Провадження №: 2/755/5327/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"06" серпня 2025 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

Головуючого судді - Гончарук В.П.

при секретарі - Печуркіної Я.А.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третіх осіб ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в інтересах якого діє ОСОБА_4 , ОСОБА_6 в інтересах якого діє ОСОБА_4 , КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м.Києва" про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 08 жовтня 1964 року батьку Позивачки, ОСОБА_7 Виконавчим комітетом Київської міської ради депутатів трудящих було видано ордер на житлове приміщення, квартиру АДРЕСА_1 на сім`ю з чотирьох осіб: ОСОБА_7 - голова сім`ї, ОСОБА_8 - дружина. ОСОБА_1 - донька. ОСОБА_10 - донька. Так як батьки Позивачки померли, а сестра зареєстрована та проживає в іншому місці, особистий рахунок на квартиру було переведено на Позивачку ОСОБА_1 , що підтверджується витягом з рішення № 600 від 13.09.1983 року, який виданий Виконавчим комітетом Дніпровської районної Ради народних депутатів м. Києва.

Донька Позивача - ОСОБА_4 перебувала з Відповідачем у шлюбі в період з 17.12.2005 року по 15.12.2014 року, шлюб між ними було розірвано на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15.12.2014 року, з січня 2015 року Відповідач перестав проживати в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач, в квартирі не проживає вже 9 років, факт не проживання ОСОБА_2 підтверджується Актами про не проживання особи за місцем її реєстрації від 01 березня 201 7 року, від 16 квітня 2017 року, від 06 травня 2017 року, від 17 вересня 2024 року та Довідкою № 794 від 06.05.2017 року.

Відповідач не лише не проживає в квартирі в якій зареєстрований, а також не приймає ніякої участі в житті синів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Враховуючи скільки часу Відповідач не проживає в квартирі, відповідно до ст. 71 та ч. 2 ст. 107 Житлового кодексу України він може бути визнаний таким, що втратив право користування житлом.

Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 13.11.2024 року провадження у зазначеній справі було відкрито у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 18.11.2024 року у задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_14 про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін відмовлено.

Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 25.02.2025 року, залучено Керуючу компанію з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва (вул. Пантелеймона Куліша , 9-Г, м. Київ, 02002) до участі у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третіх осіб ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в інтересах якого діє ОСОБА_4 , ОСОБА_6 в інтересах якого діє ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 квітня 2025 року, дану справу передано в провадження судді Дніпровського районного суду м. Києва Гончаруку В.П.

Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 14.04.2025 року, прийнято до свого провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третіх осіб ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в інтересах якого діє ОСОБА_4 , ОСОБА_6 в інтересах якого діє ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та постановлено розгляд справи провести в порядку загального позовного провадження.

06 серпня 2025 року Представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримує, просить його задовольнити в повному обсязі. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечує.

Відповідач в судове засідання жодного разу не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомляв, відзив на позов не подав. Поштова кореспонденція (ухвала про відкриття провадження та копія позовної заяви з додатками, а також судові повістки, що направлялися за адресою зареєстрованого місця проживання відповідача), поверталися до суду неврученими з відміткою «Укрпошти» про причини повернення - «За закінченням терміну зберігання».

Треті особи ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 , в судове засідання не з`явилися про день, час та місце розгляду справи повідомлялись надежним чином. До суд подали письмові пояснення в яких позовні вимоги підтримували в повному обсязі та просили їх задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись надежним чином. Поважність причин неявки в судове засідання не повідомили.

Таким чином, відповідач, враховуючи положення статей 128, 130 ЦПК України, вважається таким, що повідомлений належним чином про дату, час та місце судового засідання.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно частин 1 та 2 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства.

Судом встановлено, що 08 жовтня 1964 року батьку Позивачки, ОСОБА_7 Виконавчим комітетом Київської міської ради депутатів трудящих було видано ордер на житлове приміщення, квартиру АДРЕСА_1 на сім`ю з чотирьох осіб: ОСОБА_7 - голова сім`ї, ОСОБА_8 - дружина. ОСОБА_1 - донька. ОСОБА_10 - донька

Відповідно до Витягу з реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні від 08.10.2024 року в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано шість осіб: Позивачка ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 ; її син ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_3 ; її донька ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_4 ; онуки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; та колишній чоловік доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також встановлено, що донька Позивача - ОСОБА_4 перебувала з Відповідачем у шлюбі в період з 17.12.2005 року по 15.12.2014 року, шлюб між ними було розірвано на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15.12.2014 року у справі « 755/29244/14-ц.

З січня 2015 року Відповідач перестав проживати в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

На підтвердження факту не проживання Відповідача у вказаній квартирі з січня 2015 року позивачем надано Акти про не проживання особи за місцем її реєстрації від 01 березня 201 7 року, від 16 квітня 2017 року, від 06 травня 2017 року, від 17 вересня 2024 року та Довідкою № 794 від 06.05.2017 року.

Будь-які поважні причини, які унеможливлюють проживання Відповідача у вказаній квартирі з січня 2015 року відсутні.

З наданих суду доказів, вбачається, що відповідач протягом тривалого часу не користується квартирою, але відповідно до законодавства України добровільно не знявся з реєстраційного обліку з квартири та не зареєстрував своє нове місце перебування, не бере участі в її утриманні.

Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

У відповідності до частини третьої статті 47Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 61 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано відповідно до діючого законодавства ордер.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до ст. ст. 71,72 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї жиле приміщення зберігається за ними протягом 6 місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні понад шість місяців з поважних причин, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Якщо особа не проживає в жилому приміщенні без поважних на те причин понад встановлені законом строки, вона може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Згідно із п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК УРСР ), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Статтями 29, 310 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо) у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання, а також має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - ЄСПЛ) на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права.

Відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ під майном також розуміються майнові права.

Згідно із статтею 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

У пункті 44 рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року в справі «Кривіцька та Кривіцький проти України», заява № 30856/03, ЄСПЛ визначив, що втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою. Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві.

Враховуючи викладені вище факти та норми закону суд приходить до такого.

Судом не встановлено будь-яких законних підстав для збереження за відповідачем права користування вказаним жилим приміщенням. Також, не встановлено намірів відповідача на використання або намір використання права користування жилим приміщенням чи будь-якого зв`язку з даним жилим приміщенням.

Наявність реєстрації відповідача за даною адресою є перешкодою для позивача у здійсненні ним своїх прав у складі права власності, таких як вільне володіння, розпорядження та користування своїм майном.

За таких обставин, оскільки судом встановлено, що відповідач з січня 2015 року без поважних причин не проживає в квартирі АДРЕСА_1 , у якій він зареєстрований, при цьому витрат на утримання вказаної кварити не несе, суд приходить до висновку, що останній втратив право користування вказаним житловим приміщенням, а тому вважає за необхідне визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 .

На підставі вищевикладеного, беручи до уваги належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_15 до ОСОБА_16 , треті особи: ОСОБА_17 , ОСОБА_18 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - підлягають задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Керуючись статтями 71, 72 ЖК України, статтями 2, 10, 76, 77-81, 89, 265, 280, 289, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третіх осіб ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в інтересах якого діє ОСОБА_4 , ОСОБА_6 в інтересах якого діє ОСОБА_4 , КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м.Києва" про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повне рішення суду виготовлено 06 серпня 2025 року.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер невідомий, адреса: АДРЕСА_1 );

Треті особи:

ОСОБА_3 , ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 );

ОСОБА_4 , ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 );

ОСОБА_5 в інтересах якого діє ОСОБА_4 , ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 );

ОСОБА_6 в інтересах якого діє ОСОБА_4 , ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_1 );

КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м.Києва", (адреса: вул. Пантелеймона Куліша, 9-Г, м. Київ, 02002);

Суддя: