 2 ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду

Дослідивши подану скаргу та матеріали скарги, подані письмові позиції та заперечення, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 21.07.2025 року у справі № 148/1198/25 позов ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено, та вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» суму заборгованості за договором № 00-9809660 від 06.06.2024 у загальному розмірі: 20625,80 грн. та ?9 422,4?0 грн. судових витрат.?

11.09.2025 приватним виконавцем Руденком А.П. відкрито виконавче провадження № 79086504 з виконання вищевказаного рішення суду.

11.09.2025 приватним виконавцем Руденком А.П. у виконавчому провадженні № 79086504 винесена постанова про мінімальні витрати виконавчого провадження на організацію і проведення виконавчих дій, які становлять 836,00 грн.

12.09.2025 приватним виконавцем винесено постанову про зняття арешту з коштів боржника ОСОБА_1 , а саме: з рахунку НОМЕР_2 відкритий в АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "УКРСИББАНК".

22.09.2025 винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника та направлено на виконання до військової частини НОМЕР_1 для стягнення з боржника боргу у розмірі 20% доходів щомісяця.

Згідно виписки з банку (рахунок НОМЕР_2 ) за період з 01.06.2025 по 31.08.2025, кошти боржника ОСОБА_1 в межах виконавчого провадження № 79086504 не стягувалися.

Відповідно до п. 9 ч. 3 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

За статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження»).

На підставі ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

За приписами ч. 2 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному ст. 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до ст. 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до ст. 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до ст. 26-1 Закону України «Про теплопостачання», ст. 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

У ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Згідно зі ст.68 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів. За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати. Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі-підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Зазначене правило визначає ті кошти, що складають заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника як особливий об`єкт, на який може бути звернуто стягнення на виконання виконавчого документа, та обмежує таке стягнення відсутністю інших коштів та/або об`єктів для стягнення, видами боргових зобов`язань (періодичні платежі) та сумою стягнення.

Згідно з ч. 1 ст.69 Закону України «Про виконавче провадження» підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи-підприємці здійснюють відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника і перераховують кошти на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця.

Відповідно до ч. 1 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами (ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження»).

Зняття арешту з коштів здійснюється виконавцем відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

В абзаці другому ч. 2 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому п. 10 ч. 1 ст. 34 цього Закону.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Також суд звертає увагу, що, накладаючи арешт на грошові кошти боржника державний виконавець у постанові зазначив, що арешт накладається на грошові кошти, що містяться на всіх відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на руханках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належить боржнику (а.с. 56-57). Тому під час винесення оскаржуваної постанови не порушено вимог Закону України «Про виконавче провадження», ч. 3 ст. 52 якого передбачено, що саме на банк покладено обов`язок перевірити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку і повернути його постанову без виконання.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постанові від 29.09.2023 р. у справі №336/1212/23 (провадження №61-6333св23).

Крім того, у п.п. 7.14-7.15 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі №905/361/19 (провадження №12-28гс20) зазначено, що «виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до ч. 3 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі знаходження на рахунку коштів, накладення арешту на які заборонено, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження». Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»)».

Судом також встановлено, що 12.09.2025 року ОСОБА_1 звернувся зі заявою до приватного виконавця про зняття арешту з банківського рахунку ( НОМЕР_2 відкритого в АТ "УКРСИББАНК") на який зараховується грошове забезпечення останнього та в підтвердження цьому до заяви додав виписка з банку.

В цей же день, 12.09.2025 приватним виконавцем винесено постанову про зняття арешту з коштів боржника ОСОБА_1 , а саме: з рахунку НОМЕР_2 відкритого в АТ "УКРСИББАНК".

Таким чином на день звернення ОСОБА_1 зі скаргою до суду, арешт з банківського рахунку на який зараховується грошове забезпечення останнього, був знятий.

Щодо вимог про зобов`язання виконавця зупинити виконавче провадження № 79086504, суд виходить зі слідуючого.

Жодних звернень від боржника ОСОБА_1 чи його представників щодо зупинення вчинення виконавчих дій, приватному виконавцю Руденку А.П. не надходило, матеріали скарги таких заяв не містять.

Крім цього, суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЗУ "Про виконавче провадження" сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Підстави для зупинення виконавчих дій передбаченні ст.34 ЗУ "Про виконавче провадження".

Згідно з п.1 ч.1 ст.34 ЗУ "Про виконавче провадження" виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі проходження боржником строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, або якщо боржник проходить військову службу та виконує бойові завдання військової служби у бойовій обстановці чи в районі проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, якщо згідно з умовами служби проведення виконавчих дій неможливе чи на прохання стягувача, який проходить таку військову службу.

Як передбачено ч.2 ст.34 ЗУ "Про виконавче провадження" виконавець не пізніше наступного робочого дня, коли йому стало відомо про обставини, зазначені в частині першій цієї статті, а з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої цієї статті, - у день надіслання виконавчого документа до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, зупиняє вчинення виконавчих дій, про що виносить відповідну постанову.

Відповідно до ч.1, 5 ст.35 ЗУ "Про виконавче провадження" виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у випадках, передбачених пунктами 1, 4, 6, 8, 11 частини першої статті 34 цього Закону, до закінчення строку дії зазначених обставин, а у випадках, передбачених пунктами 2, 3 і 5 частини першої статті 34 цього Закону, - до розгляду питання по суті.

Після усунення обставин, що стали підставою для зупинення вчинення виконавчих дій, виконавець не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли йому стало про це відомо, зобов`язаний продовжити примусове виконання рішення у порядку, встановленому цим Законом, про що виносить відповідну постанову.

Досліджуючи вимоги п.1 ч.1 ст.34 ЗУ "Про виконавче провадження" суд зазначає, що виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі:

- проходження боржником строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, якщо згідно з умовами служби проведення виконавчих дій неможливе;

або

- якщо боржник проходить військову службу та виконує бойові завдання військової служби у бойовій обстановці чи в районі проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, якщо згідно з умовами служби проведення виконавчих дій неможливе;

чи

- на прохання стягувача, який проходить таку військову службу.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 призваний по мобілізації та перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_3 з 08.07.2025 (довідка № 6347 від 01.08.2025); у військовій частині НОМЕР_1 з 23.04.2025 (довідка №5341 від 01.05.2025).

В свою чергу, скаржником не надано жодних доказів ні суду, ні до виконавця щодо умови служби ОСОБА_1 призводять до неможливості проведення виконавчих дій.

Враховуючи вказане, суд приходить до висновку, що прохання скаржника про зупинення вчинення виконавчих дій не є безумовною підставою для винесення державним виконавцем відповідної постанови, оскільки від стягувача за виконавчим провадженням ВП №79086504 не надходило заяви про зупинення виконавчих дій, а матеріали справи не містять обставин, які б свідчили, що умови проходження скаржником (боржником) військової служби унеможливлюють вчинення державним виконавцем виконавчих дій в межах виконавчого провадження ВП №79086504.

Щодо скасування постанови приватного виконавця від 11.09.2025 року про визначення мінімальних витрат, суд виходить зі слідуючого.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом (частини перша та друга статті 74 Закону № 1404-VІІІ).

Отже, Закон № 1404-VІІІ відносить до справ адміністративної юрисдикції спори зокрема, але не винятково постанови щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавця про стягнення витрат виконавчого провадження.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.09.2024 р. № 310/2210/21 (провадження № 14-82цс24) зазначає, що має послідовну і сталу практику щодо того, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори щодо оскарження постанов виконавця про стягнення витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, зокрема й судом якої юрисдикції, вони видані.

У статті 74 Закону № 1404-VІІІ розмежовано юрисдикцію спору за об`єктом оскарження. Якщо оскаржується рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання саме судового рішення, то спір підлягає розгляду у суді, який видав виконавчий документ (частина перша цієї статті). У разі оскарження рішення, дій чи бездіяльності виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо безпосередньо виконання рішень інших органів (посадових осіб), спір розглядається у порядку адміністративного судочинства (фрагмент частини другої цієї статті).

Так, частина друга статті 74 Закону № 1404-VІІІ установлює, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Частина друга статті 74 Закону № 1404-VІІІ окремо визначає, що постанови виконавця про стягнення витрат виконавчого провадження можуть бути оскаржені до адміністративного суду.

Постанови виконавця про стягнення витрат виконавчого провадження і про визначення розміру витрат виконавчого провадження хоча і є відмінними постановами виконавця, проте мають подібну правову природу: обидва види постанов виконавця стосуються безпосереднього виконання рішень інших органів (посадових осіб) - виконавця, а не судового рішення.

З урахуванням наведеного, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.09.2024 р. № 310/2210/21 (провадження № 14-82цс24) дійшла висновку, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом (частина друга статті 74 Закону № 1404-VІІІ).

Таким чином, з урахуванням наведених вище висновків Великої Палати Верховного Суду, рішення державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного суду, звернувшись до такого суду саме з позовом.

Разом з тим, ОСОБА_1 вищенаведене не врахував, всупереч статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" звернувся до суду зі скаргою на рішення приватного виконавця, а не з відповідним позовом.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (рішення ЄСПЛ від 21.10.2010 р. у справі "Дія 97" проти України", § 47).

Також, ЄСПЛ указав, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль у ньому суду. "Право на суд", одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати обмеженням. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення ЄСПЛ від 06.12.2007 у справі "Воловік проти України", § 53, 55).

З урахуванням наведеного, судом встановлено, що у відповідності до положень статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" у даному випадку оскаржуючи постанови приватного виконавця відносно витрат виконавчого провадження, ОСОБА_1 мав звернутись до відповідного суду з позовом, а не зі скаргою, а відтак, остання вимога не підлягає задоволенню.

Щодо відрахування приватним виконавцем понад 75% доходу скаржника у судовому засіданні не встановлено, більш того згідно дослідженої у судовому засіданні виписки з банку (рахунок НОМЕР_2 за період з 01.06.2025 по 31.08.2025), наданих скаржником, кошти боржника ОСОБА_1 в межах виконавчого провадження № 79086504, не стягувалися.

22.09.2025 винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника та направлено на виконання до військової частини НОМЕР_1 для стягнення з боржника боргу у розмірі 20% доходів щомісяця.

Таким чином, станом на 02.10.2025 кошти боржника ОСОБА_1 в межах виконавчого провадження № 79086504 не стягувалися.

З огляду на викладене, суд вважає, що підстави для задоволення скарги відсутні, оскільки приватний виконавець діяв в межах повноважень під час проведення виконавчих дій по виконавчому провадженню № 79086504.

Керуючись ст.ст. 19, 129 Конституції України, ст.ст. 7, 12, 13, 76-89, 247, 447-451 ЦПК України, ст.ст. 1, 18, 48, 52, 56, 59, 68, Закону України "Про виконавче провадження", суд

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Руденка Андрія Павловича у виконавчому провадженні № 79086504, стягувач Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ», про визнання дій приватного виконавця протиправними та зобов`язання вчинити дії, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення.

Суддя О.О. Дамчук