Справа № 758/6263/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2025 року м. Київ

Подільський районний суд міста Києва

у складі головуючого судді Ковбасюк О.О.,

за участю секретаря судового засідання Білоус А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Олефіра Олександра Олександровича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа боржника ОСОБА_2, стягувачі ОСОБА_1 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АСТЕР-ФІНАНС»,-

ВСТАНОВИВ:

До Подільського районного суду міста Києва надійшло подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Олефіра Олександра Олександровича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа боржника ОСОБА_2 .

В обґрунтування подання зазначено, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Олефіра О.О. перебуває зведене виконавче провадження НОМЕР_3 з примусового виконання:

- виконавчого листа № 758/4651/13-ц, виданого 10.08.2015 Подільським районним судом м. Києва, про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та Приватного підприємства «Мрія Імпекс» на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» 26 567 191 грн. 92 коп. (ВП НОМЕР_1);

- виконавчого листа №758/6263/21, виданого 10.09.2024 Подільським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості за невиконання грошового зобов`язання у розмірі 596 815 грн. 50 коп. (ВП НОМЕР_4);

- виконавчого листа №758/6263/21, виданого 10.09.2024 Подільським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості в сумі 8952 грн. (ВП НОМЕР_2).

Приватним виконавцем було винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень, які були відправлені за місцем проживання боржника рекомендованим листом та повернуті АТ «Укрпошта» за закінченням терміну зберігання. Також боржнику направлялись виклики приватного виконавця, які були відправлені за місцем проживання боржника рекомендованим листом та повернуті АТ «Укрпошта» за закінченням терміну зберігання. Відповідно до статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Таким чином, відносно боржника у виконавчому провадженні дотримано вимоги щодо повідомлення про відкриття виконавчого провадження. Станом на момент звернення з даним поданням будь-яка інформація, пояснення, документи щодо виконання рішення суду від боржника не надходили. Погашення боргу повне або часткове боржником не здійснюється. Достатнього майно, на яке можливо було б звернути стягнення для повного погашення боргу, у боржника немає. Крім цього, після відкриття виконавчих проваджень, 02.01.2025 та 12.08.2025 боржник виїжджав за межі України. Наведене свідчить про ухилення боржником від виконання зобов`язань, передбачених вимогами чинного законодавства під час виконання судового рішення, що є підставою для обмеження його в праві виїзду за межі України.

Ухвалою суду від 12.09.2025 подання прийнято до провадження та призначено до судового розгляду.

У судове засідання приватний виконавець не з`явився, надіслав до суду клопотання про розгляд подання без його участі за наявними у справі матеріалами.

На підставі ч. 4 ст. 441 ЦПК України боржник та стягувач у судове засідання не викликались.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, суд дійшов наступних висновків.

Статтею 441 ЦПК України передбачено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Олефіра О.О. перебуває зведене виконавче провадження НОМЕР_3 з примусового виконання:

- виконавчого листа № 758/4651/13-ц, виданого 10.08.2015 Подільським районним судом м. Києва, про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та Приватного підприємства «Мрія Імпекс» на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» 26 567 191 грн. 92 коп. (ВП НОМЕР_1);

- виконавчого листа №758/6263/21, виданого 10.09.2024 Подільським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості за невиконання грошового зобов`язання у розмірі 596 815 грн. 50 коп. (ВП НОМЕР_4);

- виконавчого листа №758/6263/21, виданого 10.09.2024 Подільським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості в сумі 8952 грн. (ВП НОМЕР_2).

В обґрунтування подання приватний виконавець зазначив, що станом на момент звернення з даним поданням будь-яка інформація, пояснення, документи щодо виконання рішення суду від боржника не надходили. Погашення боргу повне або часткове боржником не здійснюється. Достатнього майно, на яке можливо було б звернути стягнення для повного погашення боргу, у боржника немає, що за твердженням приватного виконавця свідчить про ухилення боржника від виконання судових рішень.

Відповідно до п. 19 ч.3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Аналіз вказаної норми закону свідчить про те, що ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням слід розуміти як будь-які навмисні, свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини.

При цьому, саме невиконання боржником самостійно зобов`язань протягом строку, наданого приватним виконавцем для добровільного виконання рішення суду, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків і на момент звернення до суду з поданням, факт ухилення боржника від виконання зобов`язань повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню у силу ст.81 ЦПК України.

Задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

Проте, як вбачається із матеріалів подання, виконавцем не надано суду докази вчинення всіх можливих заходів забезпечення виконання рішення суду, передбачених ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», перш ніж застосовувати обмеження боржника в праві виїзду за межі України.

Таким чином, право виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника покладених на нього рішенням суду зобов`язань, тобто наявність лише самого зобов`язання не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

При цьому приватний виконавець повинен довести факт свідомого ухилення боржника від виконання судового рішення, яке полягає: в утриманні від виконавчих дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; не наданні у строк, встановлений приватним виконавцем, достовірних відомостей про доходи та майно, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; в несвоєчасній явці за викликом приватного виконавця; в ненаданні письмового повідомлення про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Матеріалами подання підтверджується, що приватним виконавцем було винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень, які були відправлені за місцем проживання боржника рекомендованим листом та повернуті АТ «Укрпошта» за закінченням терміну зберігання.

Також боржнику направлялись виклики приватного виконавця, які були відправлені за місцем проживання боржника рекомендованим листом та повернуті АТ «Укрпошта» за закінченням терміну зберігання.

З метою встановлення майнового стану боржника приватним виконавцем були направлені запити до органів, що здійснюють реєстрацію та перереєстрацію права власності на майно та ведуть Реєстр платників податків до Державного бюджету України.

Відповідно до відповіді на запит № 190931420 від 06.02.2024 до Пенсійного фонду України особу боржника ОСОБА_2 знайдено в РЗО, але відсутні дані про отримання ним доходу.

Відповідно до відповіді на запит № 190931425 від 06.02.2024 до Міністерства внутрішніх справ України, в МВС України відсутні дані про зареєстровані за боржником транспортні засоби.

Відповідно до відповіді на запит № 190931426 від 06.02.2024 до Державної фіскальної служби України боржника за вказаними у запиті даними знято з обліку у контролюючих органах як юридичну особу чи фізичну особу - підприємця.

Також приватним виконавцем було встановлено, що боржник 02.01.2025 та 12.08.2025 виїжджав за межі України.

Разом із цим, судом не встановлено будь-яких свідомих дій боржника, спрямованих на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, оскільки в матеріалах подання відсутні відомості про місце його знаходження в Україні, зокрема, враховуючи введений у державі воєнний стан.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України від 21.01.1994 «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Так, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 6 цього Закону, право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України орієнтує суди на те, що законом передбачені юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявністю факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання, тому з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, підлягає з`ясуванню судом, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання у повному обсязі або частково.

Слід зазначити, що право виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника покладених на нього рішенням суду зобов`язань, тобто наявність лише самого зобов`язання не наділяє виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

Відповідно до ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також, статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожному, хто законно перебуває на території будь-якої держави, належить, у межах цієї території, право на вільне пересування і свобода вибору місця проживання. Кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав та свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

У справі «Гочев проти Болгарії» («Gochev v. Bulgaria» від 26.11.2009) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі; по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч.3 ст.2 Протоколу №4 до Конвенції; і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування).

При цьому, при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення боргу слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

Застосування обмеження у праві виїзду громадянина за межі України може мати місце лише у виключних випадках і повинно використовуватись лише як крайній захід після реалізації усіх можливих та передбачених законом заходів примусового виконання рішення.

Тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише при наявності достатніх на це підстав. Необхідною умовою для застосування тимчасового обмеження у виїзді за кордон є встановлення факту умисного ухилення боржника від виконання зобов`язань за рішенням суду.

Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне. Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. При цьому, ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань за виконавчим листом повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Проте, як вбачається зі змісту подання, приватним виконавцем взагалі не обґрунтовано, яким чином застосування до боржника обмеження у праві виїзду за межі України буде сприяти виконанню рішень суду та погашенню заборгованості.

Державним виконавцем не підтверджено, що встановлення обмеження у праві виїзду дійсно забезпечить фактичне виконання у повному обсязі рішень суду, за якими відкрито виконавче провадження, а також не обґрунтовано, яким чином заборона виїзду може бути використана для стягнення боргу.

Таким чином, судом не встановлено обставин, які б свідчили про свідоме ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього судовими рішеннями.

З поданих до подання доказів про вчинення виконавчих дій не вбачається підстав для обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_2 за межі України, оскільки подання фактично обґрунтовується лише перебуванням останнього у статусі боржника.

За таких обставин, враховуючи, що суд має повноваження щодо обмеження у праві виїзду боржника виключно у випадку його ухилення від виконання рішення суду, а належних доказів цілеспрямованого ухилення ОСОБА_2 від виконання рішення на час подання виконавцем не надано, як і доказів наміру боржника вибути за межі України з метою ухилення від виконання судових рішень в межах виконавчого провадження НОМЕР_2 суд вважає, що подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Олефіра О.О. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 258-261, 353, 441 ЦПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Олефіра Олександра Олександровича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа боржника ОСОБА_2 , стягувачі ОСОБА_1 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АСТЕР-ФІНАНС», відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

СуддяО. О. Ковбасюк