Справа № 347/74/24
Провадження № 22-ц/4808/959/25
Головуючий у 1 інстанції Сольський В. В.
Суддя-доповідач Луганська
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Луганської В.М.

суддів Девляшевського В.А., Мальцевої Є.Є.,

за участю секретаря Кузів А.В.

учасники справи

позивачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2

відповідачі - ОСОБА_3 , Яблунівська селищна рада Косівського району,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Івано-Франківського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , в інтересах якого діє ОСОБА_4 ,

на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25 квітня 2025 року, ухвалене судом у складі судді Сокольського В.В.,

за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Яблунівської селищної ради Косівського району про визнання недійсним рішення і державного акту про право власності на земельну ділянку та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку,

в с т а н о в и в:

У лютому 2025 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3 , Яблунівської селищної ради Косівського району про визнання недійсним рішення Лючанської сільської ради (правонаступником якої є Яблунівська селищна рада Косівського району Івано-Франківської області) № 17-9/2007 від 05.06.2007 року, згідно з яким передано у власність ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,5405 га, місце розташування якої: с. Люча, присілок Нижній Рушір, Косівського району Івано-Франківської області;

визнати недійсним виданий ОСОБА_3 . Державний акт серія ЯД № 846144 від 08.10.2007 року про право власності на земельну ділянка з кадастровим номером :01:003:0040, площею 0,5405 га, місце розташування якої: с. Люча, присілок Нижній Рушір, Косівського району Івано-Франківської області;

скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на земельну ділянку загальною площею 0,5405 га (кадастровий номер :01:003:0040), що розташована: с. Люча, присілок Нижній Рушір, Косівського району Івано-Франківської області.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина, до складу якої входила земельна ділянка загальною площею 0,8545 га, в тому числі: 0,2476 га ділянка № НОМЕР_1 для обслуговування житлового будинку; 0,0708 га ділянка № НОМЕР_1 а для ведення особистого селянського господарства; 0,5364 га ділянка АДРЕСА_1 для ведення особистого селянського господарства.

Позивачі 13 березня 2008 року отримали свідоцтво про право на спадщину за заповітом та успадкували кожен по 7/18 частини земельної ділянки загальною площею 0,8545 га, що включає в себе: а) ділянку № НОМЕР_1 площею 0,2476 га для обслуговування житлового будинку; б) ділянку № НОМЕР_1 а площею 0,0708 га для ведення особистого селянського господарства; в) ділянку № 1б площею 0,5364 га для ведення особистого селянського господарства.

Ще на 2/9 частини вказаної земельної ділянки загальною площею 0,8545 га не видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ОСОБА_6

02 серпня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Науково-виробничого підприємства «ГІС» з заявою про виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства яка розташована в с. Люча, присілок Нижній Рушір Косівського району Івано-Франківської області.

Згідно відповіді ТОВ науково-виробниче підприємства «ГІС» від 04.08.2022 року, виготовити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства яка розташована в с. Люча, присілок Нижній Рушір, Косівського району Івано-Франківської області, не можливо у зв`язку з тим, що на вказаному замовником місці розташування земельної ділянки вже є зареєстрована земельна ділянка площею 0,5405 га, кадастровий номер :01:003:0040, цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства.

Позивачам стало відомо, що рішенням Лючанської сільської ради, правонаступником якої є Яблунівська селищна рада Косівського району Івано-Франківської області, № 17-9/2007 від 05.06.2007 року передано у власність ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,5405 га для ведення особистого селянського господарства, вказаній земельній ділянці присвоєно кадастровий номер площею :01:003:0040 та видано Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,5405, серія ЯД № 846144 від 08.10.2007 року.

Згідно висновку експерта за результатами проведення земельно-технічної експертизи № 09/11/23 від 09 листопада 2023 року земельна ділянка з кадастровим номером :01:003:0040, площею 0,5405 га накладається на земельну ділянку загальною площею 0,8545 га наданій, ОСОБА_5 (правонаступник ОСОБА_2 ) відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серія IVІФ № 038391 від 28.02.1995 року. Площа накладання становить 0,3701 га.

Вказане порушує право позивачів, як власників земельної ділянки, просили суд задовольнити їх позовні вимоги.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25 квітня 2025 року позов задоволено.

Визнано недійсним рішення Лючанської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області № 17-9/2007 від 05.06.2007 року про передачу у власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,5405 га, що розташованої в с. Люча, присілок Нижній Рушір Косівського району Івано-Франківської області.

Визнано недійсним виданий ОСОБА_3 державний акт серії ЯД № 846144 від 08.10.2007 року про право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:003:0040 площею 0,5405 га, місце розташування якої: с. Люча, присілок Нижній Рушір Косівського району Івано-Франківської області.

Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку загальною площею 0,5405 га, кадастровий номер :01:003:0040, що розташована в с. Люча, присілок Нижній Рушір Косівського району Івано-Франківської області.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_3 , в інтересах якого діє ОСОБА_4 , звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування усіх фактичних обставин справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Коломийського міськрайонного суду від 25 квітня 2025 року, ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом не враховано, що площа накладки земельної ділянки (згідно висновку експерта) становить 0,3701 га, а не цілої земельної ділянки, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_3 , що унеможливлює позбавлення його права власності на іншу частину земельної ділянки площею 0,1749 га, яка набута ним правомірно. Судом не враховано висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2025 року у справі № 446/478/19, згідно яких не може бути належним (правомірним) спосіб захисту, який спричиняє втручання у право на майно, щодо якого немає спору. Визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування та повернення сторін у попередній стан призведе до того, що відповідач буде позбавлений права власності не тільки на ту частину земельної ділянки, яка накладається на земельну ділянку позивачів, а й на ту частину земельної ділянки, яка не є спірною і правомірність надання у власність відповідача якої не ставиться під сумнів. Таке втручання не може визнаватися законним. З огляду на встановлені судом обставини,належним способом захисту порушеного права є віндикаційний позов, а саме позов про витребування частини земельної ділянки, що накладається.

Вважає, що позовні вимоги позивачів визнання недійсним рішення і державного акту про право власності на земельну ділянку та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку є не ефективним способом захисту. Позивачі позовних вимог про витребування спірної земельної ділянки не заявляли, тому заявлені ним позовні вимоги про визнання недійсним рішення і державного акту про право власності на земельну ділянку та скасування державної реєстрації права власності на земельну не є ефективним способом захисту права. Обрання неефективного способу захисту є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову позовних вимог позивачів.

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_7 , подав відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначив, що в апеляційній скарзі не вказано скаржником, які обставини судом не з`ясовано, які судом порушено норми процесуального чи норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги зводяться тільки до обрання позивачами неефективного способу захисту.

Вважає, що правові висновки ВП ВС викладені у постанові від 22.01.2025 року у справі № 446/478/19, на які посилається скаржник, ґрунтуються на нормах, що урегульовують особливий режим земель залізничного транспорту (ст.ст. 68, 84, 92 ЗК України, ст.ст.11,23 Закону України «Про транспорт», ст. 6 Закону України «Про залізничний транспорт», ЗУ «Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування») дані правові норми передбачають, особливого суб`єкта АТ «Українська залізниця», який здійснює свої повноваження виключно в порядку визначеному Статутом і Законом; набуття даним суб`єктом виключно права постійного користування даною категорією земель. Також, у справі № 446/478/19 власне земельна ділянка, що відносяться до земель залізничного транспорту не існувала, а заінтересована особа намагалася тільки її оформити.

Водночас оскаржуване рішення Коломийського міськрайонного суду від 25.04.2025 року у справі № 347/74/24 ґрунтується на зовсім інших нормах права, зокрема ст.ст.78, 791, 90, 116, 118, 122, 152, 155, 198 ЗК України дані правові норми передбачають правовий режим земельних ділянок для обслуговування житлового будинку та для ведення особистого селянського господарства, суб`єктами є звичайні фізичні особи і спір стосується права приватної власності на земельну ділянку. Земельна ділянка загальною площею 0,8545 га, що належала ОСОБА_5 відповідно до Державного акту на право приватної власності на землею серія IVІФ № 038391 від 28.02.1995 року існувала ще з 1995 року та була оформлена згідно з чинним на той момент законодавством.

У 2008 році позивачі отримали свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку загальною площею 0,8545 га, згідно Державного акту на право приватної власності на землею серія IVІФ № 038391, від 28.02.1995 року. Однак, внести інформацію про успадковану земельну ділянку до Державного земельного кадастру не змогли, оскільки рішенням Лючанської сільської ради від 05.06.2007 р. ОСОБА_3 передана земельна ділянка площею 0,5405 га, що накладається на земельну ділянку позивачів.

Віндикація передбачає право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Однак, в даному спорі це зробити неможливо, оскільки земельна ділянка позивачів і земельна ділянка відповідача різні за площею та конфігурацією, у зв`язку з незаконним рішенням сільської ради відбулося тільки часткове накладання, будь-яка зміна площі земельної ділянки відповідача призведе до припинення її існування як об`єкта цивільних прав, незаконні дії відповідача перешкоджають позивачам у виготовленні технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), її державної реєстрації та присвоєння їй кадастрового номеру.

Позивачі обрали належний спосіб захисту порушеного права, що знайшло своє відображення у правових висновках ВС, зокрема в постанові ВС від 08.08.2018 року в справі № 361/9581/14-ц, постанові ВС від 08.11.2018 року в справі № 60/1118/16-ц, від 10.10.2018 у справі № 362/884/16-ц.

У судовому засіданні представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 підтримала апеляційну скаргу, посилаючись на доводи апеляційної скарги.

У судовому засіданні представник позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - ОСОБА_7 заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що згідно висновку експерта за результатами проведення земельно-технічної експертизи № 09/11/23 від 09 листопада 2023 року земельна ділянка з кадастровим номером :01:003:0040, площею 0,5405 га накладається на земельну ділянку загальною площею 0,8545 га, яка належала ОСОБА_5 (правонаступник ОСОБА_2 ) відповідно до Державного акту на право приватної власності на землею серія IVІФ № 038391, від 28.02.1995 року. Площа накладання становить 0,3701 га. (а.с. 22-42). Право власності ОСОБА_5 на земельну ділянку виникло раніше ніж було прийнято рішення Лючанської сільської рада № 17-9/2007 від 05 червня 2007 року про передання у власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,5405 га для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :01:003:0040. Суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених вимог позивачів та зазначив, що визнання недійсним та скасування державного акту на право власності за земельну ділянку не є позбавленням права власності відповідача на земельну ділянку, а лише є скасуванням оформлення такої земельної ділянки в певних її межах, що може бути усунуто складанням належної земельної документації. Заявлені позивачами в заяві вимоги в даній ситуації будуть ефективним способом захисту їх порушених прав.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду не в повній мірі відповідають обставинам справи та вимогам закону, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до Державного акту на право власності на землю серії IV-ІФ від 28 лютого 1995 року за ОСОБА_5 на підставі рішення ХІІІ сесії ХХІ скликання Лючанської сільської ради народних депутатів від 01 грудня 1993 року передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,8545 гектарів в межах згідно з планом, для будівництва та обслуговування житлового будинку, ведення особистого підсобного господарства.

ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина, до складу якої входила в тому числі вказана земельна ділянка.

13.03.2008 року ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 частини спадкового майна, яке складається, в тому числі, і з 7/9 частини земельної ділянки загальною площею 0,8545 га, що включає в себе: а) ділянка № НОМЕР_1 площею 0,2476 га, для обслуговування житлового будинку; б) ділянка АДРЕСА_1 площею 0,0708 га, для ведення особистого селянського господарства; в) ділянка АДРЕСА_1 площею 0,5364 га, для ведення особистого селянського господарства.

13.03.2008 року ОСОБА_2 отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 частини спадкового майна, яке складається, а тому числі, і з 7/9 частини земельної ділянки загальною площею 0,8545 га, що включає в себе: а) ділянка № НОМЕР_1 площею 0,2476 га, для обслуговування житлового будинку; б) ділянка АДРЕСА_1 площею 0,0708 га, для ведення особистого селянського господарства; в) ділянка АДРЕСА_1 площею 0,5364 га, для ведення особистого селянського господарства.

Ще на 2/9 частини земельної ділянки загальною площею 0,8545 га не видане свідоцтво про право на спадщину за законом на ОСОБА_6 .

Рішенням Лючанської сільської ради (правонаступником якої є Яблунівська селищна рада Косівського району Івано-Франківської області розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 р. № 714-р) № 17-9/2007 від 05.06.2007 року ОСОБА_3 передано у власність земельну ділянку площею 0,5405 га для ведення особистого селянського господарства.

Технічна документація по складанню державного акту на право власності на земельну ділянку на замовлення ОСОБА_3 містить довідку Лючанської сільської ради від 02.07.2007 року № 510, відповідно до якої ОСОБА_3 згідно записів земельно-облікової книги за 1999 рік є користувачем земельної ділянки площею 0,5405 га.

На підставі вказаної технічної документації на землю та рішення Лючанської сільської ради ОСОБА_3 видано Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,5405 га з кадастровим номером :01:003:0040 серія ЯД № 846144 від 08.10.2007 року.

Згідно висновку експерта за результатами проведення земельно-технічної експертизи № 09/11/23 від 09 листопада 2023 року земельна ділянка з кадастровим номером :01:003:0040, площею 0,5405 га накладається на земельну ділянку загальною площею 0,8545 га, яка належала ОСОБА_5 (правонаступник ОСОБА_2 ) відповідно до Державного акту на право приватної власності на землею серія IVІФ № 038391, від 28.02.1995 року. Площа накладання становить 0,3701 га.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У частині першій статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (близькі за змістом висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15, від 11 вересня 2019 у справі № 487/10132/14 (пункт 89), від 16 червня 2020 у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17 (пункт 55) та ін.).

Отже, спосіб захисту повинен відповідати змісту порушеного права та природі спірних правовідносин.

Звертаючись до суду з позовом позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 зазначали, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:003:0040 площею 0,5405 га, яка передана у власність ОСОБА_3 на підставі рішення Лючанської сільської ради № 19/2007 від 05.06.2007 року, накладається на земельну ділянку загальною площею 0,8545 га, яка була надана ОСОБА_5 відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серія IVІФ № 038391 від 28.02.1995 року, частину якої успадкували позивачі, та зазначили, що площа накладання становить 0,3701 га

Оскільки належна на праві власності земельна ділянка ОСОБА_3 накладається на земельну ділянку, належну на праві власності позивачам, останні пред`явили позов про визнання незаконним та скасування рішення сільської ради, визнання недійсним державного акта на право власності на землю, та скасування державної реєстрації права власності за відповідачам на земельну ділянку з кадастровим номером :01:003:0040 площею 0,5405 га.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 січня 2025 року у справі № 446/478/19 (провадження № 14-90цс23) зазначила, що усталеною є практика Великої Палати Верховного Суду про неефективність такого способу захисту прав особи, як визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, яке виконано на час звернення з позовом до суду, є неефективним. Зазначене рішення вичерпало свою дію виконанням (близькі за змістом висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 вересня 2022 року у справі № 483/448/20, пункт 9.67; від 05 липня 2023 року у справі № 912/2797/21, пункт 8.13; від 12 вересня 2023 року у справі № 910/8413/21, пункт 180; від 11 червня 2024 року у справі № 925/1133/18, пункт 143).

Оскаржуване рішення Лючанської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області № 17-9/2007 від 05.06.2007 року про передачу у власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,5405 га, що розташованої в с. Люча, присілок Нижній Рушір Косівського району Івано-Франківської області вичерпало свою дію виконанням (на підставі рішення ради видано державний акт на право власності на земельну ділянку).

Визнання цього рішення недійсним не поновить порушене право або законний інтерес позивачів.

Крім того, рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване.

Суд незалежно від того, оскаржене відповідне рішення чи ні, має самостійно дати правову оцінку рішенню органу державної влади чи місцевого самоврядування та викласти її у мотивувальній частині судового рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 109), від 12 вересня 2023 у справі № 910/8413/21 (пункт 181)).

У такій категорії спорів позивач може, зокрема, обґрунтовувати свій позов протиправністю рішення органу місцевого самоврядування, відповідно до якого відповідачу було передано частину земельної ділянки, яка накладається на його земельну ділянку. Натомість суд має надати оцінку відповідному рішенню органу місцевого самоврядування в мотивувальній частині судового рішення.

Метою позову позивачів є поновлення володіння їх частками земельної ділянки у межах, які вони вважають порушеним, у зв`язку з накладанням земельної ділянки відповідача на їх земельну ділянку.

Судом встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:003:0040, площею 0,5405 га накладається на земельну ділянку загальною площею 0,8545 га, яка належала ОСОБА_5 відповідно до Державного акту на право приватної власності на землею серія IVІФ № 038391, від 28.02.1995 року та частину якої успадкували позивачі. Площа накладання становить 0,3701 га.

У своїх висновках Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що позивач з дотриманням правил статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння кінцевого набувача.

Для такого витребування не потрібно заявляти вимоги про визнання незаконними та недійсними рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, рішень, записів про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за незаконним володільцем, самої державної реєстрації цього права, договорів, інших правочинів щодо спірного майна, у тому числі документів (свідоцтв, державних актів тощо), що посвідчують відповідне право.

Такі вимоги є неналежними, зокрема неефективними, способами захисту права власника. Їхнє задоволення не відновить володіння позивачем його майном. Тому не допускається відмова у віндикаційному позові, наприклад, з тих мотивів, що рішення органу влади, певний документ, рішення, відомості чи запис про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно не визнані незаконними або що позивач їх не оскаржив [див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (пункти 99, 100), від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункти 86, 94, 147), від 05 грудня 2018 року у справі № 522/2202/15-ц (пункти 73-76), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (пункти 38,39), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (пункт 34), від 11 лютого 2020 року у справі № 922/614/19 (пункт 50), від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (пункт 10.29), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункти 148-151, 153, 154, 167, 168)].

З урахуванням наведеного, вимоги про скасування рішення сільської ради про передачу у власність земельної ділянки ОСОБА_3 та визнання недійсними державного акта на право власності на землю, скасування державної реєстрації права власності земельної ділянки відповідача не приведуть до відновлення порушених прав та інтересів позивачів, тобто не є належним та ефективним способом захисту.

Належним способом захисту позивачів є віндикаційний позов.

Крім того, зміст позовної заяви свідчить про те, що у цій справі позивачі заявили вимогу про визнання недійсним рішення Лючанської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області № 17-9/2007 від 05.06.2007 року про передачу у власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,5405 га, що розташованої в с. Люча, присілок Нижній Рушір Косівського району Івано-Франківської області, тобто скасувати правовий титул (визнати недійсним відповідне рішення щодо всієї земельної ділянки, а не тільки тієї її частини, що накладається на земельну ділянку відповідача).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 січня 2025 року у справі № 446/478/19 (провадження № 14-90цс23) звернула увагу на те, що не може бути належним (правомірним) спосіб захисту, який спричиняє втручання у право на майно, щодо якого немає спору

З урахуванням викладеного, в контексті обставин цієї справи та заявлених позовних вимог належним (правомірним) способом захисту може бути позов речово-правового характеру, зокрема віндикаційний позов про витребування тієї частини земельної ділянки, що належить на праві власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , та накладається на земельну ділянку, що знаходиться у власності ОСОБА_3 , і доводи апеляційної скарги в цій частини є слушними.

Враховуючи обрання позивачами неналежного способу захисту рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Правовідносини у справі, що переглядається, та у справі № 446/478/19 є подібними, оскільки Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 січня 2025 року у справі № 446/478/19 вирішувала питання щодо способу захисту прав законного володільця земельної ділянки, на яку частково накладаються земельні ділянки, що перебувають у власності інших осіб. У п.125, 126 вказаної постанови зазначено, «що не може бути належним (правомірним) спосіб захисту, який спричиняє втручання у право на майно, щодо якого немає спору. Іншими словами, визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування та повернення сторін у попередній стан призведе до того, що відповідач буде позбавлений права власності не тільки на ту частину земельної ділянки, яка накладається на земельну ділянку позивача, а й на ту частину земельної ділянки, яка не є спірною і правомірність надання у власність відповідача якої не ставиться під сумнів. Таке втручання не може визнаватися законним.

Віндикаційний позов дає змогу більшою мірою вирішити питання втручання у право особи на мирне володіння майном, забезпечує дотримання пропорційності та балансу інтересів, дослідження добросовісності набувача майна, що є важливим для розгляду подібних спорів».

Тому заперечення представника позивачів - ОСОБА_8 про те, що висновки, які викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2025 року у справі № 446/478/19 не підлягають врахування при розгляді даної справи з огляду на відмінність правовідносин не заслуговують на увагу.

Посилання представника позивачів про те, що позивачі обрали належний спосіб захисту порушеного права, що знайшло своє відображення у правових висновках ВС, зокрема в постанові ВС від 08.08.2018 року в справі № 361/9581/14-ц, постанові ВС від 08.11.2018 року в справі № 60/1118/16-ц, від 10.10.2018 у справі № 362/884/16-ц. не заслуговує на увагу, оскільки Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи № 755/10947/17 зазначила, що незалежно від того, чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною першою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що є підстави для перерозподілу судових витрат пропорційно розміру задоволених вимог.

При зверненні з апеляційною скаргою ОСОБА_3 сплачено судовий збір у розмірі 3028, 00 грн , що підтверджується платіжною інструкцією від ( т. 2 а.с. 33).

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено, тому з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі по 1514, 00 грн з кожного.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, Івано-Франківський апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якого діє ОСОБА_4 , задовольнити.

Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25 квітня 2025 року скасувати, ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Яблунівської селищної ради Косівського району про визнання недійсним рішення, державного акту про право власності на земельну ділянку та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_2 , адресапроживання: АДРЕСА_2 , ОСОБА_9 , ідентифікаційнийномер платникаподатків НОМЕР_3 , адреса проживання: АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_3 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_4 , адреса проживання: АДРЕСА_4 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі по 1514, 00 грн з кожного.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 03 жовтня 2025 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді: В.А. Девляшевський

Є.Є. Мальцева