РІШЕННЯ

Іменем України

Справа № 285/3187/25

провадження у справі № 2/0285/1589/25

02 жовтня 2025 року м. Звягель

Звягельський міськрайонний суд Житомирської області

в складі: головуючої судді Михайловської А.В.,

за участі секретаря судового засідання Валінкевич І.І.,

сторони та учасники у справі:

позивач ОСОБА_1 , представник ОСОБА_2 ,

відповідач ОСОБА_3 ,

розглянувши у судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,-

встановив:

16.06.2025 представник позивача подав до суду позовну заяву, в якому просив у порядку поділу спільного майна подружжя визнати за позивачем ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 80,2 кв.м., житловою площею 34 кв.м., та право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1945 га, кадастровий номер :03:003:0127, із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову вказав, що з позивач відповідачкою перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого вони за спільні кошти придбали житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 80,2 кв.м., житловою площею 34 кв.м., та земельну ділянку площею 0,1945 га, кадастровий номер :03:003:0127, із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за такою ж адресою. Оскільки спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя, останнє підлягає поділу, а тому представник позивача подав до суду даний позов.

19.06.2025 відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження та справу призначено до підготовчого судового засідання.

09.09.2025 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті, визначено резервну дату судового засідання.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, які просив задовольнити, з підстав викладених у змісті позовної заяви. Відповідач позовні вимоги визнала, не заперечувала проти їх задоволення.

Заслухавши учасників справи, з`ясувавши обставини, на які вони посилаються як на підставу позовних вимог і заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановлено наступне.

Сторони у справі, позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 у період з 19.09.2008 по 31.08.2024 перебували у зареєстрованому шлюбі.

Останні мають спільну неповнолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який після розірвання шлюбу батьків залишився проживати з матір`ю.

З позивача на користь відповідача на підставі рішення суду стягуються аліменти на утримання сина.

Під час шлюбу відповідач набула у власність, на підставі договорів купівлі - продажу від 16.07.2015 житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 80,2 кв.м., житловою площею 34 кв.м., та земельну ділянку площею 0,1945 га, кадастровий номер :03:003:0127, із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Сторони до спільної згоди про порядок поділу спільного сумісного майна не дійшли.

Під час надання правової оцінки даним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про запровадження презумпції спільності права власності подружжя на майно, набуте ними в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який заперечує її застосування.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).

Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Аналогічні положення містяться у частині другій статті 372 ЦК України.

Відповідно до положень статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному із подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, врахувавши, що житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 80,2 кв.м., житловою площею 34 кв.м., та земельна ділянка площею 0,1945 га, кадастровий номер :03:003:0127, із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , придбані відповідачем під час шлюбу, суд дійшов висновку, що останній є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а тому поділягає поділу.

Відтак, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Встановлено, що позивачем сплачено 1 906 грн 69 коп судового збору за подачу позову до суду.

Відтак, у силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений у справі судовий збір.

Керуючись ст.ст. 4, 76 89, 141, 258, 259, 263 265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ухвалив :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя задовольнити.

У порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на

1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 80,2 кв.м., житловою площею 34 кв.м., та

1/2 частину земельної ділянки площею 0,1945 га, кадастровий номер :03:003:0127, із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1 906 (одну тисячу дев`ятсот шість) грн 69 коп судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання - АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ),

відповідач ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання - АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Дата складення повного судового рішення 02.10.2025.

Суддя А.В.Михайловська