ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

30 вересня 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 748/655/25

Головуючий у першій інстанції Кухта В. О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1492/25

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої-судді: Шитченко Н.В.,

суддів: Мамонової О.Є., Онищенко О.І.,

із секретарем: Зіньковець О.О.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Гончарівська селищна рада Чернігівського району Чернігівської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 26 червня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Гончарівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області про визнання права власності.

У С Т А Н О В И В:

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Гончарівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області, в якому просив визнати за ним право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Мотивуючи заявлені вимоги, зазначав, що у 2001 році філією Смолинського торфозаводу родині позивача видано ордер на право проживання у двокімнатній квартирі, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Рішенням Смолинської сільської ради від 26 березня 2004 року будинок по АДРЕСА_3 був перенумеровано на будинок АДРЕСА_1 . Рішенням Чернігівського районного суду від 03 серпня 2005 року за ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та позивачем визнано право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , в якому вони проживають і на час звернення до суду. Цим рішенням встановлено, що будівля медпункту по АДРЕСА_1 та квартира при ньому з 1991 року перебуває на балансі Смолинської сільської ради Чернігівського району.

Позивач указував, що з 2001 року його родина відкрито та безперервно володіє будинком, утримує його у належному стані, вчасно сплачує комунальні платежі та проводить поточні ремонти. В 2012 році ОСОБА_2 виявила бажання реалізувати своє право на безоплатне отримання у власність займаного житла, але рішенням Смолинської сільської ради від 30 серпня 2012 року у наданні дозволу на приватизацію було відмовлено, оскільки спірна квартира не знаходилася на балансі органу місцевого самоврядування. Рішенням Чернігівської районної ради від 30 грудня 2010 року приміщення ФАП передано у спільну власність територіальних громад сіл та селищ Чернігівського району і закріплено на праві оперативного управління за Чернігівською ЦРЛ, проте за повідомленням медичного закладу будинок по АДРЕСА_1 на балансі лікарні не перебуває. За повідомленням КНП «Чернігівський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» будівлю Смолинського ФАП на підставі акту приймання-передачі від 29 січня 2020 року передано у комунальну власність Гончарівської селищної ради.

ОСОБА_1 наголошував на тому, що протягом тривалого часу його родина не може реалізувати наміри щодо приватизації житла, у якому вона проживає, через неможливість встановлення балансоутримувача нерухомості. Позивач має легітимні очікування щодо отримання безоплатно у власність займаного ним та правомірно отриманого житла, але бездіяльність державних органів унеможливлює реалізацію цього права ОСОБА_1 у позасудовому порядку.

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 26 червня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Гончарівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області про визнання права власності відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Скаржник вважає, що судом першої інстанції не враховано те, що володіння спірним приміщенням триває з 2001 року, є відкритим, безперервним та добросовісним. Будинок використовується родиною позивача на підставі судового рішення і вважається власним житлом.

Сторона позивача зазначає, що офіційні листи-відповіді від різних установ та органів місцевого самоврядування підтверджують, що спірний будинок не має власника або балансоутримувача. Рішення Чернігівського районного суду від 03 серпня 2005 року доводить законність володіння ним нерухомістю, а сам будинок є окремим житловим приміщенням (не квартирою), що знімає перешкоди для застосування ст. 344 ЦК України. Судом не враховано те, що тривале володіння у поєднанні з бездіяльністю органів державної влади створюють підстави для можливого визнання власності за набувальною давністю, і «легітимні очікування» на приватизацію виникли у позивача через правову невизначеність, створену державою.

Указує, що можливість пред`явлення позову про визнання права власності випливає з положень ст. 15, 16, ч. 4 ст. 344 ЦК України. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Оскільки житловий будинок по АДРЕСА_1 знаходиться на території Гончарівської громади і власник (балансоутримувач) цієї нерухомості не встановлений, то відповідно позов пред`явлений до органу місцевого самоврядування Гончарівської селищної ради, як належного відповідача у справі.

Зазначає, що районний суд допустив порушення процесуальних норм щодо строків проведення підготовчого провадження та розгляду справи по суті, які визначені ч. 3 ст. 189, ч. 1 ст. 210 ЦПК України. Провадження у справі відкрито 27 лютого 2025 року, ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи по суті винесено лише 13 травня 2025 року, а судове рішення ухвалено 26 червня 2025 року, тобто майже через 4 місяці з дня відкриття провадження у справі. Дотримання судами встановлених законом строків розгляду справ є їх обов`язком. Навмисне порушення процесуального закону чи несумлінність, які спричинили несвоєчасний розгляд та тяганину при розгляді справи, слід розглядати як неналежне виконання професійних обов`язків судді.

Посилається також на те, що у підготовчому засіданні 21 квітня 2025 року ОСОБА_1 отримано відзив на позовну заяву, і цього ж дня скеровано до суду відповідь на відзив з чітким обґрунтуванням підстав, за яких цей відзив не може братися судом до уваги та приєднуватися до матеріалів справи. Всупереч приписам ч. 4 ст. 183 ЦПК судом не постановлено ухвалу про повернення відзиву без розгляду.

Гончарівською селищною радою Чернігівського району та області відзив на апеляційну скаргу у встановлений термін не подавався.

Вислухавши суддю-доповідача, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково, а рішення суду змінити, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Рішення суду першої інстанції у повній мірі таким вимогам не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що доданими до позову доказами підтверджується право позивача на користування спірним нерухомим майном. Проте, право власності на об`єкт нерухомості за ним не зареєстроване і докази виникнення у заявника права власності на нього відсутні.

Районний суд виснував про відсутність доказів порушення органом місцевого самоврядування прав ОСОБА_1 стосовно набуття права власності на житловий будинок шляхом приватизації, оскільки позивачем не надано доказів звернення до Гончарівської селищної ради, яку він зазначив відповідачем, стосовно вирішення питання приватизації житла, у якому ОСОБА_1 мешкає.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність відмови у задоволенні заявлених позовних вимог про визнання права власності, але вважає хибними наведені районним судом мотиви відмови, виходячи з наступного.

У справі встановлено, що на спільному засіданні адміністрації і профкому підприємства «Смолинторф» від 12 вересня 2001 року вирішено виділити працівникові підприємства ОСОБА_1 2-кімнатну квартиру (при медпункті) по АДРЕСА_1 , площею 65 кв м, зі складом його сім`ї дружина та двоє дітей, що підтверджується копією протоколу № 2 від 12 вересня 2001 року (а.с. 26-27).

12 жовтня 2001 року філією Смолинського торфозаводу ДП «Чернігівторф» позивачу та його сім`ї (дружині ОСОБА_2 , дочці ОСОБА_3 та сину ОСОБА_1 ) видано ордер на право проживання у квартирі при медпункті, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 25).

Довідкою виконкому Гончарівської селищної ради від 12 березня 2019 року підтверджено, що рішенням Смолинської сільської ради від 26 березня 2004 року будинок по АДРЕСА_2 був перевпорядкований на будинок по АДРЕСА_1 . (а.с. 41).

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 03 серпня 2005 року, у тому числі, визнано за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх неповнолітніми дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_1 право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 (за даними виконкому Смолинської сільської ради АДРЕСА_1 (а.с. 30-33). Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 03 листопада 2005 року наведене рішення суду першої інстанції залишено без змін (а.с. 28-29).

20 липня 2012 року дружина позивача, ОСОБА_2 , звернулася до голови Смолинської сільської ради із заявою про намір приватизувати житловий будинок по АДРЕСА_2 , у зв`язку з чим просила надати інформацію, чи перебуває зазначений будинок на балансі сільської ради, якщо ні то коли та до якої організації був переданий (а.с. 85).

Листом від 26 липня 2012 року в.о. сільського голови повідомила заявницю про те, що будівля Смолинського ФАП до 01 січня 2011 року перебувала на балансі Смолинської сільської ради. Рішенням 2 сесії 6 скликання будівля ФАПу була передана у спільну власність територіальних громад сіл та селищ Чернігівського р-ну та закріплена на праві оперативного управління за Чернігівською ЦРЛ (а.с. 86).

Повідомлення головного лікаря КЛПЗ «Чернігівська ЦРЛ» від 07 серпня 2012 року та від 27 вересня 2012 року, скеровані на ім`я ОСОБА_2 (а.с. 91, 92), свідчать про те, що рішенням Чернігівської районної ради від 30 грудня 2010 року приміщення ФАП за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею забудови 348 кв м, передано на баланс КЛПЗ «Чернігівська ЦРЛ». Наразі житловий будинок за вказаною адресою на балансі КЛПЗ «Чернігівська ЦРЛ» не перебуває.

28 серпня 2012 року ОСОБА_2 скерувала до голови Смолинської сільської ради заяву про надання дозволу на приватизацію житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 88).

Рішенням Смолинської сільської ради від 30 серпня 2012 року на підставі п. 1 ст. 8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» відмовлено ОСОБА_2 у приватизації квартири за адресою: АДРЕСА_1 у зв`язку з тим, що дана квартира не знаходиться на балансі Смолинської сільської ради (а.с. 87).

За результатами розгляду письмового звернення ОСОБА_2 до прокуратури Чернігівського району заявницю листом від 05 червня 2015 року повідомлено про те, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває в оперативному управлінні КЗ «Чернігівський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» та увійшла до складу цілісного майнового комплексу об`єкта нерухомого майна Смолинського ФАПу без окремого визначення. ОСОБА_2 рекомендовано звернутися до комунального закладу з відповідною заявою щодо надання дозволу на приватизацію (а.с. 96).

Листом головного лікаря КЗ «Чернігівський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» від 21 жовтня 2015 року ОСОБА_2 повідомлено про те, що житловий будинок АДРЕСА_1 перебуває у власності іншої фізичної особи, у зв`язку з чим заклад не може надати заявниці дозвіл на приватизацію вказаного житлового будинку (а.с. 90).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 06 травня 2016 року право власності або інше речове право на будинок АДРЕСА_1 не зареєстроване (а.с. 43).

Згідно з повідомленням генерального директора КНП «Чернігівський районний центр ПМСД» від 27 січня 2025 року, наданим на запит адвоката Марченка Р.Г., будівля фельдшерського пункту, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з 01 січня 2014 року по 29 січня 2020 року перебувала на балансі територіальних громад сіл, селищ Чернігівського р-ну та знаходилась в оперативному управлінні КНП «Чернігівський районний центр ПМСД». Актом приймання-передачі від 29 січня 2020 року № 08 будівлю Смолинського ФАПу було передано у комунальну власність Гончарівської територіальної громади в особі Гончарівської селищної ради (а.с. 64).

На запит адвоката Марченка Р.Г. голова Чернігівської районної ради листом від 04 лютого 2025 року (а.с. 55-56) повідомила, що на даний час будівля АДРЕСА_1 перебуває у власності Гончарівської селищної ради на підставі рішення Чернігівської районної ради від 18 жовтня 2018 року та акту приймання-передачі. Технічний паспорт на фельдшерський пункт по АДРЕСА_1 , виготовлений КП «Чернігівське РБТІ» 10 вересня 2015 року, також підтверджує, що об`єктом передачі є Смолинський ФАП.

Згідно з довідкою про склад сім`ї № 152 за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 , його дружина ОСОБА_2 та син ОСОБА_1 (а.с. 42).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

За правилами ст. 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом.

За змістом ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (ч. 1, 2 ст. 48 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Відтак належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом.

Неналежний відповідач це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі належному відповідачеві.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Тобто пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Як встановлено у справі, 12 жовтня 2001 року позивачу та його сім`ї у складі дружини ОСОБА_2 , дочки ОСОБА_3 та сина ОСОБА_1 видано ордер на право проживання у квартирі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Рішенням Смолинської сільської ради від 26 березня 2004 року будинок по АДРЕСА_2 перевпорядковано на будинок по АДРЕСА_1 .

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 03 серпня 2005 року, яке набрало законної сили, визнано за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх неповнолітніми дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_1 право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 (за даними виконкому Смолинської сільської ради АДРЕСА_1 ).

Таким чином, і на підставі ордеру, і на підставі судового рішення позивач, його дружина та діти набули законне право на проживання та користування житловим приміщенням по АДРЕСА_1 .

Підставою для звернення з позовом про визнання права власності на житловий будинок за вищезазначеною адресою ОСОБА_1 визначив те, що протягом тривалого часу його родина не може реалізувати наміри щодо приватизації житла, у якому проживає з 2001 року, через неможливість визначення балансоутримувача спірної нерухомості.

ОСОБА_1 звернувся з позовом про визнання за ним права власності на житловий будинок одноособово, відповідачем у справі визначив лише Гончарівську селищну раду, не залучивши до участі у справі як відповідачів усіх осіб (членів своєї родини), за якими визнано право користування спірним житлом на підставі судового рішення. Апеляційний суд вважає, що вирішення цього спору по суті без участі осіб, які мають право користування спірною нерухомістю у встановленому законом порядку, порушить житлові та майнові права ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції, володіючи повною інформацією щодо кола осіб, які мають право користування будинком по АДРЕСА_1 , питання щодо залучення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 до участі у цій справі хоча б у статусі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, не обговорював і не вирішував.

Матеріали справи не містять доказів того, що наведені вище особи обізнані про наявність цього судового спору.

У ході розгляду справи у суді першої інстанції ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 участі не брали, а залучення особи у правовому статусі відповідача до участі у справі на стадії апеляційного провадження діючим законодавством не передбачено.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року в справі № 523/9076/16-ц, від 14 листопада 2018 року в справі № 183/1617/16, від 29 травня 2019 року в справі № 367/2022/15-ц, від 07 липня 2020 року в справі № 712/8916/17, від 09 лютого 2021 року в справі № 635/4741/17, від 05 липня 2023 року в справі № 910/15792/20 сформульовані правові висновки про те, що визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Поняття «сторона в спорі» може не бути тотожним за змістом поняттю «сторона в процесі»: сторонами в процесі є такі її учасники, як позивач і відповідач; тоді як сторонами в спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута чи має бути звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача. Отже, належним відповідачем є особа, яка є суб`єктом матеріального правовідношення, тобто особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, захистивши порушене право чи інтерес позивача.

Таким чином, у разі пред`явлення позову не до всіх відповідачів суд не вправі зі своєї ініціативи та без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів. Суд зобов`язаний вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і стосовно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови в задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що районний суд дійшов правильного висновку про необхідність відмови у задоволенні позову про визнання права власності, проте, помилився щодо мотивів такого рішення.

Ураховуючи зазначене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції відповідно до ч. 4 ст. 376 ЦПК України належить змінити в частині мотивів відмови у задоволенні позовних вимог про визнання права власності, виклавши його мотивувальну частину у редакції цієї постанови. В іншій частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. 367, 374, ч. 4 ст. 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 26 червня 2025 року змінити, виклавши його мотивувальну частину у редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06 жовтня 2025 року.

Головуюча: Н.В. Шитченко

Судді: О.Є. Мамонова

О.І. Онищенко