Справа № 527/403/25
провадження 2/527/368/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2025 року м. Глобине

Глобинський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Свістєльнік Ю.М.,

за участю секретаря судового засідання Мороз Ю.І.,

представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

в режимі відеоконференції представника відповідача ТОВ «Агрофірма «Пузиківська» Мокрого Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Глобине цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , який подано представником позивача ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Пузиківська» про усунення перешкод у користуванні майном та стягнення орендної плати і неустойки, -

ВСТАНОВИВ:

29 січня 2025 року представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтування позовної заяви вказав, що 25 листопада 2014 р. між ОСОБА_3 (Орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Пузиківська» (Орендар) укладено Договір оренди землі, згідно умов якого Орендодавець надає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Пузиківської сільської ради Глобинського району, Полтавської області загальною площею 4,39 га, у тому числі рілля 4,39 га, згідно державного акта серії ІІ-ПЛ № 045437, нормативною грошовою оцінкою станом на дату укладення Договору 110340 грн. 90 коп. (надалі Спірна земельна ділянка) терміном на 7 років (надалі Договір оренди землі).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, а позивач стала її єдиним спадкоємцем та успадкувала вищевказану земельну ділянку на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.05.2023 року складеного приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області, реєстровий напис № 643.

Верховний Суд постановою від 10.12.2020 р. (справа №396/1513/18) встановив, що «договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а у разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації з моменту державної реєстрації». В період дії воєнного стану відповідно до Закону України № 2145 договори щодо передачі у користування земель сільськогосподарського призначення, термін дії яких закінчився після введення в Україні 24.02.2022 р. воєнного стану, вважаються поновленими на 1 рік без волевиявлення сторін таких договорів і внесення відомостей про поновлення договору до Державного реєстру речових прав (норма втратила чинність). В Україні 19.11.2022 р. набрав чинності Закон 2698 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення системи оформлення прав оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення та удосконалення законодавства щодо охорони земель" згідно якого, на всі договори оренди, у яких строк оренди закінчується з 19 листопада 2022 року більше не поширюється норма про їх автопролонгацію на один рік, отже їх припинення відбувається в загальному порядку.

З огляду на те, що державну реєстрацію Договору оренди землі було проведено 27.11.2015 року, відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, номер запису про речове право: 12246767, він закінчив свою дію 27.11.2022 року.

Вказала, що за життя покійна мати неодноразово висловлювала свої наміри щодо розірвання Договору оренди землі, не погоджувалась на його продовження, що підтверджується її листами Відповідачу від 24.12.2021 р., від 16.03.2022 р., з яких чітко вбачається бажання покійної отримати назад свою земельну ділянку.

Листом від 20.01.2022 р. вих. № 1-аф/22 Відповідач не повідомляв матір про повернення їй спірної земельної ділянки, пропонуючи навзамін вирішити спірні питання шляхом перемовин.

Наразі, Відповідач продовжує користування спірною земельною ділянкою, нічого за це не сплачуючи і не висловлюючи ніякого наміру щодо переукладення Договору оренди землі з новим власником спірної земельної ділянки (Позивачем у справі).

Також, вважає, що Відповідач належно не виконав умови Договору оренди землі щодо виплати орендної плати за 2022 рік та порушив вимоги статей 21, 25 Закону України «Про оренду землі», у зв`язку з чим із Відповідача на корись Позивача слід стягнути несплачену суму орендної плати за 2022 рік за користування спірною земельною ділянкою, інфляційні витрати, 3% річних та неустойку. Також вирішити питання судових витрат.

Ухвалою суду від 29 січня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі.

12 березня 2025 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, де представник вказав, що позов не визнав повністю, та повідомив, що ТОВ «АГРОФІРМА «ПУЗИКІВСЬКА» не користується спірною земельною ділянкою з 27.11.2022 року. Як вбачається з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 07.01.2023 р. №319735582, Замикула Олексій Володимирович, який є директором ТОВ «АГРОФІРМА «ПУЗИКІВСЬКА», 05.01.2023 р. звернувся до державного реєстратора з заявою про припинення іншого речового права (номер запису про інше речове право: 12246767), права оренди земельної ділянки з кадастровим номером :00:001:0157, яке було зареєстровано 27.11.2015 р. на підставі Договору оренди землі від 25.11.2014 р., укладеного між ОСОБА_3 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Пузиківська». 07.01.2023 р. до реєстру було внесено відомості про припинення зазначеного права, що вказує на те, що ТОВ «АГРОФІРМА «ПУЗИКІВСЬКА» припинило користування спірною земельною ділянкою після закінчення дії Договору оренди землі від 25.11.2014 р.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 921/613/17-г/17 зазначив, що закон пов`язує виникнення права оренди земельної ділянки з моментом державної реєстрації цього речового права, а з моменту реєстрації припинення речового права оренди земельна ділянка вважається повернутою (пункт 9.34).

Умовами Договору оренди землі від 25.11.2014 р. передбачено складання акту приймання-передачі земельної ділянки виключно при передачі її Орендарю. При поверненні земельної ділянки Орендодавцю складання акту приймання-передачі земельної ділянки умовами договору не передбачено (пункти 20, 21 договору). Де того ж, укладання акту приймання-передачі земельної ділянки при поверненні Орендодавцю земельної ділянки у даному випадку було неможливим, оскільки ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк дії договору оренди закінчився 27.11.2022 р., право оренди було припинено 07.01.2023 р., а свідоцтво про право на спадщину за законом було видано ОСОБА_1 тільки 23.05.2023 року.

Позивач зазначає, що успадкувала земельну ділянку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.05.2023 р.

Законом встановлено обов`язок особи, у разі набуття права власності на земельну ділянку, що перебуває в оренді на підставі чинного договору оренди землі, повідомити орендаря про факт переходу права власності на земельну ділянку.

Позивачем не було долучено до матеріалів справи докази, що підтверджували б факт виконання нею законодавчо визначеного обов`язку, а ТОВ «АГРОФІРМА «ПУЗИКІВСЬКА» заперечує факт повідомлення орендаря про зміну власника спірної земельної ділянки.

Позивач повинен слідкувати за станом свого майна, у тому числі бути обізнаним про внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права відомостей про припинення права оренди земельної ділянки з кадастровим номером :00:001:0157 07.01.2023 р.

Вказали, що ТОВ «АГРОФІРМА «ПУЗИКІВСЬКА» не має жодної заборгованості зі сплати орендної плати за Договором оренди землі від 25.11.2014 р. за увесь строк його дії.

Крім того, зазначили, що ТОВ «АГРОФІРМА «ПУЗИКІВСЬКА» виплачувало ОСОБА_3 орендну плату згідно з умовами договору оренди, що підтверджується шістьма накладними, якими зафіксовано факт отримання орендної плати ОСОБА_3 .

Ще одна накладна від 25.11.2014 р. на суму 5 515,25 грн., яка підтверджує наведені обставини, є додатком до Договору оренди земельної ділянки від 25.11.2014 р. та була додана Позивачем до позовної заяви.

Окрім цього, згідно з відомостями про суми нарахованого доходу, утриманого та сплаченого податку на доходи фізичних осіб та військового збору (додаток 4 ДФ до Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків-фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску (Д4)) за 3 квартал 2022 року ТОВ «АГРОФІРМА «ПУЗИКІВСЬКА» виплатило ОСОБА_3 (№137, РНОКПП НОМЕР_1 ) орендну плату за 2022 рік у розмірі 7 355,00 грн. та сплатило податки: 1323,82 грн. - податок на доходи фізичних осіб; 110,32 грн. військового збору.

Таким чином, ТОВ «АГРОФІРМА «ПУЗИКІВСЬКА» стверджує, що виплатило ОСОБА_3 орендну плату за Договором оренди земельної ділянки від 25.11.2014 р. у повному обсязі. Оскільки заборгованість відсутня, то і підстав для нарахування інфляційних втрат та 3 % річних немає. Але, навіть якби у ТОВ «АГРОФІРМА «ПУЗИКІВСЬКА» була б заборгованість зі сплати орендної плати за 2022 рік перед ОСОБА_3 , позовні вимоги все одно є безпідставними, оскільки Позивачем не було повідомлено ТОВ «АГРОФІРМА «ПУЗИКІВСЬКА» про зміну власника земельної ділянки та необхідність проведення оплати за іншими реквізитами, тому затримка зі сплати орендної плати зумовлена діями орендодавця, який створив перешкоди для належного виконання орендарем обов`язку зі сплати орендної плати. Тому, вважає, що Позивачем не доведено належними та достовірними доказами порушення відповідачем його прав на користування спірною земельною ділянкою.

Зазначили, що Позивач просить про усунення перешкод у користуванні належною їй земельною ділянкою кадастровий номер :00:001:0157, площею 4,3901 гектарів, зобов`язавши Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Пузиківська» () негайно повернути вказану земельну ділянку, однак при цьому не надає жодних доказів на підтвердження факту перебування спірної земельної ділянки у користуванні ТОВ «Агрофірма «Пузиківська», що вказує на безпідставність позову. Окрім цього, Позивач навіть не зверталась до ТОВ «Агрофірма «Пузиківська» після спадкування спірної земельної ділянки та не намагалась з`ясувати чи користується ТОВ «Агрофірма «Пузиківська» зазначеною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди.

Враховуючи вищезазначене, прохає відмовити повністю у задоволенні позову ОСОБА_1 .

28 березня 2025 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій представник прохає задовольнити позов у повному обсязі.

31 березня 2025 року від представника відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив, у якому представник прохає відмовити повністю у задоволенні позову.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Гонтар В.М. позовні вимоги підтримав у повному обсязі, прохав їх задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача ТОВ «Агрофірма «Пузиківська» - адвокат Мокрий Д.В. позовні вимоги не визнав, прохав відмовити в їх задоволенні з підстав, зазначених у відзиві.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно з положеннями ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, та право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно положень ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки з кадастровим номером :00:001:0157 загальною площею 4,39 га відповідно до державного акта серії ІІ-ПЛ № 045437, після смерті матері ОСОБА_3 (а.с.10-12).

25 листопада 2014 р. між позивачем ОСОБА_3 (Орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Пузиківська» (Орендар) укладено договір оренди землі терміном на 7 років (а.с.18-21). Державну реєстрацію договору оренди землі проведено 27.11.2015 р., що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, номер запису про речове право: 12246767 (а.с.22-23).

05.01.2023 р. здійснено державну реєстрації припинення іншого речового права права оренди земельної ділянки :00:001:0157 ТОВ «АГРОФІРМА «ПУЗИКІВСЬКА», що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрації іншого речового права (а.с.72-73).

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном та стягнення орендної плати і неустойки, суд зазначає таке.

Згідно з положеннями ст. 2 Закону України "Про оренду землі" відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Згідно положень п. 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Положеннями ст. 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно зі ст. 19 Закону України "Про оренду землі" строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років. Дата закінчення дії договору оренди обчислюється від дати його укладення. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації такого права.

Відповідно положень ст. 626 ЦК України, договором є домовленість сторін, що виражає узгоджену волю сторін, яка спрямована на досягнення конкретної мети, тобто договір це юридичний факт, на підставі якого виникають цивільні права та обов`язки.

За положеннями ст. 629, 526, 530 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами і зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 921/613/17-г/17 зазначив, що закон пов`язує виникнення права оренди земельної ділянки з моментом державної реєстрації цього речового права, а з моменту реєстрації припинення речового права оренди земельна ділянка вважається повернутою (пункт 9.34).

Враховуючи, що 05.01.2023 р. здійснено державну реєстрації припинення іншого речового права права оренди земельної ділянки :00:001:0157 ТОВ «АГРОФІРМА «ПУЗИКІВСЬКА», суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними, достатніми, допустимими та достовірними доказами факт неправомірного користування ТОВ «АГРОФІРМА «ПУЗИКІВСЬКА» земельною ділянкою з кадастровим номером :00:001:0157 загальною площею 4,39 га відповідно до державного акта серії ІІ-ПЛ № 045437 після закінчення дії договору оренди.

Відповідно положень ст. 15 Закону України "Про оренду землі" істотною умовою договору є також орендна плата.

За положеннями ст .21 Закону України "Про оренду землі" орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Згідно положень ст. 22 Закону України "Про оренду землі" орендна плата справляється у грошовій, натуральній та відробітковій (надання послуг орендодавцю) формах. Орендна плата за земельні частки (паї) встановлюється, як правило, у грошовій формі. За добровільним рішенням власника земельної частки (паю) орендна плата за земельні частки (паї) може встановлюватися у натуральній формі.

Відповідно положень ст. 24 Закону України "Про оренду землі" встановлено, що орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Згідно положень ст. 13, 15, 21 Закону України "Про оренду землі" основною метою договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі.

Статтею 23 Закону України "Про оренду землі" визначено, що орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін.

Орендар має право вимагати відповідного зменшення орендної плати в разі, якщо стан орендованої земельної ділянки погіршився не з його вини.

Як вбачається з договору оренди землі від 25 листопада 2014 р., укладеного між ОСОБА_3 (Орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Пузиківська» (Орендар), орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки (розмір: грошової у гривнях із зазначенням способів внесення за земельні ділянки приватної власності, за бажанням орендодавця в натуральній формі рослинницькою продукцією, яка вирощується орендарем.

Згідно з п. 5 договору нормативна грошова оцінка становить 110340,90 грн.

Отже, відповідно до умов договору орендна плата має становити 5% від 110340,90 грн., що дорівнює 5517,05 грн.

У відзиві зазначено, що відповідачем сплачено ОСОБА_3 (Орендодавець) за весь період дії договору оренди орендну плату, а тому відсутня будь-яка заборгованість зі сплати орендної плати за увесь строк дії договору.

На підтвердження сплати орендної плати відповідачем надано накладні (а.с.73-77).

Відповідно до відомостей про суми нарахованого доходу, утриманого та сплаченого податку на доходи фізичних осіб та військового збору (додаток 4 ДФ до Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків-фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску (Д4)) за 4 квартал 2022 року ТОВ «АГРОФІРМА «ПУЗИКІВСЬКА» виплатило ОСОБА_3 (№137, РНОКПП НОМЕР_1 ) кошти за 2022 рік у розмірі 7 355,00 грн. та сплатило податки: 1323,82 грн. податок на доходи фізичних осіб; 110,32 грн. військового збору (а.с.78-81).

Слід зазначити, що позивач просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Пузиківська» заборгованість з орендної плати за 2022 р., інфляційні втрати, 3% річних та неустойку, виходячи з розміру від нормативної грошової оцінки земельної ділянки за 2025 рік згідно з витягом № НВ-025, сформованим 22.01.2025.

Однак, суд дійшов висновку, що обрахунок розміру заборгованості з орендної плати за 2022 рік, виходячи від нормативної грошової оцінки земельної ділянки за 2025 рік, суперечить положенням Закону України Про оренду землі, умовам договору оренди, а відтак позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими.

Крім того, оскільки позивачем не доведено достовірними, достатніми, належними доказами факту використання відповідачем земельної ділянки після закінчення дії договору оренди, а саме в 2023-2024 роках, а доводи позивача про це спростовуються відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо державної реєстрації припинення права оренди 05.01.2023, відтак вимоги про стягнення неустойки за 2023-2024 роки є безпідставними.

Згідно ч. 1-4 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК).

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1 ст. 83 ЦПК).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК).

Отже обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Процесуальний обов`язок доведення вимог позову, заяви, клопотання тощо учасника справи, у т.ч. надання відповідних доказів (письмових, речових і електронних доказів; висновків експертів, показань свідків) покладено саме на відповідну сторону у разі заперечення проти таких позову, заяви, клопотання тощо з боку іншого учасника справи.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний баланс ймовірностей.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підставі наведеного, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та стягнення орендної плати за користування земельною ділянкою задоволенню не підлягають.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року.

Враховуючи вищенаведені обставини, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити за його недоведеністю і безпідставністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, так як позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, судові витрати зі сплати судового збору слід віднести на рахунок позивача.

Керуючись ст. 13, 76, 81, 258, 259, 263-265, 273, 293, 294, 315, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 , який подано представником позивача ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Пузиківська» про усунення перешкод у користуванні майном та стягнення орендної плати і неустойки - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи до Полтавського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 01.10.2025 року.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , рнокпп: НОМЕР_2 );

Представник позивача: ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 );

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Пузиківська» (місцезнаходженя: 39051, Полтавська область, Кременчуцький район, с. Пузикове, вул. Центральна, 4, );

Представник відповідача: Мокрий Дмитро Валентинович (адреса: АДРЕСА_3 ).

Суддя Ю. М. Свістєльнік