Житомирський апеляційний суд
Справа №291/1588/24 Головуючий у 1-й інст. Митюк О. В.
Категорія 39 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2025 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Коломієць О.С., Шевчук А.М.,

розглянувши у письмовому провадженні у місті Житомирі цивільну справу №291/1588/24 за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на заочне рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 20 травня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Митюк О.В. в селищі Ружин,

в с т а н о в и в :

У грудні 2024 року представник Акціонерного товариства «Акцент-Банк» (далі АТ «Акцент-Банк», А-Банк, Банк, позивач) звернувся до суду з позовом, де просив стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №б/н від 30 серпня 2023 року у розмірі 10 105,65 грн, яка станом на 05 грудня 2024 року складається із: 6 993,60 грн заборгованість за кредитом; 3 112,05 грн заборгованість по відсоткам, 0,00 грн - штрафи. Також просив суд стягнути судові витрати у розмірі 3028 грн.

В обґрунтування позову зазначав, що 30 серпня 2023 року ОСОБА_1 приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг в A-Банку з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського рахунку.

На підставі поданої анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в A-Банку відповідачкою ініційовано встановлення кредитного ліміту на її банківський рахунок і отримання платіжної картки, як засобу доступу до зазначеного рахунку. Відповідачці було надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на рахунок зі сплатою процентів за користування кредитом, у розмірі 40,8% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та видано платіжну картку. Вона підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. Вказував, що всі основні умови кредитування доведені відповідачеві, що підтверджується її підписом в паспорті споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка».

Представник зазначав, що АТ «А-Банк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці кредит (становив кредитний ліміт) у розмірі відповідно до договору, проте остання не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором.

У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором, відповідачка станом на 05 грудня 2025 року має заборгованість у розмірі 10 105,65 грн, яка складається із: 6 993,60 грн - заборгованість за кредитом; 3 112,05 грн - заборгованість за відсотками. Враховуючи вищевикладене, просив задовольнити позов в повному обсязі.

Заочним рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 20 травня 2025 року позовні вимоги АТ «Акцент-Банк» задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором №б/н від 30 серпня 2023 року у розмірі 6 993,60 грн та 2095,60 грн судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду в частині незадоволених позовних вимог, представник АТ «Акцент-Банк» подав апеляційну скаргу, де просить його скасувати в цій частині та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду в оскаржуваній частині є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Вказує, що відповідачка в анкеті-заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в А-Банку підтвердила під розпис факт ознайомлення з Умовами і Правилами надання банківських послуг та зобов`язалася в подальшому регулярно знайомитися зі змінами до них, викладеними на сайті банку.

Звертає увагу на те, що посилання суду першої інстанції на постанову Верховного Суду від 03.07.2019 по справі №342/180/17 є необґрунтованим, оскільки у вказаній справі розглядався випадок, коли тарифи банку не було підписано боржником, у даній справі банком долучено паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», а також і заява щодо встановлення кредитного ліміту, в якій чітко зазначені всі обговорені умови кредитування, строки, процента ставка та інше.

Зазначає, що заяву підписано боржником за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Свою згоду на використання електронного підпису відповідачка надала у Анкеті-Заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Банку.

Також вказує, що в даному випадку потрібно використовувати не постанову Верховного Суду від 03.07.2019 року по справі №342/180/17, а іншу судову практику (яка наявна по справах, де присутній Паспорт споживчого кредиту, якого не було у справі №342/180/17), а саме на постанову Верховного Суду від 02 грудня 2020 року по справі №284/157/20, яка зазначає наступне:

«Разом з тим суди не звернули уваги на те, що в матеріалах справи наявний підписаний відповідачем паспорт споживчого кредиту, в якому також визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування (а. с. 14-15).

Ураховуючи викладене, суди у порушення вимог статей 81, 367, 374 ЦПК України з урахуванням повноважень суду не врахували те, що оскільки сторонами було погоджено, зокрема процентну ставку, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, то суду слід було визначити й стягнути таку заборгованість відповідно до положень закону та підписаних відповідачем анкети-заяви та паспорту споживчого кредиту.

Підписавши вказану анкету-заяву, яка є складовою частиною кредитного договору, та паспорт споживчого кредиту ОСОБА_1 відповідно до статей 3, 627 ЦК України добровільно погодився на такі умови кредитного договору, взяв на себе відповідні зобов`язання.»

Крім того представник зазначав щодо сумнівів суду відносно розрахунку заборгованості, то вони є необґрунтованими, однак на підтвердження вірності розрахунку Банк надавав банківську виписку.

Ухвалами Житомирського апеляційного суду від 03 липня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та справу призначено до розгляду.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України ( частина 1 статті 368 ЦПК України).

Враховуючи наведене, розгляд справи здійснюється без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною 5 статті 268, статті 381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав відповідачу строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування, зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, наявні правові підстави для розгляду справи у порядку письмового провадження без участі сторін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою.

Задовольняючи частково позов і відмовляючи у частині стягнення відсотків за користування кредитом, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме долучений до позову Витяг з Умов та Правил розуміла відповідачка та ознайомилася та погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк». Також анкета-заява не містить відомостей щодо домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами.

Колегія суддів не погоджується з висновками місцевого суду, мотивуючи таким.

Як убачається із матеріалів справи 30 серпня 2023 року ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг приєдналася до Умов і Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк», шляхом підписання відповідної анкети-заяви. Своїм підписом у заяві відповідачка підтвердила, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами складає договір про надання банківських послуг (а.с.8).

На підтвердження позовних вимог АТ «А-Банк» надано копію анкети-заяви ОСОБА_1 від 30 серпня 2023 року, відповідно до якої відповідачка приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «А-Банк».

Згідно змісту анкети-заяви споживач погодилася з тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг.

Відповідно до копії довідки, долученої до позовної заяви, ОСОБА_1 відкрито рахунок № НОМЕР_1 та видано наступні картки: № НОМЕР_2 , строком дії до грудня місяця 2031 року; № НОМЕР_3 , строком дії до грудня місяця 2031 року, № НОМЕР_4 , строком дії до грудня місяця 2031 року (а.с. 18).

Згідно інформації, зазначеної у копії довідки за лімітами за кредитним договором клієнта ОСОБА_1 , останній 30 серпня 2023 року був встановлений кредитний ліміт в сумі 7000,00 грн., який в подальшому цього ж дня був збільшений до 7 000,00 грн., 16 жовтня 2023 року збільшено до 7 000,00 грн (а.с.19).

Факт користування відповідачкою кредитними коштами підтверджений доданою до матеріалів справи випискою по картці за період з 30 серпня 2023 року по 05 грудня 2024 року (а.с. 13-17).

Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості станом на 05 грудня 2024 року заборгованість ОСОБА_1 перед АТ «Акцент-Банк» за кредитним договором №б/н від 30 серпня 2023 року становить 10 106,65 грн, з яких: 6 993,60 грн заборгованість за кредитом; 3 112,05 грн заборгованість по відсоткам, 0,00 грн - штрафи.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення, колегія суддів враховує наступне.

За приписами частини 1, 2 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

За змістом частини 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 ЦК України).

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Правовідносини з приводу надання кредиту регулюються Цивільним кодексом України та Законом України «Про банки та банківську діяльність».

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банківським кредитом визнається будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, сплати процентів за її користування та інших зборів з такої суми.

Правовою формою щодо оформлення відносин сторін є кредитний договір.

В силу частини 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Встановлено, що 30 серпня 2023 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в А-Банку.

Також, 30 серпня 2023 року ОСОБА_1 підписала Паспорт споживчого кредиту простим електронним підписом.

Матеріалами справи також підтверджено отримання картки та встановлення кредитного ліміту згідно підписаної анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку від 30 серпня 2023 року.

Випискою по картці за період з 30 серпня 2023 року по 05 грудня 2024 року також підтверджено користування ОСОБА_1 кредитними коштами.

Відтак, колегія суддів дійшла висновку про укладеність вищевказаного договору про надання споживчого кредиту між відповідачкою та АТ «Акцент-Банк».

За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності договору про надання банківських послуг в А-Банку. Зазначений договір недійсним не визнано.

Відповідно до частини 1 статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ч. 1 ст. 629 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 1 статті 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У частині 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частини 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Акцент-Банк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд першої інстанції відмовляючи у стягненні відсотків із позичальника на користь позивача мотивував своє рішення тим, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме із долученим до справи Витягом Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку відповідачка була ознайомлена та розуміла умови надання кредиту, зокрема, щодо нарахування відсотків за його користування.

Однак, таке твердження місцевого суду спростовується змістом підписаних ОСОБА_1 заяви щодо встановлення кредитного ліміту за карткою/рахунком (а.с. 8-10), а також Паспорту споживчого кредиту, відповідно до яких, їй надається кредит на наступних умовах:

-сума кредиту - до 200 000,00 грн.,

- загальні витрати за кредитом - 109 120,95 грн,

-орієнтовна загальна вартість кредиту - 134 120,95 грн;

-відсоткова ставка - 40,8 річних, реальна річна ставка - 49,34 % річних;

- спосіб отримання кредит - платіжна картка (а.с. 11-12).

Відтак, сторони погодили істотні умови кредитного договору позики, а саме розмір кредиту, строк кредитування та відсоткову ставку.

Відповідно до довідки за картами ОСОБА_1 відкрито рахунок № НОМЕР_1 та видано наступні картки: № НОМЕР_2 , строком дії до грудня місяця 2031 року; № НОМЕР_3 , строком дії до грудня місяця 2031 року, № НОМЕР_4 , строком дії до грудня місяця 2031 року.

З довідки за лімітами ОСОБА_1 слідує, що розмір кредитного ліміту банком змінювався: останній 30 серпня 2023 року був встановлений кредитний ліміт в сумі 7000,00 грн., який в подальшому цього ж дня був збільшений до 7 000,00 грн., 16 жовтня 2023 року збільшено до 7 000,00 грн.

Згідно наданого банком розрахунку заборгованості станом на 05 грудня 2024 року, заборгованість ОСОБА_1 перед АТ «Акцент-Банк» за кредитним договором №б/н від 30 серпня 2023 року становить 10 106,65 грн, з яких: 6 993,60 грн заборгованість за кредитом; 3 112,05 грн заборгованість по відсоткам, 0,00 грн - штрафи.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів повернення ОСОБА_1 отриманих в кредит коштів зі сплатою відсотків за користування кредитом.

Окрім того, відповідно до виписки по картці ОСОБА_2 за період з 30 серпня 2023 року по 05 грудня 2024 року, вбачається, що відповідачка користувалася кредитною карткою, оплачувала товари та послуги за допомогою кредитних карток. Усього надходжень 37 380,52 грн, усього витрат 47 470,58 грн.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 17.12.2020 у справі №278/2177/15-ц виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти та нараховані відсотки за користування кредитом у добровільному порядку АТ «Акцент-Банк» не повернуті, колегія суддів дійшла висновку, що банк вправі вимагати захисту порушених своїх прав через суд шляхом стягнення заборгованості.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, проаналізувавши зібрані по справі докази та встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги підлягають до задоволення, а рішення суду першої інстанціїу відповідності до положень частини 1 статті 376 ЦПК України скасуванню, із ухваленням нового рішення про задоволенні позову у повному обсязі.

За приписами частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Виходячи з положень статті 141 ЦПК України колегія суддів вважає необхідним стягнути зі ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» 3028,00 грн сплаченого судового збору в суді першої інстанції та 3633,6 грн за її перегляд апеляційним судом, а всього 6661,6 грн.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 1 частини 6 статті 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в сили вимог закону.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» задовольнити.

Заочне рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 20 травня 2025 року в частині відмови у стягненні відсотків за користування кредитними коштами скасувати і ухвалити у цій частині нове рішення.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованість по відсоткам за договором б/н від 30 серпня 2023 року станом на 05 грудня 2024 року у розмірі 3 112,05 грн.

Заочне рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 20 травня 2025 року в частині стягнення із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» судового збору змінити, збільшивши суму стягнення із 2 095,6 грн до 6 661,6 грн.

У решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Судді