Справа № 175/2738/25
Провадження № 2/175/682/25
РІШЕННЯ

Іменем України

(Заочне)

"29" вересня 2025 р. с-ще Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Білоусової О.М.,

за участю секретаря судового засідання Яшиної М.В,,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в с-щі Слобожанське в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади Слобожанської селищної ради про визнання права власності у порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до Територіальної громади Слобожанської селищної ради про визнання права власності у порядку спадкування за законом, в обґрунтування якого вказує на те, що з 31.07.1982 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловік помер.

Після смерті ОСОБА_2 залишилось спадкове майно, яке складається з земельної ділянки площею 0,0908 га, кадастровий номер :01:103:0442, та садового будинку (літ А1), розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

У 2024 році позивач звернулась до нотаріуса з відповідною заявою, 10 квітня 2024 року приватний нотаріус Дніпровського районного нотаріального округу Юрченко Л.Л. було видано позивачу Свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку. В оформленні права на спадщину на вищезазначений садовий будинок та присадибні будівлі та споруди приватний нотаріус відмовила, через відсутність правовстановлюючих документів на садовий будинок.

Щодо інших спадкоємців зазначила, що єдиним спадкоємцем першої черги після смерті чоловіка, який прийняв спадщину, є позивачка. Повнолітня донька подала до нотаріуса заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті батька.

17.12.2024 року позивач звернулась в Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради з заявою про реєстрацію права власності на вищезазначений садовий будинок. Рішенням державного реєстратора на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради було відмовлено у проведенні реєстраційних дій.

Враховуючи, вищевикладене, просить суд визнати за нею право власності на садовий будинок (літ. А1), розташований за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, проти заочного рішення не заперечувала.

Представник відповідача про місце, час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, заяв не надавав.

Тому суд у відповідності до ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе провести заочний розгляд справи.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , з 31.07.1982 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_1 , виданим 31.07.1982 року органом ЗАГС Індустріального району м. Дніпропетровська.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого Чечеловським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно довідки від 04.11.2023 року, виданої головою СТ «Авіатор» Філоненко А.О., вбачається, що ділянка № НОМЕР_3 розташована у СТ «Авіатор», Слобожанська ОТГ, Дніпровського району, Дніпропетровської області, яка належала (був членом садового товариства «Авіатор») ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до довідки від 23.11.2024 року №25, виданої головою СТ «Авіатор» ОСОБА_3 , вбачається, що ОСОБА_2 був господарем ділянки № НОМЕР_3 з садовим будинком, збудованим до 1990 року, розташованим у СТ «Авіатор», Слобожанська ОТГ, Дніпровського району, Дніпропетровської області, яка належала (був членом садового товариства «Авіатор») з 1982 року по 2023 рік до його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 .

10 квітня 2024 року приватним нотаріусом Дніпровського районного нотаріального округу Юрченко Л.Л. було видано позивачу Свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,0908 га з цільовим призначенням - для індивідуального садівництва, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , ділянка № НОМЕР_3 кадастровий номер :01:103:0442.

Відповідно до Постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії від 02 жовтня 2024 року, приватним нотаріусом Дніпровського районного нотаріального округу Юрченко Л.Л. було відмовлено в оформленні права на спадщину на садовий будинок та присадибні будівлі та споруди ОСОБА_1 . Підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії у видачі свідоцтва про право на спадщину на садовий будинок, приватний нотаріус послалась на відсутність правовстановлюючих документів на садовий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

17.12.2024 року позивач звернулась в Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради з заявою про реєстрацію права власності на вищезазначений садовий будинок.

Рішенням № 76757822 від 23.01.2025 року державного реєстратора на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Сенюто К.Я. було відмовлено у проведенні реєстраційних дій.

Згідно до витребуваної судом копії спадкової справи, після смерті ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка є донькою ОСОБА_2 своєю заявою від 06.10.2023 року відмовилась від спадщини. Також судом встановлено, що відповідно до заяви позивача ОСОБА_1 , є інші спадкоємці за законом, однак донька ОСОБА_2 ОСОБА_5 , 26.04.1984 року на час надходження копії спадкової справи 12.09.2025 року не зверталась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, тобто пропустила строк для прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця).

Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом).

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ст. 1272 ЦК України). Позивачка є спадкоємцем за законом першої черги після смерті чоловіка, проте, зважаючи на відсутність правовстановлюючого документа на спадкове майно, звернулася за захистом своїх прав до суду.

Наведені докази є належними та допустимими, оскільки отримані у встановленому законом порядку, містять інформацію щодо предмету доказування, узгоджуються між собою, не заперечуються сторонами та не викликають сумніву щодо їх достовірності.

Підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи свідчать про те, що між сторонами виникли правовідносини з приводу спадкування, що врегульовано нижченаведеними нормами цивільного законодавства станом на час виникнення спірних правовідносин.

Згідно ч.1ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ч.1ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до частини першої статті 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.23 постанови №7від 30травня 2008року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Також, при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

Умовою переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до п.3 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Право власності на збудоване до набрання чинності вказаним Законом нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13 червня 2012 року № 6-54цс12, постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року у справі № 557/1209/16-ц, постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18.

До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення" (втратила чинність 30 грудня 2004 року) було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва, при цьому введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності, збудованих до 05 серпня 1992 року, не передбачалося.

Належним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації.

Слід зазначити, що до самочинного будівництва не належать індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року.

Враховуючи наведене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпні 1992 року не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію.

Відповідно до частини другої статті 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Згідно з частиною третьою статті 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Оцінюючи підстави виникнення права власності на новостворене майно суд враховує, що правовідносини щодо будівництва садових будинків і набуття прав на них до 05 серпня 1992 року регламентувалися нормами ЦК УРСР в редакції 1963 року, а не нормами ЦК України від 16 січня 2003 року.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з частинами першою та другою статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Законодавство, чинне на зазначений час, не пов`язувало виникнення права власності на садові будинки з надвірними будівлями та спорудами з державною реєстрацією такого права.

Документом, що засвідчував факт існування об`єкта нерухомого майна й містив його технічні характеристики, був технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації.

Враховуючи зазначене, до предмету доказування у цій справі належать обставини щодо часу будівництва будинку садибного типу з господарськими спорудами.

З технічного паспорту на спірний будинок чітко встановлено, що роками побудови житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами є 1988-1990 роки.

Такий чином, ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , побудувавши в 1988-1990 роках, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 , садовий будиночок з надвірними будівлями та спорудами на відведеній належним чином земельній ділянці, набув у встановленому на той час порядку право власності на садовий будинок і присадибні будівлі та споруди, але не звернувся до реєстраційних органів для отримання правовстановлюючих документів на будинок.

Аналізуючи викладене, виходячи з фактичних обставин справи та норм законодавства, що регулюють виниклі правовідносини, суд доходить висновку про задоволення позову у повному обсязі, оскільки у зв`язку зі смертю чоловіка, спадкоємець позбавлена можливості реалізувати своє право на спадщину у інший спосіб. За таких обставин, позивач не має іншої можливості захистити своє право, тому суд вважає, що відповідно до ст.16 ЦК України цивільне право останнього підлягає захисту в судовому порядку шляхом визнання права власності в порядку спадкування.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 259, 265, 268 ЦПК України, ст. 1261, 1262, 1268, 1270 ЦК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Територіальної громади Слобожанської селищної ради про визнання права власності у порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на садовий будинок загальною площею 60,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , який складається з: коридор площею 10,4 м.кв.; літня кімната площею 9,4 кв.м.; літня кімната площею 9,5 кв.м.; санвузол (прибудова літ а2) площею 3.2 кв.м.; коридор площею 6.4 кв.м.; літня кімната площею 18,1 кв.м. санвузол площею 3,7 кв.м.; ганок (літ а3) площею 4,9 кв.м.; сходи (літ а4) площею 0,9 кв.м.; та присадибні будівлі та споруди: літня кухня (літ.Б), навіс (літ. В), альтанка (літ. Г), вбиральня (літ. Д), літній душ (Літ.Е), сарай (літ. Ж), №1-4, І- огорожа, колодязь, замощення, що розташовані на земельній ділянці з кадастровим номером :01:103:0442

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд може бути подано протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя О. М. Білоусова