Справа № 602/641/25
Провадження № 2/602/347/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/заочне/

"03" жовтня 2025 р. м. Ланівці

Лановецький районний суд Тернопільської області у складі головуючого судді Наумчука В.А., за участю секретаря с/з Майхрук Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася 15.07.2025 до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позову зазначає, що вони з відповідачем з квітня 2019 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилася дочка ОСОБА_3 . На початку травня 2025 року шлюбні відносини між сторонами припинено, відповідач покинув сім`ю і з того моменту не забезпечує дитину матеріально, не надсилає коштів на її утримання. Просить стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої дочки, ОСОБА_3 у розмірі частки від його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини.

Відповідач своїм процесуальним правом на подання відзиву на позов не скористався, відзиву до суду не подав.

Ухвалою суду від 18.07.2024 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Призначене судове засідання для розгляду справи по суті на 19.08.2025.

Судове засідання 19.08.2025 не відбулося у зв`язку з перебуванням головуючого судді у відпустці. Призначено судове засідання на 18.09.2025.

Ухвалою суду від 18.09.2025 розгляд справи відкладено на 03 жовтня 2025 року.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, хоча про день, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомила.

Представник позивачки адвокат Старцун М.І. в судове засідання не з`явився, однак подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності та за відсутності позивачки, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, хоча про день, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки в судове засідання суду не повідомив.

Статтею 280 ЦПК України передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відповідно до статті 281 ЦПК України про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими главою «Заочний розгляд справи» ЦПК України.

Ураховуючи те, що відповідач, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, повторно не з`явився у судове засідання, про причини своєї неявки суду не повідомив, відзиву не подав, а позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, то керуючись ст. 280, 281 ЦПК України суд постановив провести заочний розгляд цієї справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Згідно зі частиною другою статті 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд дослідив та оцінив матеріали справи, докази, які у них містяться, встановив фактичні обставини і відповідні спірні правовідносини, та дійшов наступних висновків.

16 квітня 2019 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб, про що Лановецьким районним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області складено відповідний актовий запис № 20, після державної реєстрації шлюбу прізвище чоловіка та дружини « ОСОБА_5 », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 16.04.2025 (а.с.10).

Позивачка ОСОБА_6 є матір`ю дитини ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 16.04.2019 Лановецьким районним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області складено відповідний актовий запис № 29. Наведене підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а.с.11).

Батьком цієї дитини у свідоцтві про народження записаний відповідач ОСОБА_2 .

У позовній заяві позивачка стверджує, що дитина проживає з нею.

Отже, між сторонами виникли правовідносини, врегульовані нормами Сімейного кодексу України.

При вирішенні цього спору суд застосовує наступні норми права.

У статтях 3, 18, 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, зокрема таке, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі частинами восьмою-десятою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Відповідно до положень статті 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Так, згідно з положенням статті 122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя.

Якщо мати та батько не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 2) за рішенням суду (ч.2 ст.125 СК України).

Якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини (ст. 133 СК України).

Частиною першою статті 135 СК України передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою

Отже, виходячи із аналізу наведених вище положень Сімейного кодексу України обов`язки батька дитини ґрунтуються на походженні дитини від батька, що має бути засвідчено органом державної реєстрації актів цивільного стану.

Оскільки у свідоцтві про народження ОСОБА_3 відповідач ОСОБА_2 вказаний як батько дитини, отже він несе обов`язки перед дитиною, передбачені нормами сімейного законодавства.

За змістом статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до частини першої статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною другою статті 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Положеннями Закону України «Про Державний бюджет на 2025 рік» встановлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць, для дітей віком від 6 до 18 років у розмірі 3196 гривень на місяць, мінімальну заробітну плату у місячному розмірі - на рівні 8000 гривень.

Як убачається із загальнодоступної інформації, розміщеної в мережі Інтернет (https://index.minfin.com.ua/ua/labour/salary/average/) середня місячна заробітна плата за липень 2025 року по Тернопільській області склала 20015 грн.

Відповідно до статей 12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Частинами першою, п`ятою та шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд констатує, що позивачка не надала суду доказів існування обставин, шо мають істотне значення, для визначення розміру аліментів, невичерпний перелік яких наведений у статті 182 СК України (зокрема про стан здоров`я та матеріальне становище дитини; матеріальне становище платника аліментів; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, тощо), які б обгрунтовували позовну вимогу про стягнення з відповідача аліментів на утримання однієї дитини у розмірі половини його заробітку (доходу). А також не подала суду клопотань про витребування відповідних доказів, які вона не може надати самостійно.

Доказів достатності заробітку (доходу) платника аліментів, що надає суду законодавчо визначену можливість присудити аліменти на одну дитину не нижче мінімального рекомендованого розміру, матеріали справи також не містять.

Також суд ураховує те, що відповідно до положень Сімейного кодексу України обов`язок утримувати дітей до їх повноліття стосується рівною мірою як батька так і матір.

З огляду на наведене, суд вважає, що розмір аліментів на утримання малолітньої ОСОБА_3 слід визначити у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача.

При цьому, за відсутності у матеріалах справи доказів щодо розміру заробітку (доходів) відповідача, суд виходить з того, що частка середньої місячної заробітної плати буде становити суму більшу за мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину, а та сама частка від законодавчо закріпленого розміру мінімальної зарплати складатиме суму, яка є більшою за мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину.

Визначення розміру аліментів у більшому розмірі як просить позивачка (1/2 частки заробітку (доходу) відповідача) стороною позивача у цій справі не обґрунтовано.

При цьому суд роз`яснює, що у подальшому розмір аліментів, а також спосіб їх стягнення можуть бути змінені за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відтак позовні вимоги слід задовольнити частково.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Щодо розподілу судових витрат суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Ураховуючи те, що згідно з вимогами Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, а також те, що даний позов задоволено частково у розмірі 50% від заявленої вимоги, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 605,60 грн (50% від встановленої ставки судового збору), а іншу частину у сумі 605,60 грн слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі наведеного вище, ст. 7, 121, 180-182 СК України, керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 247, 258, 259, 263-265, 273, 354, 355, 430 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини - задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) в користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) аліменти на утримання малолітньої дочки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, починаючи з дня звернення до суду з цим позовом 15.07.2025 року і до досягнення дитиною повноліття.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

5. Стягнути з ОСОБА_2 на користь Державної судової адміністрації України 605,60 (шістсот п`ять гривень 60 копійок) судового збору.

6. Судовий збір у сумі 605,60 (шістсот п`ять гривень 60 копійок) компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Заочне рішення може бути переглянуте Лановецьким районним судом Тернопільської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення суду в загальному порядку встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: В. А. Наумчук