Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.08.2025 Справа №607/2420/25 Провадження №2/607/1867/2025

місто Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого - судді - Якімця Т.І.,

за участю секретаря судового засідання - Трембач С.О.,

за участі сторін:

представника позивача Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області - Дерев`яної О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, як орган опіки та піклування, до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських (материнських) прав

У С Т А Н О В И В :

І. Описова частина

1. Стислий зміст позовної заяви

04 лютого 2025 року Великогаївська сільська рада Тернопільського району Тернопільської області, як орган опіки та піклування, звернулася до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з цивільним позовом до ОСОБА_1 про: 1) позбавлення батьківських (материнських) прав відповідача відносно дитини: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; 2) передання неповнолітньої дитини: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , органу опіки та піклування Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області для подальшого влаштування (а.с. 1 - 5).

В обґрунтування позовних вимог Великогаївська сільська рада Тернопільського району Тернопільської області зазначила, що 03 червня 2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений шлюб. У вказаному шлюбі у них народилася донька - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 квітня 2016 року шлюб між ними було розірвано.

У позові вказано, що батько дитини ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідно до довідки характеристики від 12 грудня 2024 року № 280, виданої Великогаївською сільською радою, з`ясовано, що сім`я ОСОБА_5 , 1959 року народження, яка є інвалідом І групи, проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Зі слів бабусі ОСОБА_5 , відповідач уподовж дев`яти років до дитини не дзвонить, матеріально не допомагає, подарунків не дарує, дитина з мамою не спілкується і не підтримує зв`язок. Згідно виданої характеристики учениці 8 класу Гімназії с. Козівка Великогаївської сільської ради Тернопільської області, ОСОБА_2 навчається в цьому закладі з першого класу, зарекомендувала себе як старанна учениця, володіє навчальним матеріалом на середньому та достатньому рівнях. Батько ОСОБА_6 приділяв належну увагу вихованню доньки, з класним керівником підтримував постійний зв`язок, цікавився навчанням та поведінкою своєї доньки, водночас мама ОСОБА_7 за період навчання дитини жодного разу в гімназії не з`являлася, не цікавилася донькою, не відвідала жодних батьківських зборів.

У позові звернуто увагу суду на те, що службі у справах дітей Великогаївської сільської ради стало відоме місце проживання ОСОБА_8 , а тому 02 грудня 2024 року ними подано запит на управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей служби у справах дітей Тернопільської міської ради щодо здійснення акту обстеження умов проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , та з`ясування участі матері у вихованні дитини ОСОБА_2 . Відповідно до наданої відповіді Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради з їхніми спеціалістами здійснено візити за вказаною адресою проживання матері ОСОБА_8 , у ході візитів, зокрема 04 грудня 2024 року та 09 грудня 2024 року, жодного разу не вдалося застати мешканців; на залишені виклики в службу у справах дітей ніхто не телефонував і не з`являвся. Тож спеціалістам служби не вдалося обстежити умови проживання ОСОБА_8 та з`ясувати участь матері у вихованні та утриманні малолітньої дитини.

08 січня 2025 року працівником служби у справах дітей Великогаївської сільської ради проведено бесіду із дитиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо з`ясування участі матері ОСОБА_1 у вихованні дитини та виконання батьківських обов`язків. Зі слів дитини, то коли ще їй було 3 роки, матір покинула її, з того часу не телефонувала дитині, не цікавилась життям, здоров`ям та навчанням дитини; ОСОБА_9 не отримує від матері жодних подарунків, матір не підтримує дитину фінансово. Під час бесіди з бабусею ОСОБА_10 з`ясовано, що ОСОБА_1 (матір дитини) покинула дитину ОСОБА_2 , коли дитині виповнилось 3 роки та з того часу не допомагає дитині ні в чому, не приїжджає, не телефонує та жодним чином не цікавиться здоров`ям, життям та навчанням ОСОБА_11 . Також, ОСОБА_10 зазначила, що жодних перешкод у спілкуванні матері із дитиною ніхто не чинив.

19 грудня 2024 року працівником служби у справах дітей спільно із поліцейським офіцером громади здійснено акт обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_1 . В ході обстеження встановлено, що будинок складається з трьох кімнат, кухні та коридору, умови проживання дитини задовільні, вона забезпечена усім необхідним для комфортного проживання, навчання та проведення дозвілля. Наказом служби у справах дітей Великогаївської сільської ради від 29 жовтня 2024 року № 23-од дитина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тимчасово влаштовано у сім`ю ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з якою у дитини склалися дружні стосунки. Працівником служби у справах дітей Великогаївської сільської ради повідомлено від 17 січня 2025 року ОСОБА_8 про дату та місце засідання комісії з питань захисту прав дитини Великогаївської сільської ради та наголошено необхідність її присутності на засіданні комісії. Однак, на засідання ОСОБА_8 не з`явилась.

Крім того, згідно письмових заяв жителів АДРЕСА_1 ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які є сусідами ОСОБА_2 (дитини) ОСОБА_4 (матір дитини) більше десяти років не проживає разом із дитиною і не бере жодної участі у вихованні дитини. ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 підтримують позбавлення батьківських прав ОСОБА_8 відносно дитини ОСОБА_2 .

2. Стислий зміст відзиву, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив

Відповідач ОСОБА_1 своїм правом на відзив, що передбачене статтею 178 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), не скористалася.

3. Процесуальні дії та хронологія руху справи в суді

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 лютого 2025 року відкрито провадження у цій цивільній справі. Постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження (а.с. 28).

Протокольною ухвалою від 30 липня 2025 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду (а.с. 53).

Представник позивача Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області - Дерев`яної О. В. - в судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі з підстав, наведених у ньому, та просила його задовольнити.

Суд у судовому засіданні заслухав думку дитини - ОСОБА_2 , яка зазначила, що мама зовсім не цікавиться її життям, не бере участі у її вихованні, матеріально не допомагає. Крім того, ОСОБА_2 не заперечила щодо можливості позбавлення її матері материнських прав щодо неї.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин, хоча про місце, день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, що підтверджують рекомендовані повідомленнями про вручення поштового відправлення № 726, № 978, № 920, № 809, № 620, де вказано «адресат відсутній за вказаною адресою», а також оголошенням про виклик особи зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якої невідоме (а.с. 32, 35, 36, 40, 42, 46, 52, 55).

Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Заслухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши думку дитини - ОСОБА_2 , дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд встановив наступні обставини справи.

ІІ. Мотивувальна частина

1. Фактичні обставини встановлені судом.

03 червня 2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був зареєстрований шлюб, який розірваний рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 квітня 2016 року, справа № 607/2597/16-ц (а.с. 11).

У цьому шлюбі у подружжя народилася донька - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження,

серія НОМЕР_1 , відповідний актовий запис за № 1610, видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції (а.с. 6).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер, про що свідчить копія свідоцтва про смерть, серія НОМЕР_2 , актовий запис № 139, видане Великогаївською сільською радою Тернопільського району (а.с. 10).

Згідно характеристики ОСОБА_2 , учениці 8 класу Гімназії с. Козівка Великогаївської сільської ради Тернопільської області, вона навчається в цьому закладі з першого класу, зарекомендувала себе як старанна учениця, володіє навчальним матеріалом на середньому та достатньому рівнях, на уроках уважна, але не завжди активна. Батько ОСОБА_6 приділяв належну увагу вихованню доньки, з класним керівником підтримував постійний зв`язок, цікавився навчанням та поведінкою ОСОБА_16 , водночас мама ОСОБА_7 за період навчання дитини жодного разу в гімназії не з`являлася, не цікавилася донькою, не відвідала жодних батьківських зборів (а.с. 7).

Наказом служби у справах дітей Великогаївської сільської ради «Про тимчасове влаштування дитини ОСОБА_2 » від 29 жовтня 2024 року № 23-од ОСОБА_2 передано ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з якою у дитини склалися дружні стосунки, для тимчасового перебування в її сім`ї до вирішення питання влаштування дитини згідно чинного законодавства (а.с. 9).

Відповідно до довідки-характеристики від 12 грудня 2024 року № 280, виданої Великогаївською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, сім`я ОСОБА_5 , 1959 року народження, яка є інвалідом І групи, проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Син - ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Онучка - ОСОБА_2 , наказом служби у справах дітей Великогаївської сільської ради тимчасово влаштована у помешканні ОСОБА_12 , з якою склалися дружні стосунки і проживає за адресою: АДРЕСА_3 . Зі слів бабусі ОСОБА_5 відповідач упродовж дев`яти років до дитини не дзвонить, матеріально не допомагає, подарунків не дарує, дитина з мамою не спілкується і не підтримує зв`язок (а.с. 8).

Згідно декларації № 27550 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу від 06 серпня 2018 року, між ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , та лікарем ОСОБА_17 , яка надає ПМД укладено відповідну декларацію (а.с. 12).

У довідці про проведення бесіди із ОСОБА_5 від 19 грудня 2024 року зазначено, що ОСОБА_18 покинула дитину у 2015 році (коли дитині виповнилось 4 роки). З того часу дитина проживала із батьком ( ОСОБА_3 ) та бабусею ( ОСОБА_5 ). Бабуся зазначила, що упродовж усього цього періоду матір не здійснювала належної батьківської турботи щодо своєї дитини ОСОБА_2 , не навідувалась до дитини, не цікавилась її життям, станом здоров`я та умовами проживання. Не брала участі в процесі навчання, не надавала необхідної підтримки та не допомагала матеріально. Батько дитини помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Бабуся є інвалідом І групи (а.с. 13).

У довідці від 08 січня 2025 року про проведення бесіди з дитиною ОСОБА_2 вказано, що коли дитина ще була маленькою матір її покинула, а тому, вона проживала із батьком. У 2024 році (весною) вона бачилась один раз із матір`ю у Тернополі, де остання дала їй 500 гривень на ремонт камери у телефоні. До цього часу матір жодного разу до неї не навідувалась, не телефонувала, не допомагала фінансово, не цікавилась станом здоров`я та навчанням. Після зустрічі у 2024 році матір до сьогоднішнього часу не телефонує та нічим не допомагає (а.с. 14).

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 19 грудня 2024 року, проведеного працівником служби у справах дітей спільно із поліцейським офіцером громади здійснено акт обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_1 . В ході обстеження встановлено, що будинок складається з трьох кімнат, кухні та коридору. Умови проживання задовільні, дитина забезпечена усім необхідним для комфортного проживання, навчання та проведення дозвілля; для дитини ОСОБА_2 виділено окрему кімнату для сну та відпочинку (а.с. 15, 16).

Згідно письмових заяв жителів АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які є сусідами ОСОБА_2 (дитини) та підтверджують те, що ОСОБА_4 (матір дитини) більше десяти років не проживає разом із дитиною і не бере жодної участі у її вихованні, за весь цей період жодного разу не відвідувала доньки. Вказані сусіди підтримують позбавлення батьківських прав ОСОБА_8 стосовно дитини ОСОБА_2

(а.с. 21 - 23).

Висновком органу опіки та піклування Великогаївської сільської ради про доцільність/ недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , щодо неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який затверджений рішенням виконавчого комітету Великогаївської сільської ради від 29 січня 2025 року № 19 орган опіки та піклування Великогаївської сільської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , стосовно неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 17 - 20).

Крім того, згідно висновку органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_8 , стосовно малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який затверджений рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 25 червня 2025 року № 871 орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_1 стосовно малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 48 - 51).

2. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

2.1. В Україні визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу, а закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частини перша та друга статті 8 Конституції України). Частиною першою статті 9 Конституції України встановлено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Конституцією України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом (частина перша статті 55). Частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод (пункт 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року № 9-зп).

Відповідно до частини третьої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення; у передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави; суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Частиною першою статті 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 10 ЦПК України закріплено: суд при розгляді справи керується принципом верховенства права (частина перша); суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (частина друга); суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (частина четверта); забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини (частина десята).

2.2. Відповідно до статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття; повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків (частина друга); сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (частина третя).

Питання батьківства (материнства), інституту шлюбу та сім`ї, пріоритетності захисту інтересів дітей є стрижневими аспектами національної правової системи, що унормовані Сімейним кодексом України (далі - СК України), Законом України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-III (далі - Закон № 2402), іншими актами законодавства України. На максимальний захист інтересів дітей спрямовано дію й низки міжнародних актів.

За принципом 6 Декларації прав дитини (прийнята резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року), дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезепечності; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю.

Відповідно до пункту 1 статті 3 Конвенції ООН про права дитини (далі - Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 9 Конвенції передбачено: держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (пункт 1); держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини (пункт 3).

Частиною першої, другої статті 27 цієї Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини; батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

2.3. Забезпечення найкращих інтересів дитини - це дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону № 2402).

Частиною першою статті 8 Закону № 2402 передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону № 2402).

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частини восьма, дев`ята статті 7 СК України).

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України).

Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені статтею 150 СК України: батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини (частина перша); батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (частина друга); батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя (частина третя); батьки зобов`язані поважати дитину (частина четверта).

У частинах першій та третій статті 151 СК України зазначено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини; батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.

Згідно з частинами другою і четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Тобто перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

У пунктах 15 та 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року №3 (далі - Постанова) роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

При цьому у пункті 18 Постанови звернуто увагу на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Для встановлення таких обставин суду потрібно ретельно та ґрунтовно досліджувати наявні докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, обов`язково здійснювати необхідні дії для залучення відповідача у справі та з`ясування його позиції й обґрунтувань.

Європейський суд з прав людини у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року (заява № 39948/06) зазначив, що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (справа «Ньяоре проти Франції»/«Gnahore v. France», №40031/98, пункт 59, ECHR 2000-IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (справа «Скоццарі та Дж`юнта проти Італії»/«Scozzari & Giunta v. Italy», [GC], №39221/98 і № 41963/98, пункт 148, ЄСПЛ 2000-VIII).

Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує («mutatis mutandis», справа «Хазе проти Німеччини»/«Haase v. Germany», № 11057/02, пункт 99, ЄСПЛ 2004-III (витяги)). При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я (справи «Валлова і Валла проти Чеської Республіки»/«Wallova and Walla v. the Czech Republic», № 23848/04, пункт 72, від 26 жовтня 2006 року; «Гавелка та інші проти Чеської Республіки»/«Havelka and Others v. the Czech Republic», №23499/06, пункт 57, від 21 червня 2007 року).

З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків (справа «К.А. проти Фінляндії»/«K.A. v. Finland», № 27751/95, пункт 92, ЄСПЛ 2003-I). Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (справа «Мозер проти Австрії»/«Moser v. Austria»), №12643/02, пункт 68, від 21 вересня 2006 року).

Крім того, оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз`єднання сім`ї, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки), і чи мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання («mutatis mutandis», ухвали у справах: «Шульц проти Польщі»/«Schultz v. Poland», № 50510/99, від 08 січня 2002 року; «Реммо і Узункая проти Німеччини»/«Remmo and Uzunkaya v. Germany», № 5496/04, від 20 березня 2007 року; та «Полашек проти Чеської Республіки»/«Polasek v. Czech Republic», № 31885/05, від 08 січня 2007 року). Суд також повинен врахувати, чи самим дітям було надано можливість висловити свою думку, коли цього вимагали обставини (пункти 49 - 51).

Страсбурзький суд зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09).

Відтак, суд констатує, що у кожній конкретній справі насамперед необхідно брати до уваги інтереси дитини, її право виховуватися у сім`ї за участі батька і матері; зростання дитини у сім`ї є найбільшим природним, традиційним способом її виховання й тільки встановивши, що перебування дитини під опікою її батьків (або окремо матері чи батька) несе реальну загрозу інтересам дитини, зважаючи на встановлені обставини справи, пов`язані з тривалим та систематичним нехтуванням батьками (матір`ю/батьком) своїми обов`язками, у якості виняткового заходу є прийнятним ухвалення рішення про позбавлення батьківських/материнських прав.

2.4. Відповідно до сімейного законодавства позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який супроводжується настанням істотних юридичних наслідків як для батька (матері), так і для дитини.

При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (частина четверта статті 19 СК України).

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (частина четверта статті 19 СК України).

У постанові Верховного Суду від 29 січня 2024 року (справа № 185/9339/21) вказано, що тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає можливість зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна оцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Отже, вирішуючи спір про позбавлення батьківських прав, суд передусім повинен дати оцінку дотриманню якнайкращих інтересів дитини, що передбачає пошук і знаходження балансу між усіма елементами, які потрібні для ухвалення справедливого судового рішення. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, тощо), які надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є винятковим заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати виключно після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

2.5. Як було зазначено, судом встановлено, що 03 червня 2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був зареєстрований шлюб, який розірваний рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 квітня 2016 року, справа № 607/2597/16-ц. У цьому шлюбі у сторін народилася донька - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер.

Наказом служби у справах дітей Великогаївської сільської ради «Про тимчасове влаштування дитини ОСОБА_2 » від 29 жовтня 2024 року № 23-од ОСОБА_12 , передано дитину ОСОБА_2 , з якою у дитини склалися дружні стосунки, для тимчасового перебування в її сім`ї до вирішення питання влаштування дитини згідно чинного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

На підставі досліджених доказів судом встановлено, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , не виконує своїх батьківських (материнських) обов`язків та не здійснює материнського (батьківського) піклування щодо своєї неповнолітньої доньки, не піклується про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, не бере участі в її вихованні, ухиляється від матеріального забезпечення дитини, та самоусунулась від виконання своїх материнських (батьківських) обов`язків.

Відповідно до статей 164, 165, 166 СК України до батьків, які ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини та не здійснюють батьківського піклування, передбачено застосування такої правової санкції, як позбавлення батьківських прав.

Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із частинами першою-третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частина п`ята статті 19 СК України).

У Висновку органу опіки та піклування Великогаївської сільської ради про доцільність/ недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_8 , щодо неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , який затверджений рішенням виконавчого комітету Великогаївської сільської ради від 29 січня 2025 року № 19, орган опіки та піклування Великогаївської сільської ради вказав про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_8 , стосовно неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також, у висновку органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_8 , стосовно малолітньої дитини ОСОБА_2 , який затверджений рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 25 червня 2025 року № 871, орган опіки та піклування зазначив про доцільність позбавлення батьківських прав

ОСОБА_1 стосовно малолітньої дитини ОСОБА_2 .

Таким чином, позивач надав суду належні та допустимі докази ухилення відповідача від виконання своїх батьківських (материнських) обов`язків, які є законною підставою для позбавлення її батьківських (материнських) прав, та неможливості зміни її поведінки на краще.

Крім того, у судовому засіданні суд з`ясував думку дитини - ОСОБА_2 - щодо доцільності позбавлення батьківських (материнських) прав її матері стосовно неї, яка зазначила, що її матір зовсім не цікавиться її долею, не бере участі у її вихованні, матеріальному забезпеченні й загалом фактично повністю самоусунулася від її виховання. Тож дитина не заперечила стосовно можливості позбавити її матір батьківських (материнських прав).

2.6. Частинами четвертою - п`ятою статті 167 СК України визначено, що влаштування дитини, батьки якої позбавлені батьківських прав. Якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Якщо дитина не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, мачусі, вітчиму, вона передається на опікування органу опіки та піклування.

Суду не надано інформації про рідних дитини, які б могли прихистити дівчинку, а тому ОСОБА_2 слід передати виконавчому комітету Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, як органу опіки та піклування для подальшого влаштування.

Крім того, суд вважає за доцільне стягнути аліменти з відповідача на користь дитини ОСОБА_11 .

Згідно з частиною третьою статті 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання цього обов`язку визначаються за домовленістю між ними.

За відсутності домовленості кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду у частці від доходу матері, батька або у твердій грошовій сумі (частина третя статті 181 СК України).

При визначенні розміру аліментів згідно до статті 182 СК України суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей та непрацездатних осіб, а також інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до частини першої статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Абзацом першим частини другої статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Отже, стягнення з відповідача аліментів на утримання її доньки ОСОБА_11 на користь державної установи або фізичної особи, до якої буде влаштована дитина, в розмірі частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку.

Разом з тим суд вважає недоцільним зазначати максимальний граничний розмір аліментів, оскільки в разі збільшення доходу відповідача, це обмежить дитину в покращенні її матеріального забезпечення від батьків.

Відповідачем не надано суду заперечень щодо неможливості сплати аліментів в частці від свого доходу, доказів щодо скрутного матеріального становища чи незадовільного стану здоров`я, які б унеможливлювали сплату нею аліментів на утримання своєї доньки у частці.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Необхідно зазначити, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України.

На підставі пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах платежу за один місяць.

ІІІ. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви

3.1. Враховуючи наведене, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку про те, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі та що ОСОБА_1 слід позбавити батьківських (материнських) прав щодо неповнолітньої доньки ОСОБА_2 .

Суд роз`яснює відповідачу, що відповідно до положень СК України вона має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена або на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття.

3.2. Суд вважає, що з метою забезпечення умов життя, достатніх для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку дитини, з відповідача на користь державної установи або фізичної особи, до якої буде влаштована дитина, слід стягнути аліменти на утримання ОСОБА_2 , в розмірі частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення позивача до суду з цим позовом і до досягнення дитиною повноліття.

3.3. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Оскільки Великогаївська сільська рада Тернопільського району Тернопільської області, як орган опіки та піклування, була звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 12 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір», відповідно до якого судовий збір не справляється за подання заяви, апеляційної та касаційної скарг про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб.

Відповідно до підпункту 1 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана юридичною особою, справляється судовий збір у розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» визначено прожитковий мінімум для працездатних осіб - 3 028 гривень.

Враховуючи той факт, що позов про позбавлення батьківських прав задоволено, таким чином, судові витрати, понесені у суді першої інстанції, слід покласти на відповідача - ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 2, 4, 12, 13, 19, 76 - 78, 133, 137, 141, 223, 247, 258 - 268, 273 - 274, 280 - 289, 352 - 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. Позов Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, як орган опіки та піклування, до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських (материнських) прав - задовольнити.

2. Позбавити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , батьківських (материнських) прав щодо неповнолітньої доньки: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 .

3. Передати дитину: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , Великогаївській сільській раді Тернопільського району Тернопільської області, як органу опіки та піклування, для подальшого влаштування.

4. Роз`яснити відповідачу ОСОБА_1 , що відповідно до частини першої статті 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

5. Стягувати з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт громадянина України № НОМЕР_5 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) аліменти на утримання її дитини: доньки - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , на користь державної установи або фізичної особи, до якої буде влаштована дитина, у розмірі (однієї четвертої) частини з усіх видів її заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50 (п`ятдесят) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати з дня подачі позову до суду, тобто з 04 лютого 2025 року і до досягнення дитиною повноліття.

6. Допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

7. Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт громадянина України № НОМЕР_5 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) на користь держави судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в розмірі 3 028 (три тисячі двадцять вісім) гривень.

8. Відповідачу направити копію заочного рішення суду.

9. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

10. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

11. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

12. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

13. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, шляхом подання апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починається відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

14. Позивач має право оскаржити заочне рішення суду в загальному порядку встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

15. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

16. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду у 30-денний строк з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення виготовлено 26 вересня 2025 року у зв`язку з перебуванням судді у відпустці.

Відомості про учасників справи:

Позивач: Великогаївська сільська рада Тернопільського району Тернопільської області, адреса місцезнаходження: вул. Галицька, 47, с. Великі Гаї, Тернопільський район, Тернопільська область, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт громадянина України № НОМЕР_5 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 .

Головуючий суддяТ. І. Якімець