Дата документу 24.09.2025Справа № 554/4766/25
Провадження № 2/554/2953/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2025 року м. Полтава

Шевченківський районний суд в складі :

головуючого судді Материнко М.О.,

за участю секретаря судового засідання- Кашуби В.О.,

представника позивача адвоката Кучерявої Т.В.

представника Квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтави Міністерства оборони України - Корнєва В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтави Міністерства оборони України, Міністерства оборони України про визнання права постійного користування житловим приміщенням в будинку відомчого житлового фонду Міністерства оборони України за адресою: АДРЕСА_1

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Полтави з позовом, та просила суд визнати за нею право постійного користування житловим приміщенням в будинку відомчого житлового фонду Міністерства оборони України за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтуванні позовних вимог посилається на те, що рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 10.12.2014 у справі № 554/7986/14-ц рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 13.10.2014 скасовано, позов Квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтави Міністерства оборони України задоволено. Виселено ОСОБА_1 , без надання іншого житлового приміщення.

В серпні місяці 2015 року ОСОБА_1 звернулась з заявою про перегляд рішення Апеляційного суду Полтавської області від 10.12.2014 за нововиявленими обставинами.

Проте, 04.09.2015 відповідно до довідки Октябрського районного відділу у місті Полтаві Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області від 09.09.2015 № 49/8785, відносно позивача оформлено зняття з реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 відповідно до вимог ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

У свою чергу, 08.10.2015 Апеляційним судом Полтавської області у справі № 554/7986/14-ц заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення Апеляційного суду Полтавської області від 10.12.2014 у зв`язку з нововиявленими обставинами задоволено, рішення Апеляційного суду Полтавської області від 10.12.2014 скасовано, рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 13.10.2014 скасовано, ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову Квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтави Міністерства оборони України про виселення ОСОБА_1 , без надання іншого житлового приміщення, відмовлено.

Надалі, рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 16.02.2018 у справі № 554/14254/15-ц позов Квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтави Міністерства оборони України до ОСОБА_1 про виселення з будинку відомчого житлового фонду Міністерства оборони України задоволено повністю, виселено з жилого приміщення за адресою: квартира АДРЕСА_3 без надання іншого жилого приміщення.

Проте, постановою Апеляційного суду Полтавської області від 23.05.2018, залишеним без змін поставною Верховного Суду від 15.05.2019, рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 16.02.2018 у справі № 554/14254/15-ц скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позову Квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтави Міністерства оборони України до ОСОБА_1 про виселення з будинку відомчого житлового фонду Міністерства оборони України за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач зазначає, що на сьогодні статус будинку визначено як житловий будинок, нею, як і іншими мешканцями будинку, власними силами та за власні кошти переобладнано будівлі учбових аудиторій у квартири, проведено заміну вікон тощо.

Відповідно позивачем кімната АДРЕСА_4 переобладнана у квартиру АДРЕСА_5 у житловому будинку, який відноситься до відомчого житлового фонду Міністерства оборони України, яка згідно технічного паспорту від 17.09.2020 має загальну площу 36, 8 кв.м., житлову 13, 9 кв.м., допоміжню 22, 9 кв.м.

Квартирно-експлуатаційний відділ м. Полтави Міністерства оборони України, скористався свої правом на надання відзиву, яким вказав, зокрема, на той факт, що на підставі ст. 34, 37 Закону Украі?ни «Про власність», маи?но Зброи?них Сил Украі?ни, в тому числі квартирно-експлуатаціи?них відділів, є загальнодержавною власністю, яке за ними закріплене на праві оперативного управління. КЕВ м. Полтава являється складовою частиною Зброи?них Сил Украі?ни, підпорядковании? Командуванню сил логістики Зброи?них Сил Украі?ни.

Надання житла для постіи?ного проживання регламентується «Інструкцією з організаціі? забезпечення віи?ськовослужбовців Зброи?них Сил Украі?ни та членів і?х сімеи? жилими приміщеннями», затверджении? наказом Міністра оборони Украі?ни від 31.07.2018 No 380 (далі Інструкція No 380) та Порядком забезпечення віи?ськовослужбовців та членів і?х сімеи? житловими приміщеннями, затвердженим постановою Кабінету Міністрів Украі?ни від 03.08.2006 No 1081.

Зміст та методику забезпечення жилими приміщеннями віи?ськовослужбовців Зброи?них Сил Украі?ни (крім віи?ськовослужбовців строковоі? служби), а також осіб, звільнених в запас або відставку, що залишилися перебувати після звільнення з віи?ськовоі? служби на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постіи?ного проживання (далі - віи?ськовослужбовці), та членів і?х сімеи?, у тому числі членів сімеи? віи?ськовослужбовців, які загинули (померли), зникли безвісти під час проходження віи?ськовоі? служби, що перебувають на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов (далі - члени і?х сімеи?), визначено Інструкцією з організаціі? забезпечення віи?ськовослужбовців Зброи?них Сил Украі?ни та членів і?х сімеи? жилими приміщеннями, затвердженою наказом Міністерства оборони Украі?ни від 31.07.2018 No 380, зареєстрованим в Міністерстві юстиціі? Украі?ни 06 вересня 2018 року за No 1020/32472 (далі Інструкція No 380).

Відповідно до пункту 2 розділу I Інструкціі? No 380 забезпечення віи?ськовослужбовців та членів і?х сімеи? житловими приміщеннями від Міністерства оборони Украі?ни здіи?снюється за рахунок:

- новозбудованого, вивільненого або придбаного житла;

- надання грошовоі? компенсаціі? за належне для отримання жиле приміщення (за згодою віи?ськовослужбовця);

- переобладнання нежилих приміщень фонду Міноборони у жилі (крім приміщень, розташованих на територіях, які використовуються за призначенням віи?ськовими частинами).

Згідно із пунктом 3 розділу І Інструкціі? N 380 віи?ськовослужбовці та члени і?х сімеи? (крім осіб, звільнених у запас або відставку, та членів і?х сімеи?, а також віи?ськовослужбовців, які не здали службове житло за попереднім місцем служби) забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що мають відповідати вимогам житлового законодавства. У разі відсутності службових житлових приміщень віи?ськовослужбовці та члени і?х сімеи? розміщуються у гуртожитках, сімеи?них гуртожитках, а неодружені віи?ськовослужбовці - у спеціально пристосованих казармах або віи?ськова частина орендує і?м житло чи за і?х бажанням виплачується грошова компенсація за піднаи?ом (наи?ом) жилого приміщення в порядку, визначеному законодавством.

Пунктом 4 розділу І Інструкціі? No 380 передбачено, що віи?ськовослужбовцям, які перебувають на обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постіи?ного проживання, та які мають вислугу на віи?ськовіи? службі 20 років і більше, та членам і?х сімеи? надаються житлові приміщення для постіи?ного проживання або за і?х бажанням виплачується грошова компенсація за належне і?м для отримання жиле приміщення.

Житлові приміщення для постіи?ного проживання та грошова компенсація за належне для отримання жиле приміщення надаються один раз протягом усього часу проходження віи?ськовоі? служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла.

Надання житлових приміщень для постіи?ного проживання визначено розділом VІІ Інструкціі? N 380.

Згідно з пунктами 3-8 розділу VIІ Інструкціі? No 380 для прии?няття рішення про надання житлових приміщень для постіи?ного проживання житлова комісія віи?ськовоі? частини (об`єднана житлова комісія) розглядає документи облікових справ віи?ськовослужбовців.

КЕВ м. Полтава також вказано, що відповідно до частини 5 пункту 35 Порядку декларування та реєстраціі? місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів Украі?ни від 07.02.2022 No 265, для реєстраціі? місця проживання особа подає документи, що підтверджують право на проживання в житлі ордер, свідоцтво про право власності, договір наи?му (піднаи?му, оренди) або інші документи, проте жодного з зазначених Позивачем не надано.

Відзивом також вказано, зокрема, на той факт, що для реєстрації місця проживання особа подає документи, що підтверджують право на проживання в житлі ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди) або інші документи, проте жодного з зазначених позивач не надає.

Зазначає, що у позивача відсутні будь-які документи, що могли б підтвердити законне отримання нею квартири АДРЕСА_3 : рішення житлової комісії військової установи щодо надання квартири АДРЕСА_5 для постійного проживання громадянці ОСОБА_2 , з виконанням ст. 43 Житлового кодексу України в порядку черговості, відсутнє; перебування в загальній черзі квартирного обліку військових частин Полтавського гарнізону не підтверджується; не підтверджено підстави вселення та не надано жодного доказу користування вищезазначеним житловим приміщенням; не надано підтверджуючих документів перебування у загальній черзі поліпшення житлових умов. Тобто, у позивача відсутні підстави для виникнення права на передачу житлового приміщення як у постійне користування, так і для передачі у власність.

Отже, КЕВ м. Полтава не вбачає жодних підстав для визнання права постіи?ного користування квартирою АДРЕСА_3 за ОСОБА_1 ?вною, оскільки нею не підтверджено підстави вселення та не надано жодного доказу користування вищезазначеним житловим приміщенням.

Аналогічні доводи, що викладені у відзиві КЕВ м. Полтави Міністерства оборони України, викладено і відповідачем 2 - Міністерством оборони України.

У свою чергу, позивачем надано суду відповіді на відзив як КЕВ м. Полтави Міністерства оборони України, так і Міністерства оборони України, якими зазначено про те, що Постановою ВС від 15.05.2019 усправі № 554/14254/15-ц наголошено на тому, що скасовуючи рішення районного суду та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову КЕВ м. Полтава Міністерства оборони України, апеляційний суд дійшов вірного висновку про те, що усупереч вимогам частини четвертої статті 82 ЦПК України встановлені рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 08 жовтня 2015 року обставини не у повній мірі були взяті до уваги судом першої інстанції, який дійшов помилкового висновку про незаконність вселення ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у спірне житло, оскільки відповідачам не видавався спеціальний ордер відповідно до вимог статті 129 ЖК Української РСР, а відтак останні підлягають виселенню згідно зі статтею 116 ЖК Української РСР. При цьому суд апеляційної інстанції правильно зазначив про те, що такі висновки суду першої інстанції повністю суперечить висновкам рішення Апеляційного суду Полтавської області від 08 жовтня 2015 року, яким встановлено, що подружжя ОСОБА_4 вселялось не у гуртожиток, а у готель Міністерства оборони України, кімнати у якому надавались для заселення військовослужбовців, які потребували житла, на підставі дозволу командира військової частини, що не суперечило положенням житлового законодавства.

Таким чином, постановою Апеляційного суду Полтавської області від 23.05.2018, якою скасовано протиправне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 16.02.2018 у справі № 554/14254/15-ц про виселення з будинку відомчого житлового фонду Міністерства оборони України ОСОБА_1 , фактично визнано правомірність вселення у кімнату АДРЕСА_6 , у послідуючому після зміни адреси та реконструкції житла законність користування та проживання у квартирі АДРЕСА_5 за вказаною вище адресою.

Зазначені вище обставини, встановлені рішеннями судів, в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Отже, питання правомірності вселення ОСОБА_1 до спірного житла вже вирішено в інших судових засіданнях та закріплено рішеннями судів, додаткового правового захисту не потребує.

Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 04.04.2025 року відкрито провадження у справі за позовом адвоката Кучерявої Тетяни Володимирівни в інтересах ОСОБА_1 до квартирно-експлуатаційного відділу м.Полтави Міністерства оборони України, Міністерства оборони України про визнання права постійного користування житловим приміщенням та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою від 17.06.2025 року закрито підготовче провадження у справі за позовом адвоката Кучерявої Тетяни Володимирівни в інтересах ОСОБА_1 до квартирно-експлуатаційного відділу м.Полтави Міністерства оборони України, Міністерства оборони України про визнання права постійного користування житловим приміщенням та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Кучерява Т.В. позовні вимоги підтримала, прохала задовольнити.

Представник Квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтави Міністерства оборони України Корнєв В.С. проти задоволення позову заперечував.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

08.10.2015 Апеляційним судом Полтавської області у справі № 554/7986/14-ц заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення Апеляційного суду Полтавської області від 10.12.2014 у зв`язку з нововиявленими обставинами задоволено, рішення Апеляційного суду Полтавської області від 10.12.2014 скасовано, рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 13.10.2014 скасовано, ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову Квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтави Міністерства оборони України про виселення ОСОБА_1 , без надання іншого житлового приміщення, відмовлено.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 16.02.2018 у справі № 554/14254/15-ц позов Квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтави Міністерства оборони України до ОСОБА_1 про виселення з будинку відомчого житлового фонду Міністерства оборони України задоволено повністю, виселено з жилого приміщення за адресою: квартира АДРЕСА_3 без надання іншого жилого приміщення.

Постановою Апеляційного суду Полтавської області від 23.05.2018, залишеним без змін поставною Верховного Суду від 15.05.2019, рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 16.02.2018 у справі № 554/14254/15-ц скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позову Квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтави Міністерства оборони України до ОСОБА_1 про виселення з будинку відомчого житлового фонду Міністерства оборони України за адресою: АДРЕСА_1 .

Суд звертає увагу, що постановою Верховного Суду від 15.05.2019 у вказаній справі зазначено про те, що скасовуючи рішення районного суду та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову КЕВ м. Полтава Міністерства оборони України, апеляційний суд дійшов вірного висновку про те, що усупереч вимогам ч. 4 ст.82 ЦПК України встановлені рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 08.10.2015 у справі № 554/7986/14-ц обставини не у повній мірі були взяті до уваги судом першої інстанції.

Так, рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 08.10.2015 у справі № 554/7986/14-ц встановлено, що на час вселення позивачів у будівлю, будинок не мав статусу гуртожитку, він використовувався як готель Міністерства оборони України, кімнати в якому надавалися для заселення військовослужбовців, які потребували житла, на підставі дозволу командира військової частини.

З поміж іншого, вказаною вище постановою суду апеляційної інстанції у справі № 554/14254/15-ц встановлено, що …житловий будинок, інв. № 6/11, військового містечка № НОМЕР_1 Полтавського гарнізону, розташований за адресою: АДРЕСА_7 , є власністю держави в особі Міністерства оброни України, знаходиться в оперативному використанні та на балансі КЕВ м. Полтави.

У відповідності до Витягу з Єдиного реєстру об`єктів державної власності, щодо нерухомого державного майна, яке перебуває на балансі КЕВ м. Полтави, будинок по АДРЕСА_7 , на даний час є житловим будинком.

Згідно витягу з наказу військового прокурора Північного регіону України молодшого лейтенанта юстиції від 05.02.2002 № 7 о/с ОСОБА_3 було призначено на посаду слідчого військової прокуратури Полтавського гарнізону.

На підставі усного дозволу командира військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_5 та ОСОБА_2 у 2009 було надано на час роботи тимчасове житло за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідно до копії паспорта останні за вказаною адресою зареєстровані з 04.12.2009.

Відповідно до відповіді виконавчого комітету управління майном комунальної власності м. Полтави проекти щодо зміни статусу будинку АДРЕСА_7 з адміністративної будівлі на гуртожиток не готувалися.

На час вселення ОСОБА_3 та ОСОБА_1 і на момент ухвалення рішення судом апеляційної інстанції будинок за адресою: АДРЕСА_7 не є гуртожитком, а був готелем Міністерства оборони України, кімнати в якому надавались для заселення військовослужбовців, які потребували житла, на підставі дозволу командира військової частини.

Згідно з наказом Міністерства оборони України було розроблено і затверджено проектну документацію Південним управлінням капітального будівництва Міністерства оборони України для реконструкції адміністративної будівлі по АДРЕСА_7 під шістдесяти п`яти квартирний житловий будинок та були проведені відповідні роботи.

У відповідності до акта прийняття об`єкту після проведення робіт по реконструкції будинок по АДРЕСА_7 було прийнято КЕВ м. Полтава в експлуатацію та на баланс...

Зазначені вище обставини, встановлені рішеннями судів, в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Отже, на сьогодні статус будинку визначено як житловий будинок.

З урахуванням листа ГКЕУ ЗСУ від 06.01.2015 № 303/4/16/28, надісланого Міністру оборони України щодо підтримання клопотання відносно розподілу 27 квартир ( АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 , АДРЕСА_11 , АДРЕСА_12 , АДРЕСА_13 , АДРЕСА_14 , АДРЕСА_15 , АДРЕСА_16 , АДРЕСА_17 , АДРЕСА_18 , АДРЕСА_19 , АДРЕСА_20 , АДРЕСА_21 , АДРЕСА_22 , АДРЕСА_23 , АДРЕСА_24 , АДРЕСА_25 , АДРЕСА_26 , АДРЕСА_27 , АДРЕСА_28 , АДРЕСА_29 , АДРЕСА_30 , АДРЕСА_31 , АДРЕСА_32 , АДРЕСА_33 , АДРЕСА_34 ) у житловому будинку по АДРЕСА_7 під службові жилі приміщення, а решту 38 квартир розподілити для постійного проживання, відповідно, відповіді Міністра оборони України щодо погодження даного питання, квартира АДРЕСА_5 має статус «для постійного проживання».

Визначення статусу квартири АДРЕСА_5 за спірною адресою, як житла для постійного користування, здійснено в рішенні Міністра оборони України від 12.01.2015 № 328/з.

Позивачем, як і іншими мешканцями даного будинку, власними силами та за власні кошти було переобладнано будівлі учбових аудиторій у квартири, проведено заміну вікон тощо, кімната АДРЕСА_4 переобладнана у квартиру АДРЕСА_5 у житловому будинку, який відноситься до відомчого житлового фонду Міністерства оборони України, яка згідно технічного паспорту від 17.09.2020 має загальну площу 36, 8 кв.м., житлову 13, 9 кв.м., допоміжню 22, 9 кв.м.

30.01.2020 між ОСОБА_3 (чоловіком позивача) та КЕВ м. Полтави МО України укладено Договір № 52 про надання послуг з утримання житлового будинку та прибудинкової території і відшкодування витрат за надані комунальні послуги.

Предметом даного Договору, згідно п. 1.1 є забезпечення Балансоутримувачем (КЕВ м. Полтави МОУ) надання послуг з утримання житлового будинку та прибудинкової території житлового будинку за адресою: АДРЕСА_7 і відшкодування витрат за надані комунальні послуги, а ОСОБА_6 ) приймає в користування та здійснює оплату Балансоутримувачу кошти за експлуатаційні витрати по утриманню житлового будинку, надані комунальні послуги згідно з установленими тарифами та визначеним цим Договором порядком нарахувань.

Також, вказаним пунктом Договору зазначено те, що ОСОБА_6 користується житловим приміщенням кв. АДРЕСА_5 , в якій проживає 2 осіб.

Договір укладено з 01.01.2020 по 31.12.2020 з відповідною пролонгацією, якщо за місяць до закінчення його строку однією із сторін не буде письмово заявлено про розірвання або необхідність перегляду.

Заборгованість по сплаті комунальних послуг по кв. АДРЕСА_3 - відсутня.

Отже, з огляду на той факт, що постановою Апеляційного суду Полтавської області від 23.05.2018 рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 16.02.2018 у справі № 554/14254/15-ц про виселення з будинку відомчого житлового фонду Міністерства оборони України ОСОБА_1 скасовано, якою фактично визнано правомірність вселення у кімнату АДРЕСА_6 , у послідуючому після зміни адреси та реконструкції житла законність користування та проживання у квартирі АДРЕСА_5 за вказаною адресою, і, беручи до уваги, що дане помешкання у розумінні ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є належним житлом ОСОБА_2 , яка іншого житла не має, суд вважає, що позивач, набувши охоронюване законом право на користування житлом, маєправо на його визнання, що стане підставою для поновлення реєстрації її місця проживання.

01.12.2021 набув чинності Закон України від 05.11.2021 № 1871-ХІ «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», який регулює відносини у сфері надання публічних(електронних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання (перебування) фізичних осіб в Україні, а також встановлює порядок надання таких послуг та порядок внесення, обробки, обміну відповідними відомостями в електронних реєстрах, базах даних для надання таких послуг.

Відповідно до ст. 11 закону № 1871-ХІ, яка передбачає отримання згоди власника (співвласників) житла на декларування або реєстрацію особою свого місця проживання (перебування) за адресою цього житла, особа, яка декларує або реєструє своє місце проживання (перебування) у житлі, яке не є власністю (співвласністю) такої особи, та за відсутності документів, що підтверджують право на проживання в цьому житлі, під час подання заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) або декларації про місце проживання надає згоду власника (співвласників) житла чи уповноваженої особи житла на декларування або реєстрацію особою свого місця проживання (перебування) за адресою цього житла у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У разі декларування місця проживання особи згода власника (співвласників) житла, уповноваженої особи житла надається в порядку, передбаченому частиною п`ятою статті 8 цього Закону, якою передбачено, що у разі якщо особа не є власником (співвласником) житла, за адресою якого декларується місце її проживання, декларування місця проживання особи здійснюється за згодою власника (співвласників) житла, уповноваженої особи житла, яка надається в електронній формі засобами Єдиного державного веб-порталу електронних послуг та зазначається в декларації про місце проживання під час її формування.

Адвокатом Кучерявою Т.В. 18.03.2025 на адресу відповідача направлено адвокатський запит щодо вжиття заходів відносно реєстрації/декларування місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 або вирішення питання надання згоди, як власником житла, на реєстрацію/декларування місця проживання останньої за вказаною адресою.

КЕВ м. Полтави МОУ 25.02.2025 за № 542/764 повідомило, що ОСОБА_1 значиться як зареєстрована у кв. АДРЕСА_6 . Під час прийому передачі будинку АДРЕСА_7 від Південного управління капітального будівництва МО України до КЕВ м. Полтави нумерація була змінена, вслід чого кімната АДРЕСА_4 гуртожитку стала № 52 житлового будинку.

На виконання вимог ч. 5 п. 35 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою КМ України від 07.02.2022 № 265, для реєстрації місця проживання особа подає документи, що підтверджують право на проживання в житлі ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди) або інші документи. У ОСОБА_1 для реєстрації в жилому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 не було жодного із зазначених.

Також зазначено, що документів, які підтверджують законне отримання ОСОБА_1 кв. АДРЕСА_3 , немає.

З урахуванням викладеного вище, суд вважає, що право ОСОБА_1 на користування квартирою АДРЕСА_3 підтверджене та захищене постановою Апеляційного суду Полтавської області від 23.05.2018 у справі № 554/14254/15-ц та додаткового правового захисту не потребує.

Незважаючи на постанову Апеляційного суду Полтавської області від 23.05.2018 у справі № 554/14254/15-ц, ОСОБА_1 не може поновити реєстрацію місця свого проживання, оскільки Законом України від 05.11.2021 № 1871-ХІ «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» передбачено отримання згоди власника житла на декларування або реєстрацію особою свого місця проживання за адресою цього житла, про що вказано вище, проте, таку згоду власником житла надано не було, що підтверджується листом від 25.03.2025 № 542/764.

Відповідно, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 позбавлена іншої можливості реалізувати своє право на поновлення реєстрації в житловому приміщенні, в якому вона проживає, крім як звернутися до суду з позовом про визнання права користування житловим приміщенням, тобто визнання права користування житловим приміщенням надасть можливість зареєструвати своє місце проживання за нинішньою адресою, з якої її було виселено на підставі скасованого судового рішення.

У свою чергу, житлові права ОСОБА_1 підлягають судовому захисту, оскільки вона була вселена до помешкання правомірно, постійно проживала і була зареєстрована у спірному житлі відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Пунктом 4 ст. 31 ЦК України передбачено, що фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, установлених законом.

Статтею 310 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, установлених законом.

Право користування є речовим правом на чуже майно та відповідно до статті 396 ЦК України підлягає захисту, у тому числі від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу - ст. 395 ЦК України.

Отже, особа має право звернутися до суду із позовом про визнання права користування майном, якщо це право порушується, оспорюється чи не визнається.

Передумовою для застосування наведених норм права є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права.

Статтею 9 ЖК України (частини перша, четверта, п`ята) передбачено, що громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду.

Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Відповідно до ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Недотримання письмової форми договору не тягне за собою його недійсність. Умови договору найму жилого приміщення, що обмежують права наймача та членів його сім`ї (в тому числі і щодо строку його дії) є недійсними.

Згідно з ст.64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Якщо вказані особи перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

За змістом статті 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

У постанові Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 754/613/18-ц (провадження № 61-1634св19) зроблено висновок про те, що тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, а тому наступне виселення її з відповідного житла є невиправданим втручанням в приватну сферу особи, порушенням прав на повагу до житла. Втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній потребі», зокрема бути співмірним із переслідуваною законною метою. Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві.

Верховний Суд у постанові від 07.06.2023 у справі № 732/5/22 (провадження № 61-10805св22) виклав правовий висновок, відповідно о якого згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та протоколи до неї, а також практику ЄСПЛ як джерело права.

Статтею 8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на житло.

Поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

Відповідно до статті 8 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»).

Крім того, втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою (рішення ЄСПЛ від 16.07.2009 у справі «Зехентнер проти Австрії»).

Правова позиція ЄСПЛ відповідно до пункту 1 статті 8 Конвенції передбачає кожній особі гарантії, крім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ від 24.11.1986 у справі «Gillow v. the U.K.»), так і на наймача (рішення ЄСПЛ від 18.02.1999 у справі «Larkos v. Cyprus»).

Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі мати можливість, щоб її виселення було оцінене судом на предмет пропорційності у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції.

Принцип пропорційності у розумінні ЄСПЛ полягає в оцінці справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням у право людини на повагу до житла, й інтересами особи, яка зазначає негативних наслідків від цього втручання. Пошук такого балансу не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості у кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між легітимною метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа внаслідок втручання в її право на повагу до житла несе надмірний тягар. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод цієї особи, оскільки обмеження її прав не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для досягнення зазначеної мети.

У рішенні від 02.12.2010 у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України», заява № 19009/04, ЄСПЛ зазначив, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла. В контексті вказаної конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було в законному порядку встановлене, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків із конкретним місцем. Утрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання в право на житло.

Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання в право на повагу до житла (рішення від 13.05.2008 у справі «McCannv. the United Kingdom», п.50).

У пункті 36 рішення від 18.11.2004 у справі «Прокопович проти Росії» ЄСПЛ визначив, що концепція «житла», за змістом ст.8 Конвенції, не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановлене у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації в національному праві. Те, чи є місце конкретного проживання «житлом», що спричинило б захист на підставі п.1 ст.8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (див. також рішення від 11.01.95 у справі «Buckley v. the United Kingdom», п.63).

Отже, у справі «Прокопович проти Росії» встановлено, що тривалий час проживання особи в житлі (незалежно від його правового режиму) є достатньою підставою для того, щоб уважати відповідне житло належним такій особі в розумінні ст.8 Конвенції, а тому наступне виселення її з відповідного житла є невиправданим утручанням у приватну сферу особи, порушенням прав на повагу до житла.

З огляду наведеної практики ЄСПЛ та беручи до уваги, що позивач на законних підставах вселилась у спірне житло, що встановлено та підтверджено викладеними вище рішеннями судів, протягом тривалого часу проживає у ньому, іншого житла не має, суд доходить висновку, що є достатньо підстав вважати квартиру АДРЕСА_3 житлом, належним ОСОБА_2 у розумінні ст. 8 Конвенції, а тому її право підлягає захисту.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований, та такий, що підлягає до задоволення.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню ссолідарно удові витрати, а саме сплачений судовий збір у сумі 1211,20 грн. за подання позовної заяви.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 29,31,310 ЦК України, ст.9, 61 ЖК України, ст.ст.12, 13, 81, 258-259, 263- 265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 доКвартирно-експлуатаційного відділу м. Полтави Міністерства оборони України, Міністерства оборони України про визнання права постійного користування житловим приміщенням в будинку відомчого житлового фонду Міністерства оборони України за адресою: АДРЕСА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право постійного користування квартирою АДРЕСА_3 .

Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтави Міністерства оборони України та Міністерства оборони України солідарно судові витрати у розмірі 1211, 20 грн.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду на протязі тридцяти днів з моменту проголошення, а учасниками, що не були присутні при його оголошенні у той же строк з моменту отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи :

Позивач ОСОБА_1 , РНОКПП- НОМЕР_3 , АДРЕСА_35 .

Відповідач Квартирно-експлуатаційний відділ м. Полтави Міністерства оборони України код ЄДРПОУ- 08377170 вул. Сінна, 36, м. Полтава, 36000.

Відповідач - Міністерство оборони України код ЄДРПОУ - 00034022 просп. Повітряних Сил, 6, м. Київ, 03049

Повний текст рішення виготовлений 03 жовтня 2025 року.

Суддя М.О. Материнко