Дата документу 30.09.2025 Справа № 334/1446/25
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/1446/25 Головуючий у І інстанції: Філіпова І.М.
Провадження № 22-ц/807/1764/25 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2025 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Гончар М.С,

Кухаря С.В.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Сухенко Юлії Миколаївни на рішення Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 10 липня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Обухівський відділ державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиція (м. Київ), про звільнення від сплати аліментів та про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2025 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: Центральний ВДВС у місті Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), Обухівський ВДВС в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), про звільнення від сплати аліментів та про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

В обґрунтування позову зазначено, що 28.02.2014 року сторони уклали шлюб. Від шлюбу сторони мають дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

14.02.2017 року Енергодарським міським судом Запорізької області було видано виконавчий лист №316/1891/16-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 аліментів на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення 12.12.2016 року.

У серпні 2024 року відповідач звернулася з вказаним виконавчим листом до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізький області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

07.08.2024 року державним виконавцем було відкрито виконавче провадження №75604751 з примусового виконання виконавчого листа № 316/1891/16-ц щодо стягнення аліментів з позивача.

В подальшому виконавче провадження було передано до Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжя Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса).

Під час спільного проживання в м. Запоріжжя, позивач неодноразово пропонував відповідачу виїхати у більш безпечне місце, проте завжди отримував відмову. Відповідач не бажала виїжджати з м. Запоріжжя, оскільки вона має постійну роботу лікарем в КНП «Міська лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги», через її безвідповідальне ставлення до здоров`я і життя малолітніх дітей, вони цілодобово знаходилися під загрозою у прифронтовому місті. З метою забезпечення дітям безпечні умови проживання, позивач вирішив виїхати з ними в іншу місцевість.

Позивач та діти були взяті на облік як внутрішньо переміщені особи в Козинській селищній раді Київської області. Відповідач залишилася проживати у м. Запоріжжі.

З 17.09.2024 року діти зараховані до Козинського ліцею, з 25.10.2024 року з лікарем КНП «Обухівська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» було укладено декларацію з метою отримання первинної медичної допомоги відносно дітей.

Таким чином, з вересня 2024 року позивач з дітьми мешкає за адресою: АДРЕСА_1 . З 09.09.2024 року і по день звернення до суду з позовом, діти фактично мешкають разом з позивачем та перебувають на його повному утриманні. Відповідач аліменти на утримання дітей з вересня 2024 року не надсилає, іноді здійснює додаткові витрати на дочок.

На виконання рішення Енергодарського міського суду Запорізької області позивач здійснює перерахування аліментів відповідачу на картковий рахунок НОМЕР_1 , на утримання неповнолітніх дітей.

21.01.2025 року на виконання рішення Обухівського районного суду Київської області за справою № 372/5892/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дітей, відбулося засідання комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Козинської селищної ради та прийнято рішення про визначення місця проживання дітей з батьком.

Таким чином, з 09.09.2024 року діти проживають з батьком, тому стягнення аліментів з позивача має бути припинено. У той же час, оскільки діти мешкають з батьком, то відповідач має обов`язок щодо участі в утриманні неповнолітніх дітей.

Посилаючись на означені обставини, ОСОБА_2 просив суд припинити стягнення з нього на користь ОСОБА_6 аліментів на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, за виконавчим листом №316/1891/16-ц; звільнити ОСОБА_2 від сплати аліментів на користь відповідача аліментів на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, за виконавчим листом №316/1891/16-ц; стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 10 липня 2025 року позов задоволено.

Припинено стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, за виконавчим листом №316/1891/16-ц (виконавче провадження №75604751).

Звільнено ОСОБА_2 від сплати аліментів на користь ОСОБА_1 , аліментів на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, за виконавчим листом №316/1891/16-ц (виконавче провадження №756047551).

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 в особі представника адвоката Сухенко Ю.М. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 10 липня 2025 року та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що до поліції зверталась саме відповідач з приводу того, що їй не відомо місце перебування дітей, оскільки позивач його змінив самовільно, не повідомив про це та на час звернення не інформував, де знаходяться діти. Проігнорував суд і інформацію, надану навчальним закладом, де навчалися діти про те, що саме за заявою представника позивача діти переведені в іншу школу. Крім цього, відповідачем надано документи, що підтверджують саме примусову зміну позивачем місця проживання дітей оскільки в м.Запоріжжі діти мали укладені декларації з лікарями, відвідували гуртки, навчалися у школі. Всі дії позивача підтверджують саме прагнення уникнути обов`язку сплачувати аліменти, шляхом зміни місця проживання дітей.

Судом першої інстанції встановлено, але не надано належної оцінки фактам, які у своїй сукупності свідчать саме про передчасність та неможливість вирішення питання стягнення аліментів без вирішення питання повернення дітей за місцем попереднього проживання.

Крім того, необґрунтованим є рішення суду першої інстанції і в частині звільнення позивача від плати аліментів, оскільки ч.2 ст.197 СК України, регулює порядок звільнення особи від сплати заборгованості по аліментам, проте жодним чином не регулює питання припинення стягнення аліментів та звільнення від сплати аліментів взагалі, а суд при цьому посилається на інші норми законодавства.

Крім того, судом першої інстанції були повністю проігноровані доводи відповідача про протиправність дій позивача, участь у житті дітей та необхідність першочергового вирішення спору про відібрання дітей, а вже потім аліментів. Оскільки, в разі вирішення питання стосовно проживання дітей з матір`ю, їй доведеться повторно звертатися до суду з позовом про стягнення аліментів.

Фактично проживання доньок з батьком не є безумовною підставою для стягнення аліментів з матері на користь батька аліментів на утримання дітей за наявності судового рішення про стягнення з батька на користь матері аліментів на утримання цих же дітей, так як наразі є невирішеним спір в суді між батьками щодо визначення місця проживання дітей.

У своєму відзиві ОСОБА_2 заперечує проти доводів апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, оскаржуване рішення без змін. Зазначає, що суд першої інстанції вже надав оцінку обставинам, на які посилається відповідач. Оскаржуване рішення вважає законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням матеріального та процесуального права.

30 вересня до апеляційного суду надійшло клопотання ОСОБА_7 про розгляд справи за її відсутності та її представника.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 адвокат Боярська В.Л. заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, оскаржуване рішення просила залишити без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені відповідно до вимог чинного законодавства (т. 2 а.с. 128- 131). Клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.

Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегія суддів вирішила розглядати справу за відсутності осіб, які не з`явились.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішень суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з огляду на таке.

За приписами п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що з 09.09.2024 року малолітні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживають разом з позивачем по теперішній час, а наявність спору між сторонами щодо місця проживання дітей жодним чином не впливає на встановлені судом обставини.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком з огляду на таке.

Суд першої інстанції встановив та підтверджено матеріалами справи, що 28.02.2014 року сторони зареєстрували шлюб, який був розірваний рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя №334/5895/24 від 02.12.2024 року, після розірвання шлюбу ОСОБА_6 повернула собі дошлюбне прізвище « ОСОБА_8 ».

Сторони у справі є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 , НОМЕР_3 .

З 09.09.2024 року позивач разом з дочками виїхав з м. Запоріжжя до Київської області та мешкає з ними до теперішнього часу. Вказана обставина визнається обома сторонами, а також підтверджується такими доказами: копія відповіді Управління соціальної підтримки населення Запорізької міської ради №Ел-8129 від 19.09.2024 року, копія відповіді Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області №18500/42/01-2024 від 18.09.2024 року; копією відповіді Служби у спорах дітей Запорізької міської ради №С-829 від 30.09.2024 року, копією довідки №3235- від 11.09.2024 року, копією довідки №3235- від 11.09.2024 року, копією довідки №3235- від 11.09.2024 року, копією довідки №107 від 17.09.2024 року Козинського ліцею Козинської селищної ради, копією довідки №108 від 17.09.2024 року Козинського ліцею Козинської селищної ради, копією декларації №0001-36НХ-8010 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, копією декларації №0001-93ЕХ-8010 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу; копією договору оренди від 24.09.2024 року; копією акту №118 про обстеження умов проживання від 30.10.2024 року, копією акту №124 про обстеження умов проживання від 07.11.2024 року, копією акту №137 про обстеження умов проживання від 11.12.2024 року.

Також судом встановлено, що 14.02.2017 року Енергодарським міським судом Запорізької області було видано виконавчий лист щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 аліментів на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) боржника щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття, починаючи стягнення з 12.12.2016 року.

07.08.2024 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 316/1891/16-ц, виданого Енергодарським міським судом Запорізької області.

Крім того, судом встановлено, що між сторонами не вирішений спір щодо місця проживання дітей, а в провадженні Дніпровського районного суду м. Запоріжжя перебувають цивільні справи:

- 334/8505/24 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, Центральний відділ державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса), районна адміністрація Запорізької міської ради по Олександрівському району (як орган опіки та піклування), Служба у справах дітей Козинської селищної ради Обухівського району Київської області про відібрання дітей, визначення місця проживання дітей з матір`ю та звільнення від сплати аліментів позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів;

- 372/5892/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6 третя особа: Служба у справах дітей Козинської селищної ради про визначення місця проживання дітей.

Крім того, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_6 зверталася до ВП № 2 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області щодо місцезнаходження її малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на яке 18.09.2024 їй надано відповідь про те, що в ході проведення перевірки було здійснено дзвінок ОСОБА_2 , який пояснив, що 09.09.2024 він разом з дітьми поїхав з м. Запоріжжя у Київську область у с. Підгірці, де батько наразі мешкає з двома доньками (а.с. 12).

30.09.2024 повідомила ОСОБА_6 про розгляд її звернення про проведення профілактичної бесіди з її чоловіком, ОСОБА_2 щодо місця проживання їх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про проживання дітей разом з батьком за адресою: АДРЕСА_2 , та рекомендовано звернутися до служби у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини для розв`язання спору між батьками про визначення місця проживання дітей.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 09.12.2024 у справі № 372/5429/24 визнано таким, що не підлягає виконанню, судовий наказ від 07.10.2024, виданий Обухівським районним судом Київської області у справі № 372/5429/24 за заявою ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_6 аліментів на утримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини її заробітку (доходу) щомісяця, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 04.10.2024 та до досягнення найстаршої дитини повноліття (а.с. 60-66).

Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 27.08.2024, складеним старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), за виконавчим листом № 316/1891/16-ц, виданим 14.02.2017 Енергодарським міським судом Запорізької області, стягувачем у якому є ОСОБА_6 , ОСОБА_2 станом на серпень 2024 року має заборгованість зі сплати аліментів на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 611108,57 грн (а.с. 109-111).

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах сімейного законодавства (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 січня 2021 року у справі № 758/10761/13-ц.

Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до частини першої статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з частиною першою статті 18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно зі статтями 150, 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно зі ст. 197 СК України, з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Положенням ст. 273 СК України, зокрема, визначено, що якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 просив суд звільнити його від заборгованості з виплати аліментів та стягнути аліменти з відповідача у зв`язку з тим, що з 09.09.2024 діти припинили проживати з матір`ю і проживають разом з батьком.

Однак, враховуючи встановлені у справі обставини, які свідчать про те, що позивач самостійно в одноособовому порядку змінив місце проживання дітей без відома їх матері, а вирішення питання про місце проживання дітей та відібрання дітей вирішуються в судовому порядку, тобто, між сторонами наявний спір про визначення місця проживання дітей, висновок суду першої інстанції про доцільність звільнення ОСОБА_2 від сплати аліментів та стягнення їх з ОСОБА_3 є передчасним.

Крім того, заборгованість за аліментами нарахована державним виконавцем за період до серпня 2024 року, у той час як діти проживають з позивачем тільки з вересня 2024 року.

На думку колегії суддів, за встановлених обставин, відсутні підстави ля задоволення позову.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу, оскільки суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, висновки суду не відповідають дійсним обставин справи, тому рішення Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 10 липня 2025 року слід скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні позову.

В силу вимог частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки новою постановою апеляційний суд задовольняє вимоги апеляційної скарги та відмовляє в задоволенні позовної заяви, ОСОБА_3 має на право на відшкодування їй витрат зі сплати судового збору в розмірі 3633,60 грн, які слід стягнути з позивача.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Сухенко Юлії Миколаївни задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 10 липня 2025 року скасувати. Ухвалити в цій справі нову постанову:

«Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Обухівський відділ державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиція (м. Київ), про звільнення від сплати аліментів та про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей залишити без задоволення.»

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 3633 (три тисячі шістсот тридцять три) гривні 60 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 03 жовтня 2025 року.

Головуючий:

Судді: