Провадження № 2/127/4937/24
У Х В А Л А

01 жовтня 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючої судді Бессараб Н.М.,

при секретарі Гондарук В.В.,

з участю представника позивача - адвоката Путіліна Є.В.,

представника відповідача Мельника С.С.,

третьої особи ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_1 до виконавчого комітету Вінницької міської ради про визнання незаконними та скасування рішень виконавчого комітету Вінницької міської ради та зобов`язання вчинити дії, -

В С ТА Н О В И В:

У жовтні 2024 року до суду звернулася ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_1 до виконавчого комітету Вінницької міської ради про визнання незаконними та скасування рішень виконавчого комітету Вінницької міської ради та зобов`язання вчинити дії.

Згідно з позовною заявою, позивач просила суд:

- визнати незаконним і скасувати рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради №1021 від 25.04.2024 «Про упорядкування нумерації (адреси) об`єкту нерухомого майна, (житлового будинку) за адресою по АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати виконавчий комітет Вінницької міської ради вчинити дії щодо подання відомостей до «Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про присвоєння адрес Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва» про скасування рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради №1021 від 25.04.2024 «Про упорядкування нумерації (адреси) об`єкту нерухомого майна, (житлового будинку) за адресою по АДРЕСА_1 ;

- визнати незаконними та скасувати рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради народних депутатів від 29.12.1988 №422 «Про затвердження актів Державних комісій про прийняття до експлуатації закінчених будівництвом 140 квартирного житлового будинку АДРЕСА_2 та вбудовано-прибудованих приміщень» в частині встановлення у словосполученнях «140 квартирного житлового будинку АДРЕСА_2 » та у слові «будинок» замість відповідно «140 квартирного житлового будинку АДРЕСА_2 », «домоволодіння».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам закону, орган місцевого самоврядування не мав права приймати оскаржуване рішення, при цьому відповідачем не було враховано вимоги співвласників квартир 105-ти квартирного будинку АДРЕСА_1 не змінювати адресу 105-ти квартирному будинку АДРЕСА_1 , зміна відповідачем адреси створює позивачу перешкоди в отриманні виплат та пільг у зв`язку із загибеллю сина військовослужбовця позивачки.

Ухвалою суду від 14.10.2024 позовну заяву ОСОБА_2 було прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у даній справі, призначено підготовче засідання з викликом учасників справи.

В ході розгляду справи, судом було прийнято до розгляду заяви позивача про доповнення підстав позову, витребовувалися докази, зокрема, з КП «ВМБТІ» матеріали інвентаризаційної справи №758 на об`єкт нерухомого майна, що розташований у АДРЕСА_1 та реєстрові книги.

Разом з тим, в грудні 2024 року представник відповідача ОСОБА_3 подала суду заяву про закриття провадження у даній справі на підставі ч. 1 ст. 255 ЦПК України, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У січні 2025 року від позивача до суду надійшли заперечення щодо закриття провадження у справі.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 підтримав заяву про закриття провадження у справі.

Представник позивача адвокат Путілін Є.В. та третя особа на стороні позивача ОСОБА_1 заперечили щодо закриття провадження у справі.

Заслухавши думку учасників справи та вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що провадження у справі підлягає закриттю.

Правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи (ст. 124 Конституції України).

Статтею 125 Конституції визначено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Статтею 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства цивільне, кримінальне, господарське, адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких відносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору.

Статтею 19 ЦПК України, зокрема, передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Тобто, в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин.

Згідно з статтею 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Пункт 2 частини першої статті 4 КАС України справою адміністративної юрисдикції визнає публічно-правовий спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» позначає орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, орган військового управління, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні публічно-владних управлінських функцій, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямовано на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Відповідно до частин 1-4 статті 263 Закону «Про регулювання містобудівної діяльності» адресою об`єкта нерухомого майна є унікальна структурована сукупність реквізитів, що використовуються для ідентифікації об`єкта та визначення місця його розташування на місцевості.

Присвоєння адрес об`єктів нерухомого майна затверджується Кабінетом Міністрів України. Порядок не може передбачати обов`язок фізичних та юридичних осіб щодо отримання будь-яких дозволів, погоджень або інших документів дозвільного характеру, а також повноважень державних органів, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових осіб, підприємств, установ, організацій, утворених такими органами, видавати зазначені документи.

Згідно з ч. 5 статті 263 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» адреса (крім реквізиту, визначеного пунктом 10 частини четвертої цієї статті) присвоюється, змінюється, коригується, анулюється, зокрема, виконавчим органом сільської, селищної, міської ради - у разі, якщо об`єкт знаходиться у межах території, на яку поширюються повноваження сільської, селищної, міської ради.

Відповідно до ч. 11 ст. 26-3 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» підставами для зміни адреси щодо закінченого будівництвом об`єкта є: 1) зміни в адміністративно-територіальному устрої (у тому числі зміна назви області, району, населеного пункту); 2) зміна назви вулиці, її об`єднання та поділ; 3) зміна назви гідрографічного, соціально-економічного, природно-заповідного або іншого подібного об`єкта; 4) об`єднання, поділ закінчених будівництвом об`єктів, виділення частки із закінченого будівництвом об`єкта (з урахуванням вимог пункту 2 частини третьої цієї статті); 5) упорядкування нумерації об`єктів нерухомого майна у визначених цим Законом випадках та в інших випадках, встановлених Кабінетом Міністрів України в Порядку присвоєння адрес.

Згідно з пунктом 1-1 частини 1 статті 37 Закону України «Про місцеве самоврядування» до повноважень виконавчого органу сільської, селищної, міської ради щодо вирішення питань адміністративно-територіального устрою, серед інших, належить прийняття рішень про присвоєння, зміну, коригування, анулювання адрес об`єктів нерухомого майна у випадках та порядку, встановлених Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Частиною п`ятою статті 26-3 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що уповноваженими органами з присвоєння адрес є: виконавчий орган сільської, селищної, міської ради - у разі, якщо об`єкт знаходиться у межах території, на яку поширюються повноваження сільської, селищної, міської ради.

Порядок присвоєння, зміни адреси об`єкту нерухомого майна у разі його дублювання здійснюється відповідно до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядку присвоєння адрес об`єктам будівництва, об`єктам нерухомого майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.07.2021 року №690.

Абзацом 2 пункту 1 Порядку присвоєння адрес об`єктам будівництва, об`єктам нерухомого майна, передбачено, що органи, уповноважені на присвоєння, зміну, коригування, анулювання адрес об`єктів будівництва, об`єктів нерухомого майна, визначаються відповідно до частини п`ятої статті 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі - уповноважені органи з присвоєння адрес).

Системний аналіз наведених вище законодавчих положень дає підстави для висновку про те, що вирішення питання про присвоєння об`єкту нерухомого майна поштової адреси чи зміни адреси належить до повноважень виконавчого органу сільської, селищної, міської ради.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 22 січня 2019 року у справі №441/1625/15-а.

У даній справі предметом заявленого позову, зокрема, є оскарження рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради №1021 від 25.04.2024 «Про упорядкування нумерації (адреси) об`єкту нерухомого майна, (житлового будинку) за адресою по АДРЕСА_1 ; рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради народних депутатів від 29.12.1988 №422 «Про затвердження актів Державних комісій про прийняття до експлуатації закінчених будівництвом 140 квартирного житлового будинку №43-44 в ІІІ черзі мікрорайону «Вишенька» та вбудовано-прибудованих приміщень» та зобовязання відповідача вчинити дії.

Відповідно до Рекомендацій Комітету Ради Європи №R(80)2 щодо здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Ради 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Під дискреційними повноваженнями слід розуміти надання органу або посадовій особі повноважень діяти на власний розсуд в межах закону. Зокрема, дискреційні повноваження полягають у тому, що суб`єкт владних повноважень може обирати у конкретній ситуації альтернативне рішення, яке є законним.

Дискреційні повноваження це комплекс прав і зобов`язань представників влади як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення. Також ця особа може вибирати рішення у передбачених для конкретних ситуацій нормативно-правових актах або схожих документах.

Тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за конкретних обставин, та яке захистить або відновить порушене право.

Отже, враховуючи суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності, суд вважає, що між сторонами виник публічно-правовий спір і саме адміністративний суд під час розгляду та вирішення публічно-правових спорів перевіряє, чи рішення суб`єкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції.

Таким чином, розгляд цієї справи за позовом ОСОБА_2 за правилами цивільного судочинства не відповідав би принципу ефективного судочинства як важливому елементу верховенства права.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з ч. 2 ст. 255 ЦПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу.

Враховуючи наведені обставини і норми права, суд вважає необхідним закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_1 до виконавчого комітету Вінницької міської ради про визнання незаконними та скасування рішень виконавчого комітету Вінницької міської ради та зобов`язання вчинити дії на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України в зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та роз`яснити, що спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Керуючись ст. ст. 200, 255, 259, 260, 353 ЦПК України,-

У Х В А Л И В:

Закрити провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_1 до виконавчого комітету Вінницької міської ради про визнання незаконними та скасування рішень виконавчого комітету Вінницької міської ради та зобов`язання вчинити дії.

Роз`яснити позивачу, що справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Вінницького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали суду складено 06.10.2025.

Суддя: