справа № 388/2260/24
провадження № 2/388/146/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.10.2025м. Долинська

Долинський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді Кнурова О.А.,

при секретарі судового засідання Гриненко М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди,

за участі:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_3 ,

встановив:

позивач ОСОБА_1 звернувся до Долинського районного суду Кіровоградської області з позовом, підписаним його представником - адвокатом Проценко О.М., до відповідачів: ОСОБА_2 , ПрАТ «УПСК», у якому просив:

- стягнути з відповідача ПрАТ «УПСК», на користь ОСОБА_1 шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та майну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (оцінену та підтверджену потерпілим у сумі 23537,20 грн.) у межах суми страхового відшкодування на одного потерпілого;

- стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 шкоду заподіяну життю, здоров`ю та майну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (оцінену та підтверджену потерпілим у сумі 23537,20 грн.) у розмірі не покритому сумою страхового відшкодування на одного потерпілого;

- стягнути з відповідача ПрАТ «УПСК», на користь ОСОБА_1 моральну шкоду (оцінену та підтверджену потерпілим у сумі 100000,00 грн.) у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю;

- стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду (оцінену та підтверджену потерпілим у сумі 100000,00 грн.) у розмірі не покритому 5-а відсотками страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що у результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 31.05.2021 у м. Долинська, винним у якій є відповідач, який керував транспортним засобом цивільна правова відповідальність за яким застрахована у ПрАТ «УПСК», йому спричинено матеріальну шкоду у результаті пошкодження належного йому майна - транспортного засобу марки ВАЗ-2108, реєстраційний номер НОМЕР_1 , у розмірі 23537,20 грн. та моральну шкоду, що виразилося у емоційних та фізичних стражданнях, які він поніс у зв?язку із отриманням тілесних ушкоджень, отриманням тілесних ушкоджень його батьком та пошкодженням автомобіля без можливості його відновлення, та яку він оцінює у розмірі 100000,00 грн. Зазначив, що завдану шкоду повинні відшкодувати позивачі: ПрАТ «УПСК» у межах передбачених законодавством, а іншу частину ОСОБА_2 .

Ухвалою від 26.11.2024 (головуючий суддя Степанов С.В.) зазначену позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вказаним позовом. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Розпочато підготовче провадження у справі. Призначено підготовче судове засідання з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив.

Від відповідача ПрАТ «УПСК» надійшла заява, у якій відповідач просить закрити провадження у справі у частині пред`явлених до нього позовних вимог у зв`язку з відсутністю предмета спору, оскільки ним виконано всі взяті на себе зобов`язання за страховим полісом і сплачено страхове відшкодування у розмірі 15000,00 грн. у рахунок відшкодування матеріальних збитків. На підтвердження своїх вимог надав угоду про припинення зобов`язання за угодою сторін від 22.01.2025 та платіжну інструкцію № 162228765 від 30.01.2025 на суму 15000,00 грн.

На підставі розпорядження керівника апарату суду № 172 від 07.03.2025, у зв`язку із звільненням судді ОСОБА_4 у відставку, проведено повторний автоматизований розподіл справи, за наслідками якого справа передана для розгляду судді Кнурову О.А.

Ухвалою від 17.06.2025провадження у справі у частині позовних вимог, пред`явлених до ПрАТ «УПСК»закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України у зв`язку із відсутністю предмета спору. У іншій частині невирішених вимог провадження продовжено.

Ухвалою від 17.06.2025 підготовче провадження у справі закрито та її призначено до судового розгляду по суті у судовому засіданні.

Відповідач ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце проведення судового засідання до суду не з`явився, про причини своєї неявки не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

За наведених вище обставин та положень цивільного процесуального законодавства суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності учасників, які не з`явились у судове засідання на підставінаявних у суду матеріалів справи.

Сторона позивача у судовому засіданні підтримали свій позов у частині позовних вимог пред`явлених до ОСОБА_2 . Уточнили, що позивач підтримує позовні вимоги до відповідача ОСОБА_2 , у иакій редакції:

- стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 шкоду заподіяну майну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 8537,20 грн.;

- стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 100000,00 грн.

Раніше, у підготовчому судовому засіданні відповідачем було заявлено про невизнання позову у повному обсязі.

Судом було оголошено про відкладення ухвалення та проголошення судового рішення та повідомлено про дату та час його проголошення.

Заслухавши позивача та його представника, дослідивши докази у справі і з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, враховуючи позиції учасників справи, висловлені ними у заявах по суті справи, які було подано до суду, виходячи з положень цивільного процесуального законодавства, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, - суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Поряд з цим, відповідно до положень ч. 1 - ч. 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами у розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Положеннями ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень ст. 264 ЦПК України, суд, ухвалюючи судове рішення, зобов`язаний встановити, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

На підставі досліджених у судовому засіданні доказів, наданих учасниками справи, судом встановлено такі обставини.

Ухвалою Долинського районного суду Кіровоградської області від 24.09.2024, яка набрала законної сили 01.10.2024, у справі № 388/2378/23 за клопотанням обвинуваченого ОСОБА_2 звільнено останнього від кримінальної відповідальності від вчиненого ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України у зв?язку із закінченням строків давності.

Провадження у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31.05.2021 за № 0000124 за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, - закрито.

У межах зазначеного кримінального провадження судом встановлено такі обставини.

«31.05.2021 ОСОБА_2 , порушивши вимоги п. 2.1 (а) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, будучи позбавленим 17.05.2021 Дарницьким районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 130 КупАП права керування транспортними засобами, керував в світлу пору доби технічно-справним автомобілем Toyota Land Cruizer Prado, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_5 , здійснюючи рух по проїзній частині вулиці Соборності України в місті Долинська зі сторони вул. Нова в напрямку вул. Сонячна м. Долинська.

Під час руху ОСОБА_2 , грубо порушив вимоги п.п. 1.4, 1.5, 2.3, «б» і «д» Правил Дорожнього руху, (п. 1.4 Кожний учасник дорожнього руху має розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила; п. 1.5 Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п. 2.3 Для забезпечення безпеки руху водій повинен: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильність розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися керуванням цим засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху), проявив особисту неуважність та безпечність.

Так, ОСОБА_2 , здійснюючи рух по проїзній частині вул. Соборності України м. Долинська Кіровоградської області всупереч вимогам п.п. 12.3, 12.4 та 12.9 (б) ПДР України (п. 12.3 У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди; п.12.4 У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 59 км/год.; п. 12.9 «б» перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до пункту «и» пункту 30.3 цих Правил), рухався в населеному пункті зі швидкістю не менше 110 км/год. (згідно з висновком експерта № 23-55160), чим перевищив максимально дозволену та допустиму швидкість руху в межах населеного пункту.

Свідоме перевищення ОСОБА_2 , дозволеної швидкості (не більше 50 км/год), що впливає на зупинний шлях автомобіля, призвело до того, що останній позбавив себе можливості вірно оцінювати дорожню обстановку та безпечно керувати транспортним засобом, щоб мати можливість постійно контролювати напрямок його руху, в результаті чого, 31.05.20021 близько 10 години 35 хвилин, на відстані 9,7 м. до правого краю проїзної частини вул. Соборності України, відбулося зіткнення із автомобілем ВАЗ 2108, реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням позивача ОСОБА_1 , який виїжджав із вул. Чкалова м. Долинська на проїзну частину вул. Соборності України (повертаючи ліворуч щодо напряму руху автомобіля Toyota Land Cruizer Prado, реєстраційний номер НОМЕР_2 ).

Згідно з висновком експерта № 23-5516 дії водія Toyota Land Cruizer Prado, реєстраційний номер НОМЕР_2 , які не відповідали вимогам п.п. 12.4 та 12.9 ПДР України, перебувають у причинному зв`язку з пригодою та являються безпосередньою її причиною.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля ВАЗ 2108, реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_1 , згідно з висновком судово - медичної експертизи № 114 від 13.09.2021, отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітки, перелому 3-7 ребер праворуч, травматичний гемоторакс, які відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, які викликали тривалий розлад здоров`я та пасажир автомобіля ВАЗ 2108, реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_6 , згідно з висновком судово-медичної експертизи № 113 від 13.09.2021, отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої травми грудної клітки, множинні переломи ребер, виражений больовий синдром, які відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, які викликали тривалий розлад здоров`я».

Зазначеною ухвалою цивільний позов потерпілої сторони залишено без розгляду. За змістом зазначеної ухвали обвинуваченим шкода потерпілій стороні не відшкодовувалась.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, суд констатує доведеність факту порушення ОСОБА_2 Правил дорожнього руху під час керування джерелом підвищеної небезпеки, що призвело до зіткнення автомобіля, яким він керував з іншим автомобілем, яким керував позивач та пасажиром якого був батько позивача, які отримали тілесні ушкодження середньої тяжкості. Такі дії ОСОБА_2 перебувають у причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, являються безпосередньою її причиною та призвели до наслідків, що виразилися в отриманні позивачем та його батьком тілесних ушкоджень, та пошкодження автомобіля позивача.

За даними висновку судово-медичної експертизи № 114 від 13.09.2021 ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітки, перелому 3-7 ребер праворуч, травматичний гемоторакс, які відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, які викликали тривалий розлад здоров`я.

За даними висновку судово-медичної експертизи № 113 від 13.09.2021 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої травми грудної клітки, множинні переломи ребер, виражений больовий синдром, які відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, які викликали тривалий розлад здоров`я.

За даними висновку експерта від 15.09.2021 № СЕ-19/112-21/5731-АВ вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля ВАЗ-2108, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1988 року випуску, пошкодженого внаслідок ДТП становить 23537,20 грн.

За даними МТСБУ (сторінка https://policy.mtsbu.ua/) автомобіль Toyota Land Cruizer Prado, реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував відповідач, станом на 31.05.2021 був застрахований договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності ПрАT «УПСК» № АТ506306.

За даними угоди про припинення зобов`язання за угодою сторін від 22.01.2025, укладеної між ОСОБА_1 та ПрАТ «УПСК», останні дійшли згоди, що страхове відшкодування за договором обов?язкового страхування власників наземних транспортних засобів № АТ/506306 по страховому випадку від 31.05.2021 за завдану матеріальну шкоду за пошкодження автомобіля становить 15000,00 грн.

Зазначені грошові кошти у розмірі 15000,00 грн. було сплачено ПрАт «УПСК» ОСОБА_1 , що підтверджується платіжною інструкцією № 162228765 від 30.01.2025.

З огляду на наведені вище правовідносини між сторонами, з приводу яких виник спір, судом відзначається таке.

Відповідно до положень п. 8, п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Положеннями ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Положеннями ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Положеннями ч. 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 4 Постанови № 4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» визначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9 Постанови Пленуму).

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон), який у слід застосовувати у редакції, яка була чинною на час завдання шкоди, тобто події дорожньо-транспортної пригоди - 31.05.2021.

Відповідно до ст. 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача частини матеріальної шкоди, завданої пошкодженням майна.

З огляду на встановлені обставини справи суд констатує, що неправомірними, винними діями відповідача позивачу було завдано матеріальну шкоду пошкодженням належного останньому на праві власності транспортного засобу ВАЗ-2108, реєстраційний номер НОМЕР_1 , у розмірі 23537,20 грн.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Toyota Land Cruizer Prado, реєстраційний номер НОМЕР_2 , була застрахована договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності ПрАТ «УПСК» № АТ506306.

Зазначений поліс на час дорожньо-транспортної пригоди був чинним.

Положеннями ст. 9 Закону (у редакції, яка була чинною на час дорожньо-транспортної пригоди) страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування (ч. 9.1). Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого (ч. 9.2) Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, становить 100 тисяч гривень на одного потерпілого (ч. 9.3).

Враховуючи, що транспортний засіб Toyota Land Cruizer Prado, реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував відповідач був застрахований договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності ПрАТ «УПСК», то зазначений вище розмір матеріальної шкоди, спричинений пошкодженням майна позивача повністю охоплюється розміром страхової суми (до 50000 грн.).

Таким чином відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 23537,20 грн. у даному випадку Законом покладається на страховика.

За домовленістю між страховиком та позивачем, останньому відшкодовано 15000,00 грн. Отже невідшкодована частина спричиненої матеріальної шкоди становить 8537,20 грн., які позивач просить стягнути з відповідача.

Чинне законодавство не забороняє узгодження суми, що підлягає відшкодуванню, між потерпілим та страховиком, однак така домовленість не може бути підставою для стягнення різниці між узгодженим розміром шкоди та фактичним розміром шкоди, який повністю охоплюється страховою сумою, з страхувальника (відповідача), оскільки таке стягнення нівелює інститут страхування цивільно-правової відповідальності.

Отже, суд констатує відсутність правових підстав для задоволення позовної вимоги про відшкодування матеріальної шкоди.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача морально шкоди.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 дійсно зазнав фізичних та психологічних страждань, які пов`язані з:

- безпосередньою участю у ДТП та отримання тілесних ушкоджень, що потягнуло за собою тривале лікування, що викликало не лише фізичні, а й душевні страждання у виді болю та болісних відчуттів;

- безпосередньою участю у ДТП та отримання тілесних ушкоджень батьком позивача, який є людиною похилого віку (на час ДТП - 85 років), що спричинило останньому фізичні страждання у виді болю та болісних відчуттів та потягнуло за собою тривале лікування, що викликало у позивача душевні хвилювання;

- пошкодженням транспортного засобу позивача, що призвело до переживань останнього та складнощів, пов`язаних із неможливістю користування своїм автомобілем, який був фактично знищений у наслідок ДТП.

Таким чином, внаслідок винних дій ОСОБА_2 . ОСОБА_1 було завдано моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню.

Відповідності до ст. 26-1 Закону (у редакції, яка була чинною на час дорожньо-транспортної пригоди) страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

У межа даної справи позивачем не заявлялося та докази не надавалися на підтвердження спричинення йому матеріальної шкоди заподіяною здоров`ю. Таким чином відсутні правові підстави для покладення відшкодування моральної шкоди на страховика.

Отже моральна шкода, спричинена позивачу у наслідок дорожньо-транспортної пригоди підлягає відшкодуванню виключно відповідачем.

Визначаючи розмір спричиненої моральної шкоди, суд враховує обставини справи, характер та обсяг страждань, яких зазнав потерпілий, характер немайнових втрат, зокрема, враховує глибину душевних та фізичних страждань, яких зазнав останній безпосередньо у зв`язку із самою подією дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками, які є достатньо тривалими.

При цьому, судом зауважується, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її безпідставного збагачення, та у жодному разі не може вважатися покаранням винної особи.

З урахуванням викладеного, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням принципу пропорційності, суд дійшов висновку, що достатній розмір компенсації моральної шкоди, завданої ОСОБА_1 у грошовому виразі, становить 80000,00 грн.

Враховуючи встановлені обставини справи та наведені вище положення процесуальних норм та норм матеріального права з урахуванням судової практики, розглянувши справу у межах заявлених позовних вимог з урахуванням предмету та підстав пред`явленого позову, беручи до уваги те, що винними протиправними діями ОСОБА_2 . ОСОБА_1 було завдано моральну шкоду, - суд дійшов висновку, що вимоги позивача про відшкодування майнової та моральної шкоди є частково обґрунтованими та доведеними, а тому такі вимоги підлягають частковому задоволенню з урахуванням наведених вище мотивів та розрахунків, що не суперечить чинному законодавству і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, і таке рішення суду у повній мірі відповідає завданню цивільного судочинства, зокрема, щодо справедливого вирішення цивільних справ.

Питання розподілу судових витрат слід вирішити відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, якими, крім іншого, передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, на підставі чого, враховуючи, що позивача на підставі п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору та позов задоволено частково, - суд дійшов висновку, що судові витрати, що складаються із судового збору у розмірі 1211,20 грн. (пп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір») слід частково стягнути з відповідача на користь держави пропорційно задоволеним позовним вимогам 892,74 грн. (1211,20 х 80000,00 / 108537,20).

Керуючись статтями 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, -

ухвалив:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди 80000 (вісімдесят тисяч) грн. 00 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 892 (вісімсот дев`яносто два) грн. 74 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду в апеляційному порядку повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Учасники справи:

- позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ;

- відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання (перебування): АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Суддя О.А. Кнуров