ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 604/773/24Головуючий у 1-й інстанції Сидорак Г.Б.
Провадження № 22-ц/817/870/25 Доповідач - Храпак Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

Головуючої - Храпак Н.М.

Суддів - Гірський Б. О., Костів О. З.,

за участі секретаря - Гичко К.С.

без участі сторін, належним чином повідомлених про день, час та місце розгляду справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 604/773/24 за апеляційною скаргою Фермерського господарства "Золотий жайвір", інтереси якого представляє адвокат Покотило Юрій Володимирович, на ухвалу Підволочиського районного суду Тернопільської області від 27 червня 2025 року, постановлену суддею Сидораком Г.Б., у справі за скаргою Фермерського господарства «Золотий жайвір», інтереси якого представляє адвокат Покотило Юрій Володимирович на дії та бездіяльність державного виконавця Волочиського відділу ДВС у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), -

В С Т А Н О В И В:

у травні 2025 року ФГ «Золотий жайвір», інтереси якого представляє адвокат Покотило Юрій Володимирович звернулось в суд із скаргою на дії та бездіяльність державного виконавця Волочиського відділу ДВС у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Вимоги скарги обґрунтовано тим, що при примусовому виконанні виконавчого листа, виданого 18 квітня 2025 року Тернопільським апеляційним судом про стягнення з ФГ «Золотий Жайвір» на користь ОСОБА_1 витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 4542 грн державним виконавцем було допущено протиправну бездіяльність. За твердженням скаржника, державний виконавець одразу після відкриття виконавчого провадження зобов`язаний був зупинити вчинення виконавчих дій на підставі п.4 ч.1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 06 вересня 2024 року відкрито провадження у справі №924/700/24 про банкрутство ФГ «Золотий Жайвір» та вжито заходів щодо забезпечення вимог кредиторів шляхом заборони боржнику та власнику майна боржника приймати рішення щодо ліквідації, реорганізації боржника, а також відчужувати основні засоби та предмети застави. Копія вказаної ухвали була направлена на адресу Волочиського відділу ДВС у Хмельницькому районі Хмельницької області, про що зазначено безпосередньо у самій ухвалі. Скаржник вказує, що незаконна бездіяльність державного виконавця полягає у тому, що він не зупинив виконавче провадження, хоча був зобов`язаний це зробити. Натомість, державний виконавець, не зупинивши виконавче провадження, незаконно провів ряд виконавчих дій, пов`язаних зі стягненням грошових коштів з рахунків боржника, зокрема, виніс постанову про арешт коштів боржника та стягнув кошти.

З врахуванням наведеного заявник просить суд постановити ухвалу, якою:

- визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Волочиського відділу ДВС у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Козлової В.М., а саме, не зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №78146658 на підставі п. 4 ст. ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», яка була допущена 21 травня 2025 року;

- визнати неправомірною та скасувати постанову головного державного виконавця Волочиського відділу ДВС у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Козлової В.М. про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні №78146658;

-визнати неправомірними дії головного державного виконавця Волочиського відділу ДВС у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Козлової В.М., пов`язані зі стягненням грошових коштів з рахунків боржника, вчинені 21 травня 2025 року;

-зобов`язати головного державного виконавця Волочиського відділу ДВС у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Козлову В.М., повернути Фермерському господарству «Золотий жайвір» грошові кошти, стягнуті державним виконавцем у виконавчому провадженні №78146658;

-зобов`язати головного державного виконавця Волочиського відділу ДВС у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Козлову В.М., зупинити вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №78146658 на підставі п. 4 ч. 1 ст. 34 ЗУ «Про виконавче провадження».

Ухвалою Підволочиського районного суду Тернопільської області від 27 червня 2025 року у задоволенні скарги адвоката Покотила Юрія Володимировича, в інтересах Фермерського господарства «Золотий жайвір», на дії та бездіяльність державного виконавця Волочиського відділу ДВС у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Козлової В.М. - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, представник ФГ Золотий жайвір - адвокат Покотило Ю.В. подав на неї апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Підволочиського районного суду Тернопільської області від 27 червня 2025 року у справі №604/773/24 скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким вимоги скарги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм процесуального права.

Представник заявника вказує, що в провадженні Волочиського відділу ДВС у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) знаходилось виконавче провадження №78146658 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 18.04.2025 року Тернопільським апеляційним судом у справі №604/773/24 про стягнення з ФГ "Золотий жайвір" на користь ОСОБА_1 витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 4542 грн.

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 06 вересня 2024 року у справі №924/700/24 відкрито провадження у справі №924/700/24 про банкрутство Фермерського господарства "Золотий Жайвір".

Цією ж ухвалою суду введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника Фермерського господарства "Золотий Жайвір", а також вжито заходів щодо забезпечення вимог кредиторів шляхом заборони боржнику та власнику майна (органу, уповноваженому управляти майном) боржника приймати рішення щодо ліквідації, реорганізації боржника, а також відчужувати основні засоби та предмети застави.

Копія вказаної ухвали була направлена на адресу Волочиського відділу ДВС у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про що зазначено безпосередньо в самій ухвалі, а також підтверджується листом Господарського суду Хмельницької області від 10.04.2025 року №05-09/166/25.

Крім того, інформація про перебування боржника у процедурі банкрутства також розміщена в Єдиному реєстрі боржників, відносно яких відкрито провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), доступ до якого є публічним та загальнодоступним.

Таким чином, на момент надходження виконавчого документа до державного виконавця, останньому було достеменно відомо про відкриття господарським судом провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) боржника, а на вимогу стягувача поширюється дія мораторію, запровадженого господарським судом.

У зв`язку із цим державний виконавець був зобов`язаний відразу після відкриття виконавчого провадження зупинити вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні на підставі п. 4 ч. 1 ст. 34 ЗУ «Про виконавче провадження», що зроблено не було.

Відтак, враховуючи застосований господарським судом мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника, державний виконавець не мав права накладати арешт та стягувати кошти боржника, оскільки задоволення грошових вимог стягувача було можливим виключно в порядку Кодексу України з процедур банкрутства в межах справи №924/700/24.

Тому рішення та дії державного виконавця, пов`язані із накладенням арешту на грошові кошти боржника та їх подальшим стягненням були неправомірними.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Бєлкін А.Д. подав відзив на апеляційну скаргу, у якому просить ухвалу Підволочиського районного суду Тернопільської області від 27 червня 2025 року залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Вказує, що вимоги ОСОБА_1 до ФГ «Золотий жайвір» про стягнення 4542 грн витрат по сплаті судового збору виникли 27 березня 2025 року з дати набрання законної сили додатковою постановою Тернопільського апеляційного суду.

Таким чином, вимоги ОСОБА_1 виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство, тому ОСОБА_1 є поточним кредитором, і на ці вимоги дія мораторію не поширюється.

У зв`язку з цим відсутні правові підстави для застосування п.4 ч.1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» щодо зупинення виконавчих дій.

Суд першої інстанції надав належну оцінку зазначеним доказам, вірно застосував норми матеріального права у сфері банкрутства, правильно встановив обставини щодо правового статусу вимог стягувача ОСОБА_1 по виконавчому листу №604/773/24 від 18.04.2025 та обґрунтовано і законно дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення скарги боржника на дії державного виконавця.

Представник ФГ "Золотий жайвір" - адвокат Покотило Ю.В. в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, про що свідчить довідка про доставку судової повістки до електронного кабінету.

Представник державного виконавця Волочиського відділу ДВС у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання, також не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, про що свідчить довідка про доставку судової повістки до електронного кабінету.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Бєлкін А.Д. в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, про що свідчить довідка про доставку судової повістки до електронного кабінету.

Відповідно до частини 6 статті 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Згідно з п. 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника процесу за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників процесу.

Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши доповідь судді-доповідача, проаналізувавши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні скарги адвоката Покотила Юрія Володимировича, в інтересах Фермерського господарства «Золотий жайвір», на дії та бездіяльність державного виконавця Волочиського відділу ДВС у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Козлової В.М., суд першої інстанції виходив з того, що вимоги за виконавчим листом №604/773/24, виданим 18.04.2025 Тернопільським апеляційним судом, про стягнення з ФГ "Золотий жайвір" на користь ОСОБА_1 витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 4542 грн є поточними кредиторськими вимогами, які виникли після, 06.09.2024, тобто після відкриття провадження у справі №924/700/24 про банкрутство Фермерського господарства "Золотий Жайвір". Відтак, виконавчі дії у виконавчому провадженні №78146658 не підлягали зупиненню, оскільки на вимоги стягувача ОСОБА_1 не поширювалась дія мораторію, запровадженого господарським судом Хмельницької області у справі №924/700/24 про банкрутство Фермерського господарства "Золотий Жайвір".

З таким висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, з огляду на таке.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачене право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, поряд із визнанням правочину недійсним, також відновлення становища, яке існувало до порушення, та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, його посадових і службових осіб (стаття 16 ЦК України).

У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна людина має право на справедливий судовий розгляд.

Європейський суд з прав людини неодноразово зауважував у своїх рішеннях, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які у державі, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін (наприклад, справа "Жовнер проти України" від 29 червня 2004 року, заява № 56848/00, § 33). Право на звернення до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби правова система держав-учасниць Конвенції допускала, що судове рішення, яке набрало законної сили та є обов`язковим для виконання, залишалося би невиконаним по відношенню до однієї зі сторін всупереч її інтересам. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із частиною першою статті 2 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження здійснюється з дотриманням зокрема таких засад: обов`язковості виконання рішень; справедливості, неупередженості та об`єктивності; розумності строків виконавчого провадження.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Статтею 10 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

Відповідно до ч.1 статті 13 Закону №1404-VIII та пункту 6 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за №489/20802, під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; 4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; 5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (ч. 1ст. 26 Закону № 1404-VIII).

Згідно зі ч. 5 ст. 26 Закону №1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Відповідно до ч.ч. 1,6 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця).

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Згідно зі статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Частиною першою статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Частиною восьмою статті 19 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Із зазначеного нормативного регулювання випливає, що, дотримуючись засад законності, справедливості, неупередженості та об`єктивності виконавчого провадження, його гласності та відкритості, виконавець зобов`язаний вживати передбачених чинним законодавством заходів щодо примусового виконання рішень, належного вчинення виконавчих дій.

Відповідно до частини другої статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника)

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (частина друга, третя статті 451 ЦПК України).

У справі, яка переглядається, ФГ "Золотий жайвір", інтереси якого представляє адвокат Покотило Юрій Володимирович, звертаючись в суд із скаргою на дії державного виконавця, покликався на неправомірну бездіяльність головного державного виконавця Волочиського відділу ДВС у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Козлової В.М., а саме, не зупинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №78146658 на підставі п. 4 ст. ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», обґрунтовуючи тим, що ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 06 вересня 2024 року у справі №924/700/24 відкрито провадження у справі №924/700/24 про банкрутство Фермерського господарства "Золотий Жайвір". Цією ж ухвалою суду введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника ФГ "Золотий Жайвір", а також вжито заходів щодо забезпечення вимог кредиторів шляхом заборони боржнику та власнику майна (органу, уповноваженому управляти майном) боржника приймати рішення щодо ліквідації, реорганізації боржника, а також відчужувати основні засоби та предмети застави.

Як вбачається з матеріалів справи, що ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 6 вересня 2024 року у справі №924/700/24 відкрито провадження у справі про банкрутство ФГ Золотий жайвір та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника.

18 квітня 2025 року Тернопільським апеляційним судом видано виконавчий лист №604/773/24 про стягнення з Фермерського господарства «Золотий жайвір» на користь ОСОБА_1 витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 4542 грн, який звернутий до виконання у Волочиському відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), відповідно ВП № 78146658 з примусового виконання виконавчого листа №604/773/24 виданого 18.04.2025 Тернопільським апеляційним судом, про стягнення з ФГ "Золотий жайвір" на користь ОСОБА_1 витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 4542 грн.

Постановою від 21.05.2025 про об`єднання виконавчих проваджень у зведене, ВП №78146348 та ВП №78146658 об`єднані у зведене ВП №78148854.

В межах виконавчого провадження №78146658 державним виконавцем 21.05.2025 накладено арешт на кошти, що знаходяться на рахунках боржника, сума звернення стягнення 12206,20 грн.

21.05.2025 стягнуто 12206,20 грн з рахунку боржника за ВП №78146658 з виконання виконавчих листів №604/773/24 від 18.04.2025 та №604/773/24 від 30.04.2025. Згідно платіжних інструкцій №№3099, 3100, 3101 від 21.05.2025 заборгованість сплачено в повному обсязі. Виконавчий збір та мінімальні витрати на проведення виконавчих дій стягнуто в повному обсязі.

Відповідно до постанови про зняття арешту від 23.05.2025, державним виконавцем знято арешт з усіх рахунків боржника ФГ «Золотий жайвір».

Так, згідно з пунктом 4 частини першої статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» за загальним правилом виконавець зобов`язаний зупинити вчинення виконавчих дій у разі відкриття господарським судом провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) боржника, якщо відповідно до закону на вимогу стягувача поширюється дія мораторію, запровадженого господарським судом.

За змістом частин першої, другої статті 41 КУзПБ мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), строк виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію. Мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з відкриттям провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Ухвала є підставою для зупинення вчинення виконавчих дій.

Приписами частини третьої цієї статті передбачено, що протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів забороняється, зокрема, стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги,у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі виконання рішень у немайнових спорах.

Дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів, виплату заробітної плати та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю та життю громадян, виплату авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги за виконавчими документами немайнового характеру, що зобов`язують боржника вчинити певні дії чи утриматися від їх вчинення (абзац перший частини п`ятої статті 41 КУзПБ).

За визначенням ст.1 Кодексу України з процедур банкрутства (КУзПБ):

конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника;

поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство.

Таким чином, за змістом відповідних положень ст.1, 41 КУзПБ мораторій на задоволення вимог кредиторів поширюється на вимоги кредиторів, строк виконання яких настав до дня введення мораторію, тобто на вимоги конкурсних кредиторів, та не розповсюджується на вимоги, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство, тобто на вимоги поточних кредиторів.

Відповідно до правової позиції Верховного суду, яка викладена у постанові від 08.03.2023 у справі № 910/1800/22: «…при визначенні статусу вимог кредитора (конкурсні чи поточні) виходив з того, що відповідний статус пов`язується безпосередньо з моментом виникнення цих вимог (до моменту відкриття справи про банкрутство чи після) і не пов`язаний зі строком виконання зобов`язань по ним».

Враховуючи те, що вимоги з примусового виконання виконавчого листа №604/773/24, виданого 18.04.2025 Тернопільським апеляційним судом про стягнення з ФГ "Золотий жайвір" на користь ОСОБА_1 витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 4542 грн у ВП № 78146658 є поточними кредиторськими вимогами, оскільки виникли після 06.09.2024, тобто після відкриття провадження у справі №924/700/24 про банкрутство фермерського господарства "Золотий Жайвір", тому виконавчі дії у виконавчому провадженні №78146658 не підлягали зупиненню, оскільки на вимоги стягувача ОСОБА_1 не поширювалась дія мораторію, запровадженого господарським судом Хмельницької області у справі №924/700/24 про банкрутство Фермерського господарства "Золотий Жайвір".

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що дії державного виконавця Волочиського відділу ДВС у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Козлової В.М., вчинені нею в межах виконавчого провадження №78146658 з виконання виконавчого листа №604/773/24, виданого на підставі додаткової постанови Тернопільського апеляційного суду від 27.03.2025, були вчинені нею в рамках відкритого виконавчого провадження, у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», а відтак твердження заявника щодо протиправності дій державного виконавця не можуть вважатися належними та обґрунтованими.

Колегія суддів, звертає увагу, що відповідно до частини першої статті 41 Закону України «Про виконавче провадження» у разі, якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Поряд з цим скаржником вимог про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження у цій справі не заявлено, а скасування постанови про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні №78146658 та покладення зобов`язання на державного виконавця Волочиського відділу ДВС у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Козлову В.М., з повернення ФГ «Золотий жайвір» грошових коштів, стягнутих державним виконавцем у виконавчому провадженні №78146658 буде суперечити передбаченим Законом України «Про виконавче провадження» принципам здійснення виконавчих дія та встановленим заходам щодо примусового виконання рішень, в частині ефективного та своєчасного вчинення дій направлених на виконання рішення суду.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що права Фермерського господарства "Золотий жайвір" не було порушено державним виконавцем Волочиського відділу ДВС у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), а відтак обґрунтованим є висновок суду про відсутність правових підстав для задоволення скарги.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу Фермерського господарства "Золотий жайвір", інтереси якого представляє адвокат Покотило Юрій Володимирович, слід залишити без задоволення, а ухвалу Підволочиського районного суду Тернопільської області від 27 червня 2025 року залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства "Золотий жайвір", інтереси якого представляє адвокат Покотило Юрій Володимирович залишити без задоволення.

Ухвалу Підволочиського районного суду Тернопільської області від 27 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 30 вересня 2025 року.

Головуюча Н.М. Храпак

Судді: Б.О. Гірський

О.З. Костів