ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7244/25 Справа № 187/1520/21 Суддя у 1-й інстанції - Говоруха В. О. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Халаджи О. В.

суддів: Агєєва О.В., Космачевської Т.В.,

секретар Кругман А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах яких діє Заставний Роман Андрійович на рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 15 квітня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 і ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи (суддя першої інстанції Говоруха В.О., повний текст рішення складено 24 квітня 2025 року),

В С Т А Н О В И В:

24 вересня 2021 року ОСОБА_2 і ОСОБА_1 звернулись до Петриківського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, в якому з урахуванням зменшення позовних вимог просили стягнути з відповідача на свою користь в рахунок відшкодування моральної шкоди, 60000,00 грн., кожному.

Рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 15 квітня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Із вказаним рішенням суду не погодились позивачі, та через свого представника ОСОБА_4 , подали апеляційні скарги, в яких вказано, що воно ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також без врахування обставин справи.

Скарги мотивовані тим, що допущена потерпілим груба необережність є лише підставою для зменшення розміру відшкодування, а не виключає відповідальності за заподіяну шкоду. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обставин непереборної сили або умислу потерпілого судом першої інстанції не встановлено. За таких, що наведені вище обставин, вважаю, що судом першої інстанції, необгрунтовано відмовлено в задоволенні позовних вимог Позивачів, а визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 15 000 гривень (величина страхового відшкодування моральної шкоди), не відповідає вимогам розумності, виваженості та справедливості навіть і з урахуванням винної поведінки загиблої.

ОСОБА_4 , просив рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 15 квітня 2025 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі

Від ОСОБА_3 , відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Учасники справи у судове засідання не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи були повідомленні належним чином.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги підлягає частковому задоволенню з наступного:

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно матеріалів досудового розслідування 30.10.2020 близько 10 год. 53 хв. в Дніпропетровській обл., с.Улянівка, по вул. Центральній відбулася дорожньо-транспортна пригода, в якій водій ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 керуючи автомобілем марки "КамАЗ", р.н. НОМЕР_1 скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Внаслідок даної ДТП Донська О.М. від отриманих травм померла.

30.10.2020 за фактом настання даної ДТП було внесено відомості про таку подію до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000791 з кваліфікацією за ч. 2 сті 286 КК України та розпочато досудове розслідування.

Постановою слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Дніпропетровській області від 30.06.2021 кримінальне провадження, внесене до ЄРДР під № 0000791, закрито в зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

За висновком слідчого всебічно, об`єктивно та повно дослідивши механізм дорожньо-транспортної пригоди та її обставини, надавши оцінку зібраним у кримінальному провадженні доказам та фактичним даним, приймаючи до уваги матеріали висновків судових експертиз, слідство приходить до висновку про те, що дане кримінальне провадження підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, в зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

При цьому мотивуючи своє рішення слідчий зазначив наступне:

Згідно висновку судової автотехнічної експертизи: в даній дорожній обстановці водій автомобіля «КамАЗ» р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_6 повинен був діяти відповідно до вимог 12.3 Правил дорожнього руху.

В умовах місця події, водій автомобіля «КамАЗ» р.н. НОМЕР_2 , ОСОБА_3 не мав технічної можливості запобігти наїзду на пішохода ОСОБА_5 своєчасним застосуванням екстреного гальмування із зупинкою автомобіля до місця наїзду.

При заданому механізмові події, дії водія автомобіля «КамАЗ» рн НОМЕР_1 ОСОБА_3 невідповідності вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху, не вбачається.

Відповідно до висновку експерта №122-Е, який був проведений в ході досудового розслідування кримінального провадження № 0000791, судово-медичний експерт прийшов до висновку, що ушкодження на тілі загиблої ОСОБА_5 виникли прижиттєво, за дуже короткий проміжок часу до настання смерті від дії тупого предмету предметів, що діяли з великою силою і могли утворитись в умовах дорожньо-транспортної події при переїзді колесами вантажного транспорту через ділянку голови та верхньої третини тулубу, на що вказує характер та локалізація виявлених ушкоджень.

Крім того, судовим експертом встановлено, що при судово-токсикологічному дослідженні крові трупа ОСОБА_5 виявлено етиловий спирт в концентрації 2,96 %, що стосовно живих осіб відповідає сильному алкогольному сп`янінню.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_3 ).

Позивачі ОСОБА_2 і ОСОБА_1 є діти загиблої ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвами про народження Серія НОМЕР_4 та Серія НОМЕР_5 .

Станом на дату настання ДТП, відповідальність водія за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб, була застрахована у АТ "СК "Мега-Гарант" за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО 2534991, який діяв на момент настання ДТП станом на 30.10.2020.

Судом встановлено, що 10.11.2020 ОСОБА_7 (брат) отримав матеріальну допомогу на поховання сестри ОСОБА_5 в сумі 14 000 грн. претензій не має, про що свідчить відповідна розписка.

Відповідач ОСОБА_3 є учасником бойових дій, нагороджений відзнакою «ЗАХИСНИК СОЛЕРАДА» а також «ЗА ОБОРОНУ БАХМУТА». Проходить лікування в відділенні офтальмології № 2 КП «Дніпропетровська обласна клініка офтальмологічна лікарня», діагноз: рецидивуючий фібринозно-пластичний увеїт правого ока в стадії загострення. Відповідач проживає разом із донькою ОСОБА_8 2012 року народження. Працює водієм автотранспортних засобів ДП «ОБЛТЕПЛОМЕРЕЖА» КП «ДНІПРОТЕПЛОЕНЕРГО» ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСНОЇ РАДИ» де характеризується позитивно, розмір його доходу за період з червня по грудень 2024 року становить 95118,75 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги спричинення позивачам моральної шкоди, не доведені.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції.

Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до статті 23 ЦК України кожна особа, має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою зокрема щодо членів її сім`ї.

За змістом статті 1167 ЦК України, якщо моральної шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, така моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, слід враховувати, що відповідно до ст.1187 ЦК України шкода, завдана особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок, і оскільки завдання шкоди є наслідком дії джерела підвищеної небезпеки незалежно від наявності вини завдавача шкоди. При цьому в такому випадку відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду) лише, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст.1187 ЦК України, п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

При цьому слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч.1 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Оскільки зазначена норма не містить вичерпного переліку видів джерел підвищеної небезпеки (видів підвищеної небезпечної діяльності), суд, беручи до уваги особливі властивості предметів, речовин або інших об`єктів, що використовуються в процесі діяльності, має право визнати джерелом підвищеної небезпеки також й іншу діяльність. До цих особливих властивостей слід відносити створення підвищеної ймовірності завдання шкоди через неможливість повного контролю за ними з боку людей.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц (провадження № 14-497цс18) зазначено, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець.

Колегією суддів встановлено, що 30.10.2020 року близько 10 год. 53 хв. в Дніпропетровській обл., с.Улянівка, по вул. Центральній відбулася дорожньо-транспортна пригода, в якій водій ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 керуючи автомобілем марки "КамАЗ", р.н. НОМЕР_1 скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Внаслідок даної ДТП ОСОБА_5 від отриманих травм померла.

30.10.2020 за фактом настання цієї події внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі за текстом - ЄРДР) за № 0000791 та розпочато досудове розслідування за ч. 2 ст. 286 КК України.

Постановою слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Дніпропетровській області від 30.06.2021 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР під №0000791, було закрито.

Як вбачається з Постанови слідчого про закриття кримінального провадження внесеного до ЄРДР під №0000791 від 30.10.2020 року, факт наїзду було встановлено в ході досудового розслідування кримінального провадження, та між наїздом на загиблу ОСОБА_5 автомобілем КамАЗ р.н. НОМЕР_1 під керуванням Відповідача ОСОБА_3 (тобто джерелом підвищеної небезпеки в розумінні ст. 1187 ЦК України), та смертю ОСОБА_5 , наявний причинно-наслідковий зв`язок, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи №122-Е.

Позивачі ОСОБА_2 і ОСОБА_1 є діти загиблої ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвами про народження Серія НОМЕР_4 та Серія НОМЕР_5 .

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.

Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), від 23 листопада 2022 року в справі № 686/13188/21 (провадження № 61-3943св22), від 19 квітня 2023 року в справі № 336/10216/21 (провадження № 61-73св23).

Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).

Таким чином розмір моральної шкоди не є конкретно визначеною сумою, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У відповідності до вимог статті 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Частинами першою-третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Таким чином, судом встановлено, що смерть мати позивачів, сталася внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, а саме наїзду автомобілем марки "КамАЗ", р.н. НОМЕР_1 під керуванням відповідача ОСОБА_3 , а також враховуючи, що відповідачем не подано, судом не встановлено будь-яких доказів, які б доводили, що смерть матері позивачів сталася внаслідок непереборної сили, то саме відповідач несе відповідальність за спричинену позивачам шкоду, в тому числі і за моральну, яка підлягає відшкодуванню позивачам як синам померлої.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла до висновку, що в силу положення ст.ст.1167, 1187, 1193 ЦК України, відповідач не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану позивачам моральну шкоду, особиста недбалість та необережність самої загиблої є підставою для зменшення розміру відшкодування.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

На підставі вищевикладеного та враховуючи ступінь, глибину моральних страждань, понесених позивачами, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачів по 5000 грн., кожному на відшкодування спричиненої моральної шкоди .

Відшкодування моральної шкоди в даному розмірі на думку суду буде співмірним із спричиненою позивачам моральною шкодою, та відповідатиме принципам розумності і справедливості і не матиме наслідком збагачення позивачів за рахунок відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом позивачі були звільненні від сплати судового збору на підставі положення п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Зі змісту положень п. 3 ч. 3 ст. 175, п. 1. ч. 1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Позивачі подали позов про стягнення моральної шкоди, завданої смертю та визначили її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою.

Такий висновок міститься в Постанові Верховного Суду від 28 листопада 2018 року справа № 761/11472/15-ц.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Так, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Тому, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір за розгляд справи у суді першої та апеляційної інстанції, у розмірі 471,77 грн.

Керуючись статтями. 141, 374, 376, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах яких діє Заставний Роман Андрійович задовольнити частково.

Рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 15 квітня 2025 рок скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 і ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_7 ), 5 000,00 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок в якості відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_8 ), 5 000,00 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок в якості відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_6 ) на користь держави судовий збір у розмірі 471,77 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: О.В. Халаджи

О.В. Агєєв

Т.В. Космачевська

Повний текст судового рішення складено 1 жовтня 2025 року.

Головуючий-суддя О.В. Халаджи