Справа № 640/8082/19
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 вересня 2025 року Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді Зуба Г.А.
за участю секретаря Куліковій Т.В.,
розглянувши у відкритому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 про стягнення боргу,-
До суду надійшла вказана позовна заява, в якій позивач просить стягнути з відповідача, яка діє в інтересах ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на свою користь суму боргу у розмірі 1000 доларів США, що еквівалентно гривні України на день ухвалення судового рішення, та витрати на правову допомогу у сумі 10 000 грн.
Позовні вимоги мотивовані наступним. 30.08.2016 між ОСОБА_4 , спадкоємцем після смерті якої є позивач, та ОСОБА_5 , спадкоємцем після смерті якої є неповнолітній ОСОБА_3 , 2009 р.н., укладено договір позики на суму 1000 доларів США, яку повернуто не було, що стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом.
Відповідачка своїм правом на подання відзиву не скористалась.
Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та просив їх задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з`явилась, повідомлялась у встановленому порядку, причину неявки не повідомила. Від представника відповідача адвоката Бабій Л.В. на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та відсутності відповідача, та спрямувала додаткові пояснення, в яких просила відмовити в задоволенні позову посилаючись на те, що позичальник мала проблеми з пам`яттю, не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, про що зазначила сама позивачка в іншому позові.
17.04.2019 вказана позовна заява надійшла до Київського районного суду м. Харкова, та розподілена судді Зубу Г.А.
22.04.2019 судом здійснено електронний запит щодо встановлення місцеперебування відповідача, відповідь на який надано 22.04.2019.
Ухвалою судді від 23.04.2019 прийнято до розгляду вказану позовну заяву, та відкрито провадження в ній за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Ухвалою суду від 23.07.2019 зупинено провадження до вказаній справі до набрання рішенням суду законної сили у справі №641/2242/18 за позовною заявою ОСОБА_4 про визнання недійсним заповіту на ім`я неповнолітнього ОСОБА_3 .
Ухвалою суду від 22.01.2025 відновлено провадження по вказаній справі.
Ухвалою суду від 26.02.2025 залучено до участі в справі в якості позивача ОСОБА_1 .
Ухвалою суду від 16.04.2025 по вказаній справі призначено судову почеркознавчу експертизу, та провадження по справі зупинено.
03.06.2025 до адресу суду надійшло клопотання експерта про надання додаткових матеріалів, яке не виконано стороною відповідача.
24.07.2025 на адресу суду надійшло повідомлення про залишення ухвали без виконання та зняття експертизи з провадження.
Ухвалою суду від 25.07.2025 відновлено провадження по даній справі.
Судом встановлено, що 30.06.2016 між ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 укладено договір, відповідно до умов якого остання отримала грошові кошти в борг в розмірі 1000 доларів США на строк до 30.08.2017, на підтвердження чого складено відповідний договір та розписку. В складеній розписці підтверджено факт отримання грошових коштів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .
Відповідачем не повернуті кошти позивачу за наданою позикою в повному обсязі, хоча строк її повернення настав.
ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , та її спадкоємцем за заповітом є неповнолітній ОСОБА_3 , в інтересах якого його законний представник ОСОБА_2 звернулась до приватного нотаріуса ХМНО Матейченко О.В. із заявою про прийняття спадщини останнім. До складу спадкового майна входить квартира АДРЕСА_1 .
ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , та її спадкоємцем є ОСОБА_1 .
Відповідно до приписів ст. 1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.
Вказаний договір позики не оспорювався відповідачем в судовому порядку. Доказів фіктивності або нікчемності договору позики до суду надано не було.
Допитані в якості свідків позивач як правонаступник померлої позикодавиці ОСОБА_1 та ОСОБА_6 в судовому засіданні вказали, що факт передачі грошових коштів відбувся за місцем роботи позикодавця, та померла позичальниця взяли ці кошти на своє лікування, про що також ОСОБА_6 зазначила в розписці.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Ст. 204 ЦК України передбачено презумпція правомірності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
Крім того, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою укладання договору позики.
Зобов`язання, як зазначено в ст. 525 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК).
З огляду на зазначене, суд вважає, що уклавши вказаний договір позики, у відповідача як спадкоємця виникли зобов`язання по поверненню коштів.
Частиною 1 статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею цим Кодексом.
Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може грунтуватися на припущеннях.
За приписами ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 29 червня 2016 року у справі №6-1188цс16 «Визначення поняття зобов`язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України.
Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкоємцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до статті 1219 ЦК України не входить до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: право на аліменти , пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом.
Згідно зі статтею 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).
Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який пережив його.
Відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.
Таким чином, відповідач як спадкоємець боржника повинен нести відповідальність за порушення зобов`язань спадкодавця лише межах вартості майна, одержаного у спадщину.
Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 12 квітня 2017 року у справі № 6-2962цс16, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.
Таким чином, хоч отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора. Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов`язку, передбаченого статтею 1297 ЦК України, зокрема, з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця.
Суд, дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, враховуючи приписи ст. 204 ЦК України, за якими правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, та враховуючи, що померлою ОСОБА_5 були отримані вказані грошові кошти за договором позики, а тому вважає позовні вимоги про стягнення з відповідача в особі його законного представника як спадкоємця померлої на користь правонаступника позивача заборгованості за вказаним договором позики в межах вартості майна, одержаного у спадщину є такими, що знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, оскільки заборгованість не погашена за даним договором. Посилання сторони відповідача на інші доводи в межах справи про оспорювання заповіту суд вважає необгрунтованими, оскільки ухвалою суду вказаний позов залишений без розгляду.
Відповідно до частини другої статті 533 ЦК України, якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя статті 533 ЦК України).
Таким чином, при ухваленні судом рішення позивач просить перерахувати суму боргу з іноземної валюти на національну, урахувати офіційний курс гривні до іноземної валюти, установлений Національним банком України на день ухвалення судового рішення.
Відповідно до ст. 141 ч.1 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави витрати по оплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, оскільки позивач при зверненні до суду з позовом була звільнена від сплати судового збору.
Розподіл витрат на правову допомогу судом не здійснюється за клопотанням позивача відповідно до ст. 141 ч.8 ЦПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 76, 80, 81, 141, 259, 264, 265, 268, 280-281, 354 ЦПК України, ст.ст. 204, 511, 525, 533, 610, 612, 625, 630, 1046, 1047, 1049, 1051, 1218, 1219, 1220, 1261, 1286, 1296 ЦК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 про стягнення боргу задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь держави витрати по оплаті судового збору в розмірі 413 (чотириста тринадцять) гривень 18 коп.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі протягом тридцяти днів апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції з дня його проголошення.

Позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місцеперебування: АДРЕСА_2 .

Відповідач ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення виготовлено 13 жовтня 2025 року.

СУДДЯ Г.А. ЗУБ