Справа № 948/128/25
Номер провадження 2/948/153/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.10.2025 Машівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Косик С.М.,

за участю секретаря Порохні І.І.,

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Машівка цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

у с т а н о в и в :

у лютому 2024 року до Машівського районного суду Полтавської області надійшла зазначена позовна заява, мотивована тим, що 27.12.2019 між АТ «Альфа - Банк» та ОСОБА_2 в електронній формі укладений договір кредитної лінії №501222519, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит на споживчі потреби у сумі 32 000,00 грн, строком на 48 місяців, відсотковою ставкою 21,99%. В свою чергу відповідач не виконав умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 20.09.2021 становила 54 353,74 грн, та складалась з тіла кредиту в розмірі 30 711,79 грн та заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 23 641,95 грн.

20.09.2021 між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором відповідача. Таким чином, ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» набуло статусу кредитора за кредитним договором №№501222519 від 27.12.2019.

У зв`язку з викладеним позивач просить стягнути з ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 54 353,74 грн, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9200,00 грн та понесені судові витрати (а.с.1-3).

У відзиві на позов (а.с.57-62) із наведеними позивачем обставинами та правовими підставами позову відповідач погоджується частково та вважає, що вимоги позивача щодо заявленої до відшкодування суми заборгованості є завищеними з наступних підстав.

З наведеного позивачем у позовній заяві розрахунку заборгованості по кредиту вбачається, що загальна заборгованість складає 54 353,74 грн, яка склалась з тіла кредиту у розмірі 30 711,79 грн та заборгованості по відсоткам 23 641,95 грн.

Викладене не відповідає самому розрахунку заборгованості по кредиту від 20.09.2021, долученому до позовної заяви в якості доказу, з якого вбачається, що загальна заборгованість становить 54 353,74 грн, в тім числі: заборгованість по тілу 30 711,79 грн, заборгованість по відстокам 9 991,37 грн, заборгованість по комісії у сумі 13 650,58 грн.

Таким чином, викладене вказує на те, що позивач безпідставно збільшив заборгованості по кредиту, приховавши суму заборгованості по комісії в заборгованості по відсотках, внаслідок чого вона зросла на 13 650,58 грн, що є протиправним та свідчить про намагання ввести суд в оману.

В позовній заяві позивач взагалі не навів жодних обгрунтувань суми наданих позичальнику коштів, здійснених ним нарахувань заборгованості по тілу кредиту та відсотках. Позовна заява обгрунтована нормами чинного законодавства, проте не містить належних обгрунтувань заявлених позовних вимог щодо конкретного кредитного договору. Із доданих до позовної заяви додатків лише можна здогадуватись, що саме мав на увазі позивач, заявляючи позовні вимоги до відповідача.

Отже, за вказаних обставин позивачем не надано обгрунтованих доказів того, що позичальник, укладаючи кредитний договір, був ознайомлений з умовами договору та прийняв їх, тобто не доведено акцепту пропозиції кредитора.

Посилаючись на норми чинного законодавства, відповідач зазначає, що інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (паспорт споживчого кредиту), є пропозицією до укладення кредитного договору (офертою) та не є тим документом, який Закон України «Про споживче кредитування» включає до форми договору про споживчий кредит.

Даний кредит є споживчим, а тому на нього розповсюджуються вимоги Закону України «Про споживче кредитування». Позивачем в якості доказу надано копію паспорту споживчого кредиту, проте, зазначена в ньому інформація має загальний характер та є пропозицією до укладення кредитного договору (офертою).

Відповідач стверджує, що зважаючи на те, що Умови та правила надання банківських послуг та тарифи у визначений законом спосіб не були доведені до його відому перед укладенням договору споживчого кредиту, відповідачу не були відомі конкретні умови укладеного кредитного договору.

Зважаючи на викладене, відповідач частково визнає заявлені до нього позовні вимоги - в частині обгрунтованості стягнення заборгованості за тілом кредиту, натомість вимогу про стягнення заборгованості по відсотках по кредиту в сумі 23 641,95 грн уважає необгрунтованою та заперечує проти її задоволення.

Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 9 200,00 грн, відповідач вважає її завищеною, не співмірною зі складністю справи та витраченим адвокатом обсягом часу, в зв`язку з чим не відповідає критерію розумності розміру витрат, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.

Ухвалою від 24.02.2025 суд відкрив провадження у справі за цим позовом за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначив судове засідання для розгляду справи по суті (а.с. 40).

У судове засідання представник позивача не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином та завчасно, шляхом направлення електронного листа на електронну адресу (а.с. 43, 44,55,69,74). При цьому позивач подав заяву, у якій просить розглядати справу за відсутності його представника, позов підтримує у повному обсязі та просить його задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с. 45,66).

Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлений особисто та шляхом направлення електронного листа (а.с.47,56,70,73).

Представник відповідача у судовому засіданні підтримала правову позицію, викладену у відзиві на позов, та просила відмовити у стягненні в частині відсотків, та зменшити витрати на правничу допомогу, понесену позивачем.

Суд заслухавши представника відповідача та, дослідивши надані письмові докази, дійшов такого висновку.

Судом установлено, що 27.12.2019 року ОСОБА_2 надіслав АТ «Альфа-Банку» оферту на укладання угоди про надання кредиту №501222519, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії у розмірі 32 000,00, строком на 48 місяців, фіксованою процентною ставкою 2,40% від суми кредиту, 21,99% річних, датою повернення кредиту 27.12.2023 та цього ж числа отримав акцепт пропозиції (а.с.5).

Цього ж числа відповідачем ОСОБА_2 підписано паспорт споживчого кредиту, в якому зазначені основні умови кредитування, інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту, розмір платежів та порядок повернення кредиту (а.с.6).

У Додатку №1 до угоди про надання кредиту №501222519від 27.12.2019 зазначений Графік платежів та наведений розрахунок сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки з урахування всіх супутніх послуг - комісії за розрахунково-касове обслуговування, щомісячний мінімальний платіж складає 1776,03 грн (а.с.5 на зв.).

Згідно з меморіальним ордером № 1014350 від 27.12.2019 ОСОБА_2 перераховано грошові кошти у розмірі 32 00,00 грн за кредитним договором №501222519від 27.12.2019 (а.с.9).

20.09.2021 між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» укладено договір факторингу №3, за умовами якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а фактор набуває належне клієнтові право вимоги до боржників за договорами, перелік яких наведено в Додатку №1-1 до договору, в тім числі до ОСОБА_2 за кредитним договором №501222519від 27.12.2019 у розмірі 54 353,74 грн, з яких: 30 711,79 грн залишок заборгованості по тілу кредиту та 23 641,95 грн залишок по відсотках (а.с.10-14, 15).

Відповідно до платіжного доручення №559 від 20.09.2021 ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» перерахувало АТ «Альфа-Банк» грошові кошти за договором факторингу №3 від 20.09.2021 (а.с.16).

Згідно з випискою по особовим рахункам відповідача, за період з 27.12.2019 по 20.09.2021 ОСОБА_2 отримав кредитні кошти в розмірі 32 000,00 грн та користувався ними (а.с. 17-28).

З наданого позивачем розрахунку заборгованості видно, що заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором №501222519від 27.12.2019 станом на 20.09.2021 становить 54 353, 74 грн, в тім числі: 30 711,79 грн заборгованість за кредитом, 9991,37 грн по відсотках, 13 650,58 заборгованість по комісії (а.с.29).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Альфа-Банк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до положень статей 512, 514 ЦК Україникредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, у тому числі внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). При цьому, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 року у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Виходячи із загальних правил та положеньст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять всі права первісного кредитора. Обсяг цих прав та умови їх переходу визначаються на момент переходу цих прав до нового кредитора. Тобто новий кредитор отримує право вимагати виконання зобов`язання в обсязі, що існував на момент підписання договору цесії (відступлення права вимоги).

Отже, оскільки відповідач не виконав свої зобов`язання щодо погашення заборгованості за кредитним договором №501222519 від 27.12.2019 в установлений договором строк, внаслідок чого позивач позбавлений можливості отримати кошти, на що він розраховував при укладенні договору факторингу №3 від 20.09.2021, а тому з відповідача на користь позивача потрібно стягнути заборгованість за кредитним договором № 501222519 від 27.12.2019 за тілом кредиту у розмірі 30 711,79 грн, що не заперечується і відповідачем.

Щодо стягнення процентів, які позивачем заявлено у розмірі 23 641,95 грн, та які не визнаються відповідачем з огляду на включення до заборгованості по процентах суми комісії, суд зазначає таке.

Так, як убачається з матеріалів справи, 27.12.2019 року між АТ «Альфа-Банк» та відповідачем ОСОБА_2 шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) укладено угоду про надання кредиту №501222519, відповідно до умов якого: сума кредиту 32 000,00 грн., процентна ставка за користуванням кредитом - 21,99 % річних, тип процентної ставки- фіксована, строк кредиту - 48 місяціві (а.с.5).

Звертаючись із вказаною офертою до АТ «Альфа-банк» ОСОБА_2 , відповідно до п.2, просив в Додатку №1 та Додатку №4, що є невід`ємною частиною договору, визначити: детальний розпис складових загальної вартості кредиту реальної річної процентної ставки; графік платежів повернення кредиту, сплати процентів за його користування; сум комісійної винагороди та інших платежів за Угодою.

З виписки по рахунку за кредитом убачається, що відповідач користувався наданими банком коштами та частково погашав заборгованість, у тому числі, сплачував платежі на погашення процентів та комісії, сума заборгованості, яка була станом на 20.09.2021 року у зв`язку із згортанням активу у зв`язку із продажем згідно договору факторингу №3 ФК «Еліт Фінанс» від 20.09.2021 року становить 55 051,53 грн (а.с.17-28).

З розрахунку заборгованості видно, що заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором №501222519від 27.12.2019 станом на 20.09.2021 становить 54 353, 74 грн, в тім числі: 30 711,79 грн заборгованість за кредитом, 9991,37 грн по відсотках, 13 650,58 заборгованість по комісії (а.с.29).

Проте потрібно врахувати, що 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частини першої, другої та п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.

За пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною 2 статті 8 ЗаконуУкраїни «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Закон України«Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини 1 статті 1 та частини 2 статті 8 ЗаконуУкраїни «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08червня 2017 року №49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Пунктом 5 Правил про споживчий кредит передбачено, що банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України«Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Частиною 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно з частиною 5 статті 12 ЗаконуУкраїни «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частиною 1 та частиною 2 статті 11, частиною 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, постанові Верховного Суду від 29 листопада 2023 року у справі № 461/2857/20.

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частиною 1 та частиною 2 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частини 1 та частини 2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

З матеріалів даної справи не вбачається необхідності внесення плати за додаткові, супутні послуги банку, пов`язані з розрахунково-касовим обслуговуванням, банком в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування).

Ураховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, то положення договору та вимоги про стягнення комісії за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частини 1 та частини 2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 січня 2024 року у справі № 727/5461/23.

З розрахунку заборгованості відповідача вбачається, що станом на 20.09.2021 року, банком неправомірно нараховано позичальнику щомісячне списання за розрахунково-касове обслуговування основної картки на загальну суму 15 954,58, яка стягненню не підлягає та яку слід вирахувати із загального розміру заборгованості.

Таким чином, із відповідача ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у загальному розмірі 38 399,16 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 30 711,79 грн, заборгованості за відсотками в сумі 7687,37 грн ( 9991,37 грн 2304,00 грн (грошова кошти сплачені в рахунок комісії).

За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами першою, другою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов задоволено частково, а тому з відповідача на користь позивача потрібно стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 2139,00 грн.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою . Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представник позивача надав договір про надання правничо допомоги від 03.07.2024, укладений позивачем з адвокатом Литвиненко О.І., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС №9438/10 від 18.09.2020, акт №1 приймання-передачі наданих послуг від 15.07.2024, за яким на надання первинної консультації витрачено 0,5 години, загальною вартістю 1 000,00 грн, на правовий аналіз наявних документів у замовника по справі витрачено 2 години, загальною вартістю 4 000,00 грн, на підготовку позовної заяви витрачено 2,1 години, загальною вартістю 4 200,00 грн (а.с.30-31, 32).

Визначаючи розмір витрат на правничу допомогу, суд виходить з того, що дана справа не є складною, підготовка її до розгляду не потребує аналізу великої кількості норм чинного законодавства, значних затрат часу та зусиль, а відтак уважає, що визначені в переліку послуг вказані дії не відповідають критеріям реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), розумності їхнього розміру, та не є співмірними зі складністю справи та з урахуванням клопотання представника відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу та часткового задоволення позову, визначає розмір витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 1-18, 81, 141, 209-245, 259, 264, 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» заборгованість кредитним договором №501222519 від 27.12.2019 року у загальному розмірі 38 399,16 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 30 711,79 грн та заборгованості за відсотками в сумі 7687,37 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн та сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2139,00 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС», місцезнаходження юридичної особи: вул. Солом`янська, 2, м. Київ, ІКЮО 40340222.

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя С. М. Косик