Справа № 127/3578/25
Провадження 2/127/575/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Борисюк І.Е.,

за участю: секретаря судового засідання Обертун Н.М.,

адвоката позивача Геращенко Т.В.,

представника органу опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Вінницької міської ради Семенової Н.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю органу опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Вінницької міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась адвокат Геращенко Тетяна Василівна, діючи в інтересах ОСОБА_1 , з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту самостійного виховання та утримання неповнолітніх дітей.

Позов мотивований тим, що 16 вересня 2007 позивач з відповідачкою уклали шлюб, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 17.06.2015 у справі № 127/25889/14-ц було розірвано. У шлюбі у подружжя народилось двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після розірвання шлюбу відповідачка певний час підтримувала спілкування з дітьми, але згодом виїхала на постійне місце проживання за кордон, де уклала шлюб із громадянином Ізраїлю, від якого має дитину. Наразі відповідачка знаходиться постійно за кордоном, в Україну не приїжджає, не приділяє достатньо часу на виховання та утримання спільних з позивачем дітей. Діти постійно проживають з позивачем, який постійно здійснює за ними догляд та піклується про них. Матір дітей відсутня у їх житті, через що об`єктивно позбавлена можливості виконувати свої обов`язки через постійне перебування за кордоном. Встановлення факту перебування дітей на самостійному вихованні та утриманні позивача потрібно з метою захисту прав та інтересів дітей, прав позивача як батька, а також вирішення питання щодо переміщення із дітьми без документального оформлення згоди від матері, яка не проживає із дітьми, для оформлення документів необхідних для отримання соціальної допомоги як батьку, що самостійно виховує дітей і реєстрації місця проживання дітей, вирішення інших питань щодо проживання та перебування дітей.

Вищевикладене й стало підставою для звернення адвоката позивача до суду із вимогою про встановлення факту самостійного виховання та утримання ОСОБА_1 неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою суду від 04.02.2025 вищевказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено провести у порядку загального позовного провадження. Також даним судовим рішенням до участі у справі було залучено орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Вінницької міської ради, який зобов`язано надати висновок щодо розв`язання спору; запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи і докази у строк, встановлений судом; роз`яснено наслідки ненадання заяв по суті справи у встановлений судом строк без поважних причин.

З матеріалів справи вбачається, що поштове відправлення із ухвалою суду від 04.02.2025, копією позовної заяви із доданими до неї документами та судові повістки направлені відповідачці за адресою її місця проживання (перебування) зареєстрованою у встановленому законом порядку, повернулося до суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». (а.с. 47-48, 68-69) У зв`язку із чим, судом було повідомлено відповідачку про розгляд справи також через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. (а.с. 62, 67) В подальшому, після реєстрації відповідачки в ЄСІТС, процесуальні документи по справі та судові повістки направлялись їй до її електронного кабінету. Таким чином, суд вжив усіх можливих заходів для повідомлення відповідачки про розгляд справи.

Тому, враховуючи положення ст. 128 ЦПК України, вважається, що відповідачка була належним чином повідомленою про розгляд справи.

У строк встановлений судом ухвалою від 04.02.2025 від відповідачки відзив на позов не надійшов.

28.02.2025 від органу опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Вінницької міської ради на адресу суду надійшов висновок щодо розв`язання спору.

Ухвалою суду від 22.04.2025 задоволено клопотання адвоката позивача про виклик в судове засідання в якості свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ; підготовче провадження закрито і призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 23.09.2025 відмовлено у прийнятті визнання відповідачкою позовних вимог.

Відповідачка в судове засідання не з`явилась, хоча у відповідності до ст. 128 ЦПК України була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи. Водночас, 31.07.2025 на електронну адресу суду від відповідачки надійшла заява, зокрема, про розгляд справи за її відсутності.

Адвокат позивача та представник органу опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Вінницької міської ради не заперечували щодо проведення розгляду справи у відсутність відповідачки.

Враховуючи заяву відповідачки, думку адвоката позивача та представника органу опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Вінницької міської ради, а також положення ст. 223 ЦПК України, суд постановив провести судове засідання у відсутність відповідачки (ухвала суду постановлена без оформлення окремого документа та занесена до протоколу засідання).

У судовому засіданні адвокат позивача підтримала позовні вимоги, аргументуючи мотивами викладеними у позовній заяві, та просила їх задовольнити.

Представник органу опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Вінницької міської ради заперечувала щодо задоволення позовних вимог та підтримала висновок про недоцільність встановлення факту самостійного виховання позивачем неповнолітніх дітей. Представник органу опіки та піклування зазначила, що відповідачка під час засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті ВМР повідомила, що вона дійсно з 2021 року проживає за кордоном, а їх спільні із ОСОБА_1 діти проживають із батьком, однак вона щоденно спілкується із доньками, приймає участь у їх вихованні та навчанні, надає кошти на їх утримання. Також представник органу опіки та піклування зауважила, що відповідачкою було надано платіжні документи на підтвердження утримання нею дітей.

При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 17.06.2015 по справі № 127/25889/14-ц, яке набрало законної сили 01.07.2015, як те вбачається з ЄДРСР, доступ до якого є публічним, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , укладений 16.09.2007 було розірвано. (а.с. 14)

Також судом встановлено, що сторони по справі від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвами про їх народження. (а.с. 12-13)

Відповідно до свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_1 , виданого повторно 23.08.2018 Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 16.09.2016 змінила прізвище на « ОСОБА_8 », актовий запис № 230. (а.с. 15)

05.07.2021 було укладено шлюб між ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та громадянином Ізраїлю ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб. (а.с. 18-19зв.)

ІНФОРМАЦІЯ_5 у подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_11 народилась донька ОСОБА_12 , що підтверджується свідоцтвом про її народження. (а.с. 20-22)

Згідно витягів з реєстру Вінницької територіальної громади від 28.06.2024, позивач разом із неповнолітніми дітьми - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 9-11)

Відповідно до довідки № 473, виданої 04.07.2024 МКП «Управляюча компанія «Київська», ОСОБА_1 , 1984 року народження, та його доньки - ОСОБА_3 , 2010 року народження, та ОСОБА_4 , 2011 року народження, не зареєстровані, але фактично проживають за адресою: АДРЕСА_2 . (а.с. 24)

Із акту обстеження житлових умов № 904м від 04.07.2024, складеного працівниками МКП «Управляюча компанія «Київська», вбачається, що за вищевказаною адресою проживають п`ятеро осіб: ОСОБА_13 , 1964 р.н., ОСОБА_14 , 1994 р.н., ОСОБА_1 , 1984 р.н., ОСОБА_3 , 2010 р.н., і ОСОБА_4 , 2011 р.н. (а.с. 25)

Згідно довідки № 1811/12/02-2024 від 12.07.2024, виданої т.в.о начальника ГУНП у Вінницькій області підполковником поліції К.Мамчуром, Дьомов Ярослав Олегович проходить службу у поліції. (а.с. 28)

Відповідно до довідки № 180 від 26.07.2024, виданої директором КЗ «Вінницький міський палац дітей та юнацтва імені Лялі Ратушної», ОСОБА_3 , 2010 року народження, та ОСОБА_4 , 2011 року народження, відвідують гурток народного художнього колективу ансамблю спортивного бального танцю «Грація» з вересня 2017 року по теперішній час. На заняття дітей приводить та збирає батько ОСОБА_1 . Батько спілкується з педагогом, цікавиться успіхами доньок. Мати не відвідує батьківські збори та не бере участі у заходах колективу. (а.с. 27)

З довідки № 01-12/424, виданої 09.08.2024 КЗ «Вінницький ліцей № 6», вбачається, що учениці 8-А та 9-А класу ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , відповідно, регулярно відвідують заняття у школі, незалежно від форми їх проведення, виконують домашні завдання та беруть активну участь у житті класного колективу. Діти охайні та доглянуті. Батько, ОСОБА_1 , за потреби спілкується з класними керівниками з питань освітнього процесу доньок. Мати, ОСОБА_2 , участь в навчально-виховному процесі не бере. (а.с. 30)

Згідно відповіді ТОВ «Медичний центр Хелс Клінік» № 145 від 13.08.2024, у вказаному закладі укладено декларації ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з 2021 року. Станом здоров`я дітей, профілактичними щепленнями опікуються бабуся, дідусь та батько дітей ОСОБА_1 . Мати дітей, ОСОБА_2 , на огляд з дітьми за період спостереження не зверталась. (а.с. 32)

Із висновку органу опіки та піклування Вінницької міської ради від 27.02.2025 № 01/00/011/13493, наданого на виконання вимог ухвали суду від 04.02.2025, вбачається недоцільність встановлення факту самостійного виховання батьком ОСОБА_1 неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . (а.с. 50-51)

Як стверджує адвокат позивача, на самостійному утриманні та вихованні позивача перебувають їх спільні з відповідачкою діти, факт чого позивач просить встановити суд з метою захисту прав та інтересів його дітей та його прав як батька, а також вирішення питання щодо переміщення із дітьми без документального оформлення згоди матері, яка не проживає із дітьми; для оформлення документів необхідних для отримання соціальної допомоги як батьку, що самостійно виховує дітей; реєстрації місця проживання дітей; вирішення інших питань щодо проживання та перебування дітей. Також в судовому засіданні адвокат позивача повідомила, що даний позов подано, зокрема, з метою оформлення позивачем у встановленому законом порядку відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви , а відповідач та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи.

Також, судом в ухвалі від 04.02.2025 було роз`яснено сторонам по справі наслідки ненадання суду доказів по справі, дії в разі неможливості надання доказів, а також право і порядок звернення до суду із заявами та клопотаннями.

Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд.

Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У судовому засіданні в якості свідка було допитано ОСОБА_5 , яка є сусідкою позивача та перебуває з ним у дружніх відносинах. Свідок повідомила, що маму дітей ніколи не бачила, а позивач близько двох років проживає сам із доньками, час від часу яких навідує бабуся. На запитання суду свідок повідомила, що ніколи не була у квартирі позивача; ніколи не спілкувалась із дітьми відповідача; де навчаються діти їй не відомо; щодо обставин утримання та виховання дітей їй також нічого не відомо. Водночас свідок припустила, що напевно діти відвідують гуртки, адже позивач їх привозить додому на машині; одягнені у «брендовий одяг» (те, що це є припущенням, свідок повідомила на уточнююче запитання суду щодо джерела обізнаності).

Також в судовому засіданні в якості свідка було допитано ОСОБА_6 , яка повідомила, що близько 6-7 років є сусідкою позивача та стільки ж років знає його доньок, які відвідують зоомагазин, де вона працює. Свідок повідомила, що діти постійно перебувають з батьком, діти чемні та виглядають охайно. Свідок зазначила, що дівчатка розповідали їй про те, що їх матір поїхала за кордон; кошти на купівлю товару в магазині їм дає батько. Сама ж свідок ніколи не бачила матір дітей, однак їй відомо, що діти проживають з батьком та іноді їх відвідують дідусь та бабуся. Також свідок зазначила, що одного разу, перебуваючи у магазині, дівчатка повідомили, що поспішають, адже на них чекає тато щоб піти купити подарунок, бо мама надіслала кошти. На запитання суду свідок повідомила, що їй нічого не відомо щодо обставин утримання дітей та участі у їх вихованні як батька, так і матері.

Згідно із ч. 1 ст. 90 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини.

Тому, при оцінці показань свідків судом проаналізовано процес формування, збереження і передачі відомостей свідками.

Судом прийнято до уваги ті показання свідків, які містили інформацію, якою вони володіють особисто, а не з чужих слів. Показання свідка ОСОБА_5 в частині, які ґрунтувались на її особистих припущеннях, суд до уваги не приймає, адже така інформація є особистим судженням, думкою свідка про ймовірність обставин. В розумінні положень ч. 1 ст. 90 ЦПК України показання свідка не можуть ґрунтуватись на припущеннях. Також судом звернуто увагу на ті показання свідків, інформацією про що вони володіють з чужих слів, оскільки така інформація може бути перекручена тією особою, яка її передавала або неправильно сприйнята свідками.

Суд, заслухавши пояснення адвоката позивача та представника органу опіки та піклування в особі служби у справах дітей Вінницької міської ради, показання свідків, дослідивши письмові пояснення, викладені, в даному випадку, адвокатом позивача у позові та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи нижченаведене, прийшов до переконання в тому, що позов не підлягає задоволенню.

Так, в ході розгляду справи було встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували з 16.09.2007 в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 17.06.2015 по справі № 127/25889/14-ц було розірвано. Від цього шлюбу колишнє подружжя має двох неповнолітніх доньок - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають з батьком - позивачем по справі, оскільки мати мешкає за кордоном, де має сім`ю.

За твердженням сторони позивача неповнолітні ОСОБА_15 та ОСОБА_16 утримуються й виховуються батьком самостійно, факт чого він вимагає встановити в судовому порядку. Однак суд не погоджується із даним твердженням, виходячи з наступного.

У статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (ст. 1 СК України).

У частині першій статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

У статті 141 СК встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені у ст.ст. 150, 151 СК України.

За приписами ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ч. 1 ч. 4 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Як встановлено в ході розгляду справи, неповнолітні ОСОБА_15 та ОСОБА_16 проживають разом із батьком (позивачем), який може надавати матеріальну допомогу на їх утримання, однак діти мають і матір. При цьому належних і допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 77-79 ЦПК України, які б були достатніми, в розумінні ст. 80 ЦПК України, що матір дітей відповідачка по справі не може утримувати своїх дітей та/або ухиляється від їх виховання, суду не надано. Як повідомила в судовому засіданні адвокат позивача, позивач не звертався до суду із позовом про стягнення з матері дітей аліментів.

Та обставина, що між батьками неповнолітніх дітей розірвано шлюб і мати проживає за кордоном, не звільняє та не позбавляє можливості їх матері від виконання обов`язку по вихованню своїх дітей та не зменшує обсяг її прав та обов`язків.

Щодо посилань адвоката позивача як у позовній заяві, так і у судовому засіданні на те, що мати дітей не може «достатньо» утримувати своїх дітей та виховувати їх, оскільки перебуває за кордоном, то суд зауважує, що обов`язок утримувати дітей, як і займатись їх вихованням, до досягнення ними повноліття покладено на обох батьків незалежно від матеріального становища і неможливість його виконання не звільняє від такого обов`язку.

За змістом ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Якщо місце проживання чи перебування батьків невідоме, або вони ухиляються від сплати аліментів, або не мають можливості утримувати дитину, дитині призначається тимчасова державна допомога з урахуванням матеріального стану сім`ї, у якій виховується дитина, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Виплата тимчасової державної допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Стаття 188 СК України передбачає, що батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину, якщо дохід дитини набагато перевищує дохід кожного з них і забезпечує повністю її потреби. Батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Якщо дитина перестала отримувати дохід або її дохід зменшився, заінтересована особа має право звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів.

Доказів того, що матір неповнолітніх дітей у встановленому законом порядку звільнена від обов`язку утримувати дітей, суду не надано.

Поважних причин неможливості матір`ю надавати неповнолітнім дітям належне утримання судом не встановлено.

Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними.

При цьому сімейні відносини як вид суспільних відносин складаються з суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, які поділяються на юридичні дії (настання яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини).

Так, на підставі положень ЦК України у момент народження фізичної особи в неї виникає цивільна правоздатність (здатність мати цивільні права та обов`язки), яка припиняється у момент її смерті (ст. 25 ЦК України), а з підстав, установлених цим Кодексом, виникає цивільна дієздатність (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання), яка може бути обмежена виключно у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 30 ЦК України).

Відповідно до ст. 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.

Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом.

Згідно із ч. 2 ст. 15 СК України, якщо особа визнана недієздатною, її сімейний обов`язок особистого немайнового характеру та майнового припиняється у зв`язку з неможливістю його виконання.

У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання та утримання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів за рішенням суду (ст.ст. 164, 180 СК України).

Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.

Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.

СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання та/або утримання дитини. Так само як визначена ч. 1 ст. 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання та утримання дитини.

Отже, якщо батько надає матеріальну допомогу дітям та займається їх вихованням, це свідчить про дотримання засад добросовісності, розумності та справедливості у сімейних правовідносинах. Проте, з позиції норм СК України таку поведінку батька не можна назвати «утриманням»/«вихованням», бо «утримання», як і «виховання», це не «право», а безальтернативний та імперативно визначений «обов`язок» батьків по відношенню до неповнолітніх дітей.

Доведення факту одноосібного утримання та виховання дітей батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких у даному випадку мати дітей не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дітей, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самих дітей, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.

Якщо батько дітей вбачає у поведінці своєї колишньої дружини (матері дітей) ознаки, за наявності яких особа може бути позбавлена батьківських прав, то може скористатись відповідною процедурою.

Альтернативних ситуацій, які описані в сімейному законодавстві та стосуються спірного випадку, немає. Те, що позивач є сумлінним батьком, який добросовісно, розумно і справедливо виконує свої батьківські обов`язки, не свідчить про те, що спільні з відповідачкою діти перебувають виключно на його утриманні і їх вихованням займається виключно батько.

На виконання положень ст. 19 СК України та вимог ухвали суду від 04.02.2025 органом опіки та піклування подано до суду письмовий висновок № 01/00/011/13493 від 27.02.2025 щодо розв`язання спору. (а.с. 50-51)

Згідно із вищевказаним висновком, орган опіки та піклування Вінницької міської ради вважає за недоцільне встановлення факту самостійного виховання батьком - ОСОБА_1 неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Так, з вищевказаного висновку вбачається, що «25.02.2025 на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Вінницької міської ради мати дітей ОСОБА_2 повідомила, що знаходиться за кордоном з 2021 року, діти проживають з батьком та бабусею за адресою: АДРЕСА_2 . Та у свою чергу, щоденно спілкується зі своїми дітьми ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , приймає участь у їх вихованні та навчанні, постійно надсилає кошти для забезпечення всіх потреб дітей. Оплачує відпочинок на території України та за кордоном».

Судом прийнято до уваги, що висновок органу опіки та піклування ВМР має рекомендаційний характер для суду і не є обов`язковими та повинен оцінюватись судом за правилами, встановленими ст. 89 ЦПК України.

В судовому засіданні під час дослідження вищевказаного висновку представник органу опіки та піклування повідомила, що відповідачкою під час засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті ВМР були надані докази на підтвердження утримання нею доньок, які, в свою чергу, були враховані під час надання висновку.

Оскільки вищевказані докази сторонами по справі суду надані не були, однак були покладені в основу вищевказаного висновку, такі докази були оглянуті й досліджені судом в засіданні, приймаючи до уваги те, що дана справа стосується інтересів неповнолітніх дітей і судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає в себе оцінку і знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення, в даному випадку, стосовно даних осіб.

Так, судом було встановлено наявність здійснення відповідачкою грошових переказів: у 2021 році на загальну суму 1 950, 00 доларів США на ім`я ОСОБА_17 , яка є матір`ю позивача і бабусею неповнолітніх ОСОБА_15 та ОСОБА_16 ; у 2022 році на загальну суму 300, 00 доларів США і 5 364, 70 польських злотих на ім`я ОСОБА_14 , яка є рідною сестрою позивача і тіткою неповнолітніх ОСОБА_15 та ОСОБА_16 ; у період з 2023 року до 17.02.2025 на загальну суму 201 390, 00 гривень на карткові рахунки неповнолітніх ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , а також їх бабусі ОСОБА_17 . Як вбачається із платіжних документів ці грошові перекази мають систематичний характер.

Вищевказані обставини вказують на те, що відповідачка приймає участь в утриманні своїх неповнолітніх дітей.

Крім того, із заяви відповідачки від 24.02.2025, адресованій службі у справах дітей, вбачається повідомлення нею про щоденне спілкування із доньками, прийняття участі у їх вихованні та навчанні, оплаті медичних послуг, купівлю одягу, оплату щорічного відпочинку дітей на території України та за кордоном.

Відповідачкою в даному судовому процесі не надано доказів, зокрема, щодо вищевказаних тверджень у заяві. Водночас, сама по собі така заява вказує на те, що відповідачка заперечує твердження позивача про його одноосібне утримання та виховання спільних із ним дітей.

Отже суд, оцінивши вищевказаний висновок органу опіки та піклування, погоджується із даним висновком, оскільки він є достатньо обґрунтованим та не суперечить інтересам дітей.

Зважаючи на вищевикладені обставини, зокрема, суд не приймає до уваги заяву відповідачки від 01.08.2024, яка була подана адвокатом позивача разом із позовом, якою відповідачка підтверджує викладені у позовній заяві обставини. (а.с. 26) Судом також прийнято до уваги, що оскільки така заява була подана до суду стороною позивача, дана обставина унеможливлює встановлення чи є дана заява волевиявленням саме ОСОБА_2 , не дозволяє однозначно ідентифікувати особу, яка склала такий документ, та не може свідчити про відповідальність такої особи за її зміст.

Приймаючи до уваги заяву відповідачки від 17.07.2025 та ухвалу суду від 23.09.2025, суд зауважує, що оцінюючи докази, суд застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом», яке має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Принцип оцінки доказів «поза розумним сумнівом» полягає в тому, що розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, підтверджених доказами. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність.

Судом прийнято до уваги, що сам факт проживання неповнолітніх дітей із батьком - позивачем, не свідчить про самостійне виховання й утримання ним дітей.

Надані позивачем разом із позовом довідки (№ 180, видана 26.07.2024 директором КЗ «Вінницький міський палац дітей та юнацтва імені Лялі Ратушної»; № 01-12/424, видана 09.08.2024 КЗ «Вінницький ліцей № 6»; № 145, видана 13.08.2024 ТОВ «Медичний центр Хелс Клінік») не є безумовним доказом того, що відповідачка не приймає участь у вихованні своїх дітей, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, їх навчання, не спілкуються з дітьми. (а.с. 27, 30, 32) Так, враховуючи проживання відповідачки за кордоном з 2021 року, дана обставина об`єктивно унеможливлює супроводжувати дітей на гуртки, до школи, відвідувати батьківські збори, брати участь у заходах колективу, відвідувати із дітьми лікарів в разі необхідності, тобто фізично бути присутньою. Водночас, це не свідчить про те, що мати взагалі самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, що стало наслідком виключно самостійного виховання і утримання дітей батьком. Суд зауважує, що існує безліч способів реалізації своїх батьківських обов`язків, зокрема перебуваючи на відстані від дітей. За даних обставин участь відповідачки у житті доньок залежить виключно від її волі та бажання.

Крім того, судом прийнято до уваги посилання сторони позивача на недостатність з боку відповідачки участі у вихованні та утриманні дітей, як те вбачається із змісту позовної заяви і було висловлено адвокатом позивача в судовому засіданні. Поняття «недостатньо» означає, що чогось замало для досягнення певної мети, задоволення потреби або відповідності певним стандартам. Це стан, коли кількість, якість або міра чогось є меншою, ніж необхідно, і в результаті призводить до незавершеності, браку або неповного результату. Таким чином, дане твердження сторони позивача суперечить іншому твердженню саме про самостійне, тобто одноособове, виховання і утримання дітей батьком. Відповідно, твердження сторони позивача щодо обставин справи є суперечливими.

Таким чином суд прийшов до висновку, що в даному випадку, відсутні підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом встановлення факту самостійного виховання та утримання ним неповнолітніх дітей, оскільки такі вимоги є необґрунтованими і недоведеними належними, допустимими та достовірними доказами в розумінні ст.ст. 77-79 ЦПК України, які б були достатніми, в розумінні ст. 80 ЦПК України, для задоволення позову.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного висновку.

Згідно із ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Враховуючи відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі та положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судові витрати понесені позивачем слід залишити за ним.

До ухвалення рішення у справі ні відповідачкою, ні органом опіки та піклування не повідомлено суд про неможливість надання доказів, що підтверджують розмір понесених ними інших витрат; про причини неможливості надання таких доказів. Учасниками справи не було зроблено заяву про надання таких доказів протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення у відповідності до положень ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Відповідно суд, ухвалюючи рішення у справі, не має підстав та обов`язку вирішувати питання щодо встановлення учасникам справи терміну для надання суду доказів щодо розміру понесених інших судових витрат, як і призначати засідання для вирішення питання про судові витрати, вказуючи про це у резолютивній частині рішення (п. 5 ч. 7 ст. 265 ЦПК України).

Отже, доказів понесення відповідачкою і органом опіки та піклування інших судових витрат суду не надано.

Враховуючи вищенаведене та керуючись Конституцією України, Конвенцією про права дитини, Законом України «Про охорону дитинства», ст.ст. 3, 12, 15, 16, 25 ЦК України, ст.ст. 1, 15, 19, 121, 141, 150, 151, 157, 180, 181, 188 СК України, ст.ст. 2, 4, 10-13, 76-83, 89, 90, 133, 141, 229, 235, 258, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту самостійного виховання та утримання батьком неповнолітніх дітей - відмовити.

Судові витрати залишити за ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ОСОБА_1 : ІНФОРМАЦІЯ_6 ; РНОКПП НОМЕР_2 ; місце проживання: АДРЕСА_3 .

ОСОБА_2 : ІНФОРМАЦІЯ_3 ; РНОКПП НОМЕР_3 ; місце проживання зареєстроване у встановленому законом порядку: АДРЕСА_1 .

Служба у справах дітей Вінницької міської ради: ; місцезнаходження: м. Вінниця, вул. Соборна, 50.

Рішення суду складено 02.10.2025.

Суддя