Провадження № 2-з/756/153/25
УХВАЛА

06 жовтня 2025 року м. Київ

Суддя Оболонського районного суду міста Києва Діденко Є.В., розглянувши заяву про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про субсидіарну відповідальність директора товариства і стягнення грошових коштів,

у с т а н о в и в:

До суду надійшла позовна заява, у якій позивач просить: покласти на директора ОСОБА_2 субсидіарну відповідальність за боргами ТОВ «Технодрім»; стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача грошові кошти в сумі 394940 грн. 00 коп. та судові витрати.

Позов обґрунтований тим, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 20.02.2019 р. у справі про захист прав споживача, вирішено стягнути з ТОВ «Технодрім» на користь позивача грошові кошти 394940 грн. 00 коп. Вказане судове рішення залишається досі не виконаним, майно і грошові кошти у підприємства, на які можливо звернути стягнення - відсутні, що встановлено в рамках виконавчого провадження. Директор і засновник підприємства - ОСОБА_2 , вчиняє дії, спрямовані на уникнення відповідальності та фактичне доведення підприємства до неплатоспроможності. Крім того, Відповідач є також засновником і директором ще двох інших підприємств. Оскільки позивач вважає, що відповідач умисно довела підприємство до банкрутство, не виконує судове рішення, то в розумінні статей 92, 96, 619 ЦК України, ч. 6 ст. 34 КУзПБ, є підстави для покладення субсидіарної відповідальності на Відповідача, як керівника.

Ухвалою суду від 26.09.2025 р. відкрито загальне позовне провадження.

03.10.2025 р. до суду надійшла заява про забезпечення позову, у якій позивач просить накласти арешт на кошти та майно Відповідача, що належить їй на праві власності або перебуває у володінні, а також майно, яке може бути виведене на користь третіх осіб в межах суми 394940,00 грн.

Заява обґрунтована тим, що відповідач фактично довела підприємство до банкрутства та ухиляється від виконання рішення суду, а тому відсутність забезпечення позову може унеможливити стягнення боргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи, та без фіксації судового процесу, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши доводи заяви про забезпечення позову та надані докази, суд вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до пункту 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Пунктом 4 постанови № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» пленум Верховного Суду України звертає увагу на те, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що підставою для забезпечення позову є обґрунтоване припущення, що невжиття певних заходів утруднить або зробить неможливим виконання судового рішення. Таке обґрунтоване припущення може будуватись на доказах, аргументах, поведінці відповідача чи третіх осіб у співставленні з обставинами конкретної справи та предметом спору.

Однак, заява про забезпечення позову не містить доказів або переконливих аргументів, які би свідчили, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Позивач посилається на недобросовісність Відповідача, щодо невиконання судового рішення, боржником за яким є юридична особа - ТОВ «Технодрім», на фактичне доведення вказаного підприємства до банкрутства. Однак, такі твердження позивача підлягають оцінці і доведенню під час розгляду справи на загальних підставах, і самі по собі не доводять підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не доведені підстави для забезпечення позову та реальна необхідність такого заходу.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 149, 150, 247, 258, 259, 260 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Є.В. Діденко