ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2025 року

м. Харків

справа № 645/641/24

провадження № 22-ц/818/48/25

Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.

за участю секретаря судового засідання Волобуєва О.О.

сторони справи:

заявник ОСОБА_1 ,

заінтересована особа: ОСОБА_2 , Служба у справах дітей по Немишлянському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харків апеляційну скаргу Сергєєва Максима Анатолійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12 березня 2024 року у складі судді Шевченко Г.С.,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2024 року ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, встановити факт того, що ОСОБА_1 самостійно виховує дитину віком до 18 років, а саме - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та є єдиною особою, яка здійснює за сином постійний догляд, його повне утримання та виховання.

В обґрунтування поданої заяви, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 16.03.2001 року. Від даного шлюбу мають двох дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16.03.2023 р. шлюб між ними було розірвано. Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб Департаменту реєстрації ХМР Євсєєв О.Єю та його сини ОСОБА_4 , ОСОБА_5 зареєстровані та проживають однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 . Вказав, що 03.06.2023 р. його колишня дружина ОСОБА_6 зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 та змінила прізвище на ОСОБА_8 . Згідно витягу з Реєстру Покровської територіальної громади ОСОБА_9 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 . З січня 2023 року ОСОБА_9 проживає окремо від неповнолітнього сина ОСОБА_4 , 2006 р.н., матеріально та фінансово йому не допомагає, вихованням, утриманням та забезпеченням дитини не займається. Тобто, неповнолітній ОСОБА_4 з січня 2023 р. перебуває на повному матеріальному, фінансовому утриманні батька ОСОБА_1 , вихованням дитини займається тільки він. Ним, як батьком дитини створені всі умови для виховання дитини, яка має все необхідне для свого розвитку. 01.05.2023 р. між ним та ОСОБА_2 був укладений нотаріально посвідчений договір між батьками про місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та здійснення батьківських прав, відповідно до якого батьки домовились, що батько дитини ОСОБА_1 самостійно виховує дитину ОСОБА_4 , син ОСОБА_10 постійно проживатиме разом з батьком за адресою реєстрації, дитина буде знаходитись на повному утриманні тільки батька, а мати не приймає участі у витратах на дитину, а також має право спілкування із дитиною ОСОБА_10 . Таким чином, заявник вказує, що на протязі 12 місяців фізичним та духовним вихованням, доглядом дитини, матеріальним та фінансовим забезпеченням займається виключно він без будь-якої участі матері дитини. Встановлення факту самостійного виховання, утримання та матеріального забезпечення необхідно заявнику для облаштування та розвитку дитини в безпечних умовах, оскільки через військову агресію РФ на території України введено воєнний стан, постійно проходять бойові дії та ракетні обстріли м. Харкова, а також це необхідно для отримання допомоги на дитину, яка виховується одним з батьків та для переміщення дитини без документального оформлення згоди від матері, яка з дитиною не проживає.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12 березня 2024 року у задоволенні заяви відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що заявником не доведено ту обставину, що на підставі факту самостійного виховання неповнолітньої дитини може бути встановлено, припинено чи змінено його особисті чи майнові права, тобто встановлення цього факту має для нього юридичне значення.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи. Так апелянт вказує, що встановлення факту самостійного виховання та утримання заявником дитини, потрібно для захисту та реалізації прав та інтересів дитини та його як її батька, задля забезпечення перебування дитини в безпечних умовах у зв`язку із військовою агресією РФ на території України. Відмовляючи в задоволенні такої заяви, суд першої інстанції не взяв до уваги надані ним докази, а саме те що ОСОБА_1 проживає з ним, саме він як батько створює всі належні умови для проживання дитини, здійснює опіку над дитиною і займається її вихованням.

Тому з огляду на доводи викладені в апеляційній скарзі, ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заявлені ним вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У відповідності до частин 1-5 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 16.03.2001 року.

Від даного шлюбу вони мають двох дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16.03.2023 р. шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 було розірвано.

Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб Департаменту реєстрації ХМР від 17.07.2023 заявник ОСОБА_1 та його сини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 03.06.2023, виданого Чечелівським ВДРАЦС у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), 03.06.2023 р. ОСОБА_6 зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 та змінила прізвище на « ОСОБА_8 ».

Згідно витягу з Реєстру Покровської територіальної громади №2023/005164191 від 10.07.2023 р., ОСОБА_9 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

01.05.2023 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений нотаріально посвідчений договір між батьками про місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та здійснення батьківських прав, відповідно до якого батьки домовились, що батько дитини ОСОБА_1 самостійно виховує дитину ОСОБА_4 , син ОСОБА_10 постійно проживатиме разом з батьком за адресою реєстрації, дитина буде знаходитись на повному утриманні тільки батька, а мати не приймає участі у витратах на дитину, а також має право спілкування із дитиною ОСОБА_10 .

У своїй заяві ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Сергєєв М.А., посилається на те, що з січня 2023 року ОСОБА_9 проживає окремо від неповнолітнього сина ОСОБА_4 , 2006 р.н. Упродовж 12 місяців фізичним та духовним вихованням, доглядом, утриманням, матеріальним та фінансовим забезпеченням неповнолітнього ОСОБА_4 займається виключно батько ОСОБА_1 , без будь-якої участі матері дитини ОСОБА_9 , яка матеріально та фінансово йому не допомагає, вихованням дитини не займається, не піклується про неї та не цікавиться дитиною.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч. 1 ст. 293 ЦПК України).

Відповідно до ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 27 березня 2019 року у справі № 569/7589/17 зробила правовий висновок, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Отже, встановлення юридичного факту за рішенням суду безпосередньо породжує певні юридичні наслідки, тобто, від встановлення факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих прав громадян.

Згідно ч. 1 ст. 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені ст.ст. 150-151 СК України.

За приписами ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно зі ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

За п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти;

Таким чином за змістом наведених норм чинного законодавства з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.

Отже, при встановленні факту самостійного виховання дитини батьком фактично встановлюється юридичний факт, в силу якого обсяг прав матері обмежується або припиняється, тобто вона може бути позбавлена батьківських прав щодо дитини на підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України .

У поданій заяві заявник зазначає, що дитина проживає разом із ним, знаходиться на його одноособовому утриманні і самостійному вихованні, тобто фактично при задоволенні даної заяви можна буде дійти висновку, що мати дитини ОСОБА_9 ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, що не є предметом даної цивільної справи.

Надані суду письмові докази лише свідчать про проживання дитини разом з батьком, що ніким не заперечується, однак жодним чином не підтверджують факт ухилення матері від участі у вихованні дитини та її не участь в утриманні дитини.

Відповідно до ст.141 СК України встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, прописано, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені у статтях 150,151 СК України.

Відповідно до частини першої-четвертої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Визначення місця проживання дитини з батьком не є перешкодою для спілкування з матір`ю та участі її у вихованні сина, оскільки остання не позбавлена батьківських прав щодо сина.

Заявник просить встановити факт самостійного виховання та утримання сина, проте встановлення такого факту може мати негативні наслідки для матері дитини.

Із зазначеного вбачається, що має місце спір про право, зокрема, спір щодо участі одного з батьків у матеріальному забезпеченні (утриманні) дитини та вихованні та/або ухилення від участі у вихованні та матеріальному забезпеченні/утриманні, який підлягає розгляду в порядку позовного провадження із залученням в якості відповідача матері дитини та з обов`язковою участю органу опіки та піклування (ч.4,5 ст.19 СК України).

Зазначене пояснюється тим, що сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо утримання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема, від обов`язків щодо утримання дитини, тому факт одноосібного виховання та утримання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що становить предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з утримання та виховання дитини.

Такі правові позиції викладені Верховним Судом у постанові від 06 листопада 2024 року у справі № 468/1025/23, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22.

Таким чином, судова колегія доходить висновку, що судом першої інстанції необгрунтовано зроблено висновок про відмову у задоволенні заяви з підстав заяви, тому ухвала підлягає скасуванню, а заяву ОСОБА_1 про встановлення факту самостійного виховання дитини слід залишити без розгляду.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.1,4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 374, ст. 376,382-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 03.10.2025

Головуючий О. Ю. Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук