ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 601/1526/25Головуючий у 1-й інстанції Коротич І.А.
Провадження № 22-ц/817/933/25 Доповідач - Храпак Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

Головуючої - Храпак Н.М.

Суддів - Гірський Б. О., Хома М. В.,

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення сторін, цивільну справу № 601/1526/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 25 червня 2025 року, ухваленого суддею Коротич І.А., у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

у травні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» (далі за текстом- ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС») звернулося в суд із позовом, у якому просить стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 103334929 від 21.06.2021 в розмірі 80 662, 05 грн, судовий збір у розмірі 2 422,40 гривень, витрати на правову допомогу у розмірі 6000,00 гривень.

В обґрунтування заявлених вимог представник позивача зазначає, що 21.06.2021 ТОВ «Мілоан» уклало з ОСОБА_1 договір про споживчий кредит № 103334929 в електронній формі з використанням електронного підпису, за яким ТОВ «Мілоан» зобов`язалося надати відповідачці кредит у розмірі 20000 гривень строком на 7 днів, а ОСОБА_1 зобов`язалася повернути кредит та сплатити за користування ним проценти в розмірі 23750,00 гривень, які нараховуються за ставкою 1.25 % від фактичного залишку за кожен день строку користування кредитом, а також комісію за надання кредиту в розмірі 2000,00 грн., яка нараховується за ставкою 10% від суми кредиту одноразово. ТОВ «Мілоан» виконало своє зобов`язання за договором та надало відповідачці грошові кошти у розмірі 20 000 грн.

Однак ОСОБА_1 неналежним чином виконувала грошові зобов`язання, тому у неї виник борг за договором про споживчий кредит № 103334929 від 21.06.2021 в загальному розмірі 80 662 (вісімдесят тисяч шістсот шістдесят дві) гривні 05 (п`ять) копійок, що складається з: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 19 000 грн; заборгованості за відсотками у розмірі 59662,5 грн; заборгованість за комісійними винагородами - 2000 грн.

30.09.2021 ТОВ «Мілоан» уклало з ТОВ «Діджи Фінанс» договір відступлення прав вимоги № 09Т, за умовами якого до ТОВ «Діджи Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідачки за договором про споживчий кредит № 103334929 від 21.06.2021. Відповідачка відмовляється добровільно сплатити заборгованість за означеним кредитним договором. У зв`язку з цим, з метою захисту майнових прав, ТОВ «Діджи фінанс» звернулось до суду з даним позовом та просить його задовольнити.

Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 25.06.2025, позов Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» (07405, Київська область, м. Бровари, вул. Симона Петлюри, буд. 21/1, , IBAN: НОМЕР_2 в АТ «ОКСІ БАНК», МФО 325990) заборгованість за кредитним договором 103334929 від 21.06.2021 в розмірі 80 662 (вісімдесят тисяч шістсот шістдесят дві) гривні 50 (п`ять) копійок , що складається з: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 19 000 грн.; заборгованості за відсотками у розмірі - 59662.5 грн.; заборгованість за комісійними винагородами - 2000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» (07405, Київська область, м. Бровари, вул. Симона Петлюри, буд. 21/1, , IBAN: НОМЕР_2 в АТ «ОКСІ БАНК», МФО 325990) - 2 422 гривень 40 копійок судового збору та витрати на правову допомогу в розмірі 6000 (шість тисяч) гривень.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Кременецького районного суду від 25 червня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ТОВ Діджи Фінанс задовольнити частково, стягнувши заборгованість за кредитним договором в сумі 22 000 грн, яка складається із: 19000 грн тіла кредиту, 1000 грн відсотків та 2000 комісії. Також просить зменшити судові витрати відповідно до ч.5 ст.137 ЦПК України.

В обґрунтовування доводів апеляційної скарги, зазначає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права, при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи; недоведеності обставин що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи, порушення норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вказує, що відповідно до договору №103334929 від 21.06.2021року, строк позики становить 7 днів, тобто до 28.06.2021, тому відсотки в сумі 58 662, 50 грн за період з 29.06.2021 року по 03.09.2021 року нараховані неправомірно, оскільки первісний кредитор здійснював нарахування процентів поза строком позики.

Зазначає, що судом не здійснено належної правової оцінки тому, що позивачем не надано суду доказів пролонгації строку кредитування, зокрема, доказів складання та доведення до відповідача оновлених графіків платежів, складання яких передбачено Графіком платежів за договором про споживчий кредит. Не доведено також підставності застосування у спірних відносинах Правил надання фінансових кредитів товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан», а саме, що дані Правила у відповідній редакції були погоджені із відповідачем при укладенні договору.

Вказує, що позивач, як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи з порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги чинного законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника (відповідача) на укладення кредитного договору на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно. Крім того, з огляду на приписи ч.4 ст.42 Конституції України, участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту

Таким чином відповідач вважає, що стягнення із нього відсотків в розмірі 58 662,50 грн, які були нараховані після спливу строку дії кредитного договору, є явно завищеними порівняно з самим тілом кредиту (20000,00грн), що не відповідає вимогам, передбаченим у ч. 3 ст. 509 та ч.ч. 1,2 ст. 627 ЦК України та засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права .

Однак суд першої інстанції не надав належної оцінки доводам відповідача неведеним у відзиві і постановив неправомірне рішення в частині стягнення процентів після закінчення терміну кредитування.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення з неї витрат на правову допомогу в розмірі 6000грн.

Вказують, що розмір гонорару адвоката у сумі 6000,00 грн є неспівмірний зі складністю справи, яка відповідно до положень ЦПК України є малозначною, розглядається у порядку спрощеного позовного провадження на підставі наявних у справі матеріалів, а також часом, необхідним представнику позивача для вчинення відповідних процесуальних дій, оскільки предметом діяльності позивача є надання послуг факторингу,а судова практика щодо стягнення заборгованості з боржників по кредитним договорам є напрацьованою, сталою та не змінюваною вже тривалий час, і не потребує детального вивчення проблеми, аналізу законодавства та розроблення стратегії ведення справи, а відтак загальна вартість витрат на професійну (правову) допомогу є завищеною та не може бути оцінена в розмірі 6000,00 гривень.

Враховуючи вказане, виходячи з засад розумності, беручи до уваги співмірність розміру витрат на виконання професійної правничої допомоги з ціною позову та обсягом фактично виконаних робіт, складність справи, пропорційності стягнення судових витрат просять зменшити суму витрат на професійну (правову) допомогу та встановити їх в розмірі 1000,00 грн, що є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, відповідають критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру.

Представник ТОВ Діджи Фінанс - Романенко М.Е. подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Кременецького районного суду від 25 червня 2025 року залишити без змін

Відзив мотивовано тим, що укладений між сторонами договір відповідає вимогам чинного законодавства та вільному волевиявленню сторін; сторонами було досягнуто домовленості щодо всіх істотних умов, в тому числі щодо порядку нарахування та оплати процентів за договором, можливості продовження строку користування кредитними коштами, в порядку та на умовах визначених договором; позичальник був ознайомлений з умовами договору, висловив своє волевиявлення шляхом підписання договору, що свідчить про прийняття ним таких умов, а також спрямованість на реальне настання правових наслідків.

Щодо твердження відповідача, щодо неправомірного стягнення відсотків поза межами строку кредитування, то зауважують, що відповідно до п. 2.3.1.1. кредитного договору, позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством (далі Правила), що розміщені на веб-сайті Товариства tengo.com.ua (далі Сайт Товариства) і є невід`ємною частиною цього Договору. Для продовження строку кредитування за цим пунктом Позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т. ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту.

Якщо Позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на пільгових умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за ставкою визначеною п.1.5.2 договору.

Згідно з п. 2.3.1.2. кредитного договору, позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування Позичальником у спосіб, вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту).

Якщо Позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування, нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною в п. 1.6. Договору.

У випадку, якщо позичальник протягом періоду, на який продовжено строк кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах вчинить дії для продовження строку кредитування на пільгових умовах, такі дії зупиняють строк пролонгації на стандартних (базових) умовах до моменту спливу строку пролонгації на пільгових умовах.

Отже, на відміну від продовження (пролонгації) строку кредитування на пільгових умовах, продовження строку на пільгових умовах, продовження строку кредитування на стандартних (базових) умовах з процентною ставкою 5% не передбачено вчинення від позичальника певних дій, окрім як самого факту продовження користування кредитними коштами.

Як вбачається, із розрахунку заборгованості (відомість про щоденні нарахування та погашення) за кредитним договором № 103334929 від 21.06.2021, розмір відсотків за користування кредитом протягом встановленого умовами кредитного договору строку, розраховувався таким чином:

1) у період із 22.06.2021 по 28.06.2021 підлягають сплаті проценти у розмірі 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, що складає: 20 000,00 (сума кредиту) * 0,0125 (1,25/100) * 7 (днів) = 1 750,00 грн. (п. 1.5.2 Договору про споживчий кредит № 103334929 від 21.06.2021);

2) 28.06.2021 відбувалося погашення заборгованості, а тому проценти розраховуються у період з 29.06.2021 по 05.07.2021 за ставкою визначеною п.1.5.2 (1,25%) Кредитного договору від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, що складає: 19 000,00 (сума кредиту) * 0,0125 (1,25/100) * 7 (днів) = 1 662,50 грн. (п.п. 1.5.2, 2.3.1.1 Договору про споживчий кредит № 103334929 від 21.06.2021);

3) у період із 06.07.2021 по 03.09.2021 підлягають сплаті проценти у розмірі 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, що складає: 19 000,00 (сума кредиту)* 0,05 (5/100)*60 (днів) = 57 000,00 грн (п.п. 1.6, 2.3.1.2 Договору про споживчий кредит №103334929 від 21.06.2021).

Враховуючи викладене, наведений позивачем розрахунок заборгованості за процентами відповідає умовам погодженим між заявником та ТОВ «МІЛОАН».

Також звертають увагу на те, що за весь період перебування права вимоги за кредитним договором у ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», позивач не здійснював жодних додаткових нарахувань і не застосовував жодних штрафних санкцій до позичальника, а отже ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» лише просить суд стягнути із відповідача ту заборгованість за кредитним договором, яка була нарахована первісним кредитором.

Таким чином, заборгованість позичальника за договором про споживчий кредит № 103334929 від 21.06.2021, нарахована за період користування кредитом (з урахуванням пролонгації на пільгових та стандартних (базових) умовах) складає 80 662,50 грн, у тому числі: заборгованість за тілом кредиту становить 19 000,00 грн., заборгованість за відсотками становить 59 662,50 грн. (1 750,00 грн. + 1 662,50 грн. +57 000,00 грн 750,00 грн (сплата процентів по кредиту)), заборгованість за комісією становить 2000,00 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що заявником фактично оскаржується рішення Кременецького районного суду від 25.06.2024 в частині стягнення заборгованості за відсотками в сумі 59 662,50 грн, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення в частині, яка оскаржується. В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, а відповідно й апеляційним судом не перевіряється.

Частиною 1 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З огляду на викладене, розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції за наявними в справі доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що 21 червня 2021 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит № 103334929, відповідно до якого кредитодавець зобов`язується на умовах, визначених цим договором, на строк, передбачений п. 1.3 договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п. 1.2 договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п. 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором (п.1.1 договору).

Сума (загальний розмір) кредиту становить 20 000 грн (п. 1.2 договору).

Кредит надається строком на 7 днів з 21.06.2021 (строк кредитування) (п. 1.3 договору).

Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 28.06.2021 (п. 1.4 договору).

Загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складають 3750,00 грн в грошовому виразі та 779,030.00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка), і включає в себе складові, визначені у п.п. 1.5.1-1.5.2 договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом складає 23 750 гривень. Загальні витрати позичальника за кредитом, орієнтовна реальна річна процентна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, а також строк кредиту розраховані, виходячи з припущення, що позичальник отримає кредитні кошти в день укладення цього договору, а строк кредитування залишиться незмінним та що кредитодавець і позичальник виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в цьому договорі, зокрема позичальник здійснить повне погашення заборгованості в термін, вказаний в п. 1.4 договору (п. 1.5 договору).

Проценти за користування кредитом: 1750 грн, які нараховуються за ставкою 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п. 1.5.2 договору).

Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п. 1.6 договору).

Кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок (п. 2.1. договору).

Пунктом 2.3 договору передбачено пролонгацію строку кредитування.

Відповідно до п. 2.3.1.1. кредитного договору, позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 правил надання фінансових кредитів (послуг) товариством (далі правила), що розміщені на веб-сайті товариства tengo.com.ua (далі сайт Товариства) і є невід`ємною частиною цього договору. Для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т. ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту.

Якщо Позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на пільгових умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за ставкою визначеною п.1.5.2 договору.

Згідно з п. 2.3.1.2 договору, позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день, шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб, вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється за кількістю днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування, нараховуються за стандартною (базовою) процентною ставкою, наведеною в п. 1.6 договору. У випадку, якщо позичальник протягом періоду, на який продовжено строк кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах вчинить дії для продовження строку кредитування на пільгових умовах, такі дії зупиняють строк пролонгації на стандартних (базових) умовах до моменту спливу строку пролонгації на пільгових умовах.

Відповідно до п.3.3.2. договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі передбачені цим договором у порядку, строки та терміни передбачені п.п. 1.1.-1.6. та п. 2.4. цього договору.

Кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства та доступний зокрема через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби (п. 6.1 договору).

Розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цього кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицію товариства про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладання цього кредитного договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається товариством електронним повідомленням (sms) на мобільний телефонний номер позичальника або передається іншим чином засобами зв`язку, вказаними позичальником під час реєстрації особистого кабінету, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту) в особистому кабінеті на сайті товариства. Після укладення цей договір розміщується в особистому кабінеті позичальника, згідно п. 6.2 Договору.

Згідно з п. 6.3 договору, приймаючи пропозицію товариства про укладання цього кредитного договору, позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т.ч. правилами, паспортом споживчого кредиту та графіком розрахунків) та підтверджує, зокрема, що: він ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись умов кредитного договору та правил надання фінансових кредитів (послуг) товариством, що розміщені на веб-сайті товариства та є невід`ємною частиною цього договору.

Укладення ТОВ «Мілоан» кредитного договору з позичальником в електронній формі юридично є еквівалентним отриманню ТОВ «Мілоан» ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки (п. 6.4. договору). Цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі (п. 6.5. договору).

Відповідно до пункту 7.1, цей договір набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту отримання кредиту і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Як вбачається з додатку № 1 до договору про споживчий кредит №103334929 від 21 червня 2021 року, який є графіком платежів, визначено дату видачі кредиту 21 червня 2021 року; чисту суму кредиту - 20000 грн; проценти за користування кредитом 7500,00 грн, кількість днів у розрахунковому періоді 7; комісія за надання кредиту 2000,00 грн; реальну річну процентну ставку 779,030.00 %, загальну вартість кредиту 23 750, 00 грн.

Як вбачається із платіжного доручення №29014051 від 21 червня 2021 року підтверджено перерахування платником ТОВ «Мілоан» 20 000,00 грн отримувач ОСОБА_1 , код банку отримувача: VISA, кредитний рахунок № НОМЕР_3 , призначення платежу: кошти згідно договору 103334929 (а.с. 13).

Таким чином, зобов`язання за кредитним договором №103334929 від 21.06.2021 було повністю виконано первісним кредитором ТОВ «Мілоан», зокрема, відповідачу було надано кредитні кошти на умовах, передбачених договором.

З відомостей про щоденні нарахування та погашення, за кредитним договором №103334929 від 21.06.2021 (а.с.37) заборгованість ОСОБА_1 становить 80662,50 грн, що складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 19 000,00 грн; простроченої заборгованості за сумою відсотків в розмірі 59662, 50 грн; простроченої заборгованості за комісією в розмірі 2000,00 грн.

30 вересня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» було укладено Договір факторингу №09Т у відповідності до умов якого ТОВ «Мілоан» передає (відступає) ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» за плату належні йому права Вимоги, а ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» приймає належні ТОВ «Мілоан» права Вимоги до Боржників, вказаних у Реєстрі боржників.

Згідно з реєстром прав вимоги, що є додатком до договору факторингу №09Т від 30.09.2021, ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №103334929 від 21 червня 2021 року в розмірі 80662,5 грн, з яких: сума заборгованості по тілу кредиту 19 000,00 грн, сума заборгованості по відсотках 59662,50 грн., сума заборгованості по комісії 2000,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що підписавши договір про споживчий кредит № 103334929 від 21.06.2021року сторони досягли згоди щодо умов, зокрема про нарахування відсотків та можливості продовження строку кредитування, отже нарахування відсотків за кредитним договором № 103334929 від 21.06.2021року в загальному розмірі 59662.50 грн. є правомірним.

Відповідач взяті на себе зобов`язання відповідно до умов кредитного договору належним чином не виконувала, внаслідок чого виникла заборгованість, яка підлягає до стягнення на користь позивача ТОВ «Діджи Фінанс».

Такий висновок суду, на думку колегії суддів, відповідає обставинам справи та ґрунтується на нормах чинного законодавства.

За правилом частини першої статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Матеріали справи свідчать про те, що оспорюваний договір укладений в електронній формі.

Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується також Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію».

Зокрема, в ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» зазначено, що Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.

Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому, одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини 1 статті 3 Закону).

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону).

Згідно із частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до положень статей 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно зі статтею 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 за особливостями укладення кредитного договору в електронній формі шляхом підписання за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, 21.06.2021 уклала договір про споживчий кредит № 103334929 з ТОВ «Мілоан» (а.с.17-19).

Отже, у відповідності до вимог ч.6 та 8 ст.11 і ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», відповідач ознайомилася та погодилася з умовами договору, а тому сторони досягли усіх істотних умов щодо суми кредиту, строку кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, розмір і тип процентної ставки та уклали в належній формі кредитний договір.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало їй кредит в сумі 20 000 грн, що підтверджено платіжним дорученням №29014051 від 21 червня 2021 року (а.с.25).

При цьому, ОСОБА_1 у відзиві на позовну заяву та в апеляційній скарзі визнає позов частково, а саме наявність заборгованості за договором позики в розмірі 22 000 грн, з яких: 19 000 грн заборгованість за тілом кредиту, 1000 грн заборгованість за відсотками, 2000 грн заборгованість за комісійними винагородами.

Щодо вимоги про стягнення заборгованості за відсотками в розмірі 59662,5, то колегія суддів зазначає таке.

Так, у кредитному договорі №103334929 від 21.06.2021, сторони погодили, що згідно з п. 1.3, п. 1.5.2, п.1.6 договору про споживчий кредит, кредит надається строком на 7 днів зі сплатою процентів у розмірі 1,25% та стандартною (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

Відповідно до положень п.2.3. кредитного договору сторони погодили, що строк кредитування може бути продовжений (пролонгований) на пільгових чи на стандартних умовах.

Разом з тим, відповідно до п. 2.3.1.1 договору продовження строку кредитування на пільгових умовах відбувається строком на три, сім та п ?ятнадцять днів за умови сплати позичальником комісії і частини заборгованості за кредитом (тілом).

Згідно з п. 2.3.1.2 договору, позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день, шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів.

Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування, нараховуються за стандартною (базовою) процентною ставкою, наведеною в п. 1.6 договору. У випадку, якщо позичальник протягом періоду, на який продовжено строк кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах вчинить дії для продовження строку кредитування на пільгових умовах, такі дії зупиняють строк пролонгації на стандартних (базових) умовах до моменту спливу строку пролонгації на пільгових умовах.

Оскільки сторони у договорі погодили умови щодо пролонгації кредитування після завершення строку кредитування у 7 днів щоразу ще на 1 день, але на строк, що не перевищує 60 днів, тому строк пролонгації нарахування процентів за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування, здійснюється за стандартною (базовою) процентною ставкою, визначеною договором у розмірі 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування ним, але не більше пролонгованих 60 днів, а відтак позивач має право на стягнення з відповідача процентів в тому числі і за період пролонгації.

При цьому, згідно із поданих позивачем відомостей про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором №103334929 від 21.06.2021 (а.с.37), вбачається, що у період із 22.06.2021 по 28.06.2021 нарахування відсотків за користування кредитом, перші 7 днів, передбачені п. 1.3 Договору підлягають сплаті проценти у розмірі 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п. 1.5.2 Договору), що складає: 20 000,00 (сума кредиту) * 1,25% * 7 (днів) = 1 750,00 грн;

28.06.2021 позичальником сплачено кошти в розмірі 1750,00 грн та 1000 грн, з яких зараховано на погашення заборгованості за тілом кредиту, 750 грн на погашення заборгованості за відсотками, а тому відсотки нараховувалися у період з 29.06.2021 по 05.07.2021 за ставкою визначеною п.1.5.2 (1,25%) кредитного договору від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, що складає: 19 000,00 (сума кредиту) * 1,25% * 7 (днів) = 1 662,50 грн. (п.2.3.1.1 договору);

В подальшому відповідачу були нараховані відсотки:

з 06.07.2021 по 03.09.2021 згідно із пунктами 1.6 та 2.3.1.2 Кредитного договору, за відсотковою ставкою 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, що складає: 19 000,00 (сума кредиту)* 5%*60 (днів) = 57 000,00 грн.

Отже, як вбачається із розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за укладеним договором про споживчий кредит № 103334929 від 21.06.2021, відсотки нараховувались у період з 21.06.2021 по 03.09.2021, тобто за 74 днів (7 днів строк кредиту, передбачений п.1.3 Договору + 7 днів строк кредиту передбачений 2.3.1.1 договору + 60 днів строк кредит після пролонгації).

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що відповідно до відомостей про щоденні нарахування та погашення кредиту, відповідач 28 червня 2021 року, в останній день первісного строку кредитування, здійснив часткове погашення заборгованості, яке було розподілене на сплату тіла кредиту, процентів. Отже, відповідно до п.2.3 строк кредитування був продовжений на сім днів.

Оскільки після 05.07.2021 року відповідач жодних дій для продовження строку кредитування на пільгових умовах не вчиняв (у справі відсутні докази на підтвердження таких обставин), то подальше продовження строку мало відбуватися на стандартних умовах, тобто кінцевий строк кредитування (60 днів) сплив 03.09. 2021 року.

Таким чином, розмір нарахованих процентів за договором становить 59662,5 грн(250 грн * 7 днів = 1750 грн) + (250 грн * 7 днів = 1750 грн) + (950 грн * 60 днів 750 грн сплачених відповідачем відсотків = 59662,5 грн)), що повністю узгоджується із відомостями про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором №03334929 від 21.06.2021(а.с.17-19), долученим позивачем до матеріалів справи. Тобто, сторони 21 червня 2021 року обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами (погодили їх розмір) та відповідальність за порушення умов договору.

Також слід звернути увагу на те, що позивачу від первинного кредитора ТОВ «Мілоан» згідно з договором факторингу №09Т від 30.09.2021 було продано борг відповідачки ОСОБА_1 в розмірі 80662,5 грн, з яких: сума заборгованості по тілу кредиту 19 000,00 грн, сума заборгованості по відсотках 59662,50 грн, сума заборгованості по комісії 2000,00 грн.

Після отримання права вимоги до відповідача позивачем жодних нових сум щодо стягнення заборгованості не нараховувалося, а відсотки були нараховані протягом строку кредитування та пролонгації кредитного договору.

Відтак, з огляду на те, що в сукупності наявними в матеріалах справи письмовими доказами підтверджується факт укладення між сторонами договору та факт існування за договором заборгованості внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх обов`язків по сплаті відсотків, висновок суду про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитом, є обґрунтованим, оскільки із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що внаслідок неналежного виконання обов`язків за кредитним договором у ОСОБА_1 виникла заборгованість за відсотками у загальному розмірі 59662,50 грн, яка і підлягає стягненню, зважаючи на те, що наданий позивачем розрахунок заборгованості, як належний, допустимий і достовірний доказ, відповідачем спростований не був.

Таким чином, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, враховуючи вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення відсотків за користуванням кредитом, розмір яких в даному випадку дорівнює 59 662,50 грн.

Враховуючи викладене, висновок суду першої інстанції про доведеність заявлених банком позовних вимог в частині стягнення заборгованості по відсоткам за договором споживчого кредитування від 21.06.2021 є законним та обґрунтованим.

Відтак, доводи апеляційної скарги щодо нарахування відсотків поза межами строку кредитування, колегією суддів відхиляються, як необґрунтовані та безпідставні, оскільки не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи та спростовуються наведеним судом обставинами та дослідженими доказами, яким суд надав відповідну правову оцінку.

Щодо доводів заявника про безпідставне стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6000, 00 грн, колегія суддів виходить з такого.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно з частиною 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У справі, яка переглядається, судом встановлено, що під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач в позовній заяві заявив вимогу про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 6000 грн та долучив документи на підтвердження понесених позивачем даних витрат.

Представником позивача Романенко М.Е. на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу надано: копію договору №42649746 про надання правової допомоги від 01.01.2025 року, укладеного між ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та адвокатом Білецьким Б.М. (а.с.15-16); додаткової угоди №103334929 до договору №42649746 про надання правової допомоги від 01.01.2025 року (а.с.24); свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС №5618/10 від 17.03.21016; акт №103334929 виконаних робіт (наданих) послуг від 28 березня 2025 року (а.с.10), з якого вбачається, що вартість отриманих послуг з надання правової допомоги складає 6 000,00 грн за надання консультацій з правового аналізу обставин спірних правовідносин, складання позовної заяви та формування додатків до позовної заяви, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Білецьким Б.М. (а.с.14).

Таким чином, витрати представника позивача на професійну правничу (правову) допомогу у Тернопільському міськрайонному суді підтверджені належними та допустимими доказами.

При цьому, колегія суддів, розподіляючи витрати, понесені позивачем, в тому числі на професійну правничу допомогу, доходить висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі з відповідача, адже цей розмір має відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у додатковій постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором, розмір якої не перевищує тридцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тому справа є малозначною в силу вимог закону, та не є складною.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що позивачем витрати на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді першої інстанції у розмірі 6000 грн є завищеними та становить надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу судових витрат.

Враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, заяву ОСОБА_1 про зменшення судових витрат, колегія суддів приходить до висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» понесені у даній справі витрати на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в суді першої інстанції до 3000 грн.

Статтею 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 25 червня 2025 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» витрат на правовову допомогу в розмірі 6000 грн змінити, зменшивши розмір витрат на правову допомогу з 6000 грн до 3000 грн. В решті рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 25 червня 2025 року залишити без змін.

Керуючись статтями 141, 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 25 червня 2025 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» витрат на правовову допомогу в розмірі 6000 грн змінити, зменшивши розмір витрат на правову допомогу з 6000 гривень до 3000 гривень.

В решті рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 25 червня 2025 року залишити без змін.

Судові витрати у виді судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покласти на ОСОБА_1 , в межах понесених нею сум.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуюча Н. М. Храпак

Судді: Б.О. Гірський

М.В. Хома