Справа № 485/1198/25
Провадження №2-о/485/44/25
РІШЕННЯ

іменем України

03 жовтня 2025 року м. Снігурівка

Снігурівський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючий - суддя Соловйов О.В.,

секретар судового засідання Гусарова І.М.,

за участю заявниці - ОСОБА_1 ,

представника заінтересованої особи військової частини НОМЕР_1 - ОСОБА_22. (в режимі відеокнференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Снігурівка Миколаївської області в порядку окремого провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: військова частина НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , про встановлення факту проживання однією сім"єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу,

встановив:

У червні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вище зазначеною заявою, в якій просить встановити факт її проживання у період з 19 вересня 2018 року по 18 травня 2025 року однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зник безвісти 18 травня 2025 року при виконанні бойового завдання.

Заяву мотивує тим, що з 12 вересня 2018 року вона проживала однією сім`єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 . Шлюб зі зниклим безвісти її цивільним чоловіком ОСОБА_3 вони не реєстрували, оскільки фактично проживали як одна сім"я і в цьому не було потреби. За час проживання однією сім`єю, як чоловіка та дружини, вони вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, займалися благоустроєм будинку в якому проживали за адресою по АДРЕСА_1 , а саме робили ремонт, купували меблі та інші предмети домашнього побуту, також всі свята проводили в колі рідних та друзів. Зниклий безвісти ОСОБА_3 спілкувався з її родичами та гостював у них. 18 травня 2025 року ОСОБА_3 зник безвісти при виконанні бойового завдання по стримуванні російської агресії на позиціях поблизу населеного пункту Нова Полтавка Краматорського району Донецької області, про що свідчить сповіщення № 199 яке виписане на її ім`я та в якому вона вказана як дружина ОСОБА_3 . Факт її проживання з ОСОБА_3 , як чоловіка та дружини, підтверджується довідкою, виданою Снігурівською міською радою, випискою по картковому рахунку про перерахування коштів ОСОБА_3 на її картковий рахунок, що підтверджує факт ведення спільного бюджету, фотокартками, на яких зображені вони разом та в колі її родичів. Встановлення даного факту заявниці потрібно для реалізації своїх прав у повному обсязі в частині комунікації із органами військового управління, можливості подавати заяви до уповноважених органів щодо розшуку ОСОБА_3 , а також ініціювати питання подання документів для збереження та виплати грошового забезпечення ОСОБА_3 .

В судовому засіданні заявниця вимоги заяви підтримала, посилаючись на обставини викладені у заяві. Також зазначила, що ОСОБА_3 ніколи не був одружений та власних дітей взагалі не мав. Вона має сина від першого шлюбу ОСОБА_4 , 2002 року народження, яким опікувався та виховував її цивільний чоловік ОСОБА_3 , у зв"язку з чим й зазначив його як близьку особу в обліково-послужній картці до військового квитка, однак вказав за власним прізвищем " ОСОБА_5 " ОСОБА_6 , а її чомусь зазначив дошлюбним прізвищем " ОСОБА_1 ". Після повномасштабного вторгнення російськими військами на територію України, в період окупації міста Снігурівка вона з сином ОСОБА_6 вимушені були покинути місце свого постійного проживання та виїхали до міста Миколаєва, де зареєструвалися як внутрішньо-переміщені особи за адресою: АДРЕСА_2 , та проживали за вказаною адресою.

Представник заінтересованої особи військової частини НОМЕР_1 в судовомув засіданні покладвся на розсуд суду.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив.

Суд, заслухавши пояснення заявниці, представника заінтересованої особи військової частини НОМЕР_1 , допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 30 травня 2025 року ОСОБА_1 було сповіщено про те, що її чоловік, гранатометник механізованого відділення, механізованого взводу, механізованої роти, механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зник безвісти 18 травня 2025 року під час виконання бойового завдання по стримуванню російської агресії на позиціях поблизу н.п. Нова Полтавка Краматорського району Донецької області, та зазначено що вказане сповіщення є підставою для подання документів для збереження грошового забезпечення і надання пільг в установленому законодавством порядку (а.с. 6).

За даним фактом, заявниця звернулась 01 червня 2025 року з заявою до ВП № 2 Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області про вжиття заходів до встановлення місця знаходження її співмешканця ОСОБА_3 , відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01 червня 2025 року за № 0000188 за ознаками вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України (а.с. 18).

З дослідженої обліково-послужної картки до військового квитка, вбачається що військовослужбовця ОСОБА_3 наказом № 222 від 23 жовтня 2024 року зараховано до складу військової частини НОМЕР_1 . У обліковій картці військовослужбовець ОСОБА_3 зазначив: сімейний стан - одружений; близьких осіб - дружина ОСОБА_8 , 1984 року народження, син ОСОБА_9 , 2002 року народження, та мати ОСОБА_10 , 1958 року народження; місце проживання сім"ї: с. Костянтинівка, Баштанський район, Миколаївська область (а.с. 39-40).

Разом з тим, згідно повідомлення Снігурівського відділу реєстрації актів цивільного стану у Баштанському районі Миколаївської області від 08 серпня 2025 року № 459/23.4-31, в архіві відділу відсутній актовий запис про шлюб ОСОБА_3 . Перевірку проведено за первинним та поновленим актовим записам про шлюб з 2017 року по теперішній час. Перевірку також проведено за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян, актового запису не виявлено (а.с. 51).

За інформацією повного витягу з Державного реєстру цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 4 сформованого 08 серпня 2025 року, вбачається що заявниця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 27 червня 2002 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з чоловіком ОСОБА_11 , який розірвано 07 квітня 2005 року. Та дошлюбне прізвище заявниці у відомостях про наречену вказано як " ОСОБА_1 " (а.с. 52-53).

Також у ОСОБА_1 від вище зазначеного шлюбу є син ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у відношенні якого рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 19 жовтня 2016 року колишнього чоловіка заявниці ОСОБА_11 позбавлено батьківських прав (а.с. 107).

Мати зниклого безвісти військовслужбовця ОСОБА_3 - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , про що Баштанським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Баштанському районі Миколаївської області 24 липня 2024 року складено відповідний актовий запис № 309 (а.с. 70-71).

Виконавчим комітетом Снігурівської міської ради видано довідку про фактичне місце проживання (не проживання) громадян на території Снігурівської міської територіальної громади від 05 червня 2025 року №703/01-300 про те, що ОСОБА_1 фактично проживала з 12 вересня 2018 року по 15 жовтня 2024 року разом з ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 9), тобто фактично до призову останнього на військову службу.

За даними Витягів з реєстру територіальної громади, виданих Снігурівською міською радою, відомості про зареєстроване місце проживання ОСОБА_3 відсутні. ОСОБА_1 значиться зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 19-20). Згідно довідки від 01 серпня 2022 року № 4801- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, фактичне місце проживання/перебування ОСОБА_1 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 58).

Заявниця вказує, що вони з чоловіком ОСОБА_3 вели спільне господарство, мали спільний бюджет, фактично виконували права та обов"язки подружжя.

Вказані обставини підтвердили допитані в судовому засіданні свідки.

Зокрема, свідок ОСОБА_13 суду показала, що вона є матір"ю заявниці. З в 2017 році донька познайомила її з ОСОБА_14 та вони почи почали проживати разом як чоловік та дружина. Під час окупації донька виїхала з сином до м. Миколаєва, а ОСОБА_14 залишився у м. Снігурівка та допомагав їй. ОСОБА_16 ставився до неї як до мами. У ОСОБА_17 власних дітей не було.

Свідок ОСОБА_18 також пояснила, що заявниця проживала з ОСОБА_14 як чоловік та дружина. Разом з ними проживав син заявниці. ОСОБА_16 ставився до сина заявниці як до рідного сина. у ОСОБА_19 власних дітей не було.

Свідок ОСОБА_20 суду пояснила, що приблизно з 2018 року заявниця разом з ОСОБА_14 проживали по сусідству з нею разом з сином заявниці.

Свідок ОСОБА_21 пояснив, що він євідчимом заявниці. Заявниця разом з ОСОБА_14 проживали як чоловік та дружина.

З роздруківок про переказ коштів також вбачається здійсненняя операцій ОСОБА_3 по перерахуванню коштів на картковий рахунок заявниці, що підтверджує факт ведення спільного бюджету (а.с. 13-17).

З наданих заявницею фотознімків також вбачається спільне проведення заявниці та ОСОБА_3 дозвілля (а.с. 10 -12, 54-57).

В судовому засіданні заявниця заначила, що окрім оформлення соціальних виплат встановлення факту спільного проживання їй потрібно з метою можливості звернення до відповідних державних органів та громадських організацій для отримання відомостей щодо долі зниклого безвісти ОСОБА_3 .

Правовий статус осіб, зниклих безвісти, та забезпечує правове регулювання відносин, пов`язаних із встановленням та обліком, розшуком і соціальним захистом таких осіб та їхніх родичів визначає Закон України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти".

Відповідно до ч. 1 ст. 1 вказаного Закону близькі родичі та члени сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням, а також особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки, у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі.

Частиною 1 ст. 3 Закону України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин" встановлено, що цей Закон регулює суспільні відносини, пов`язані з набуттям правового статусу осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, з обліком, розшуком та соціальним захистом таких осіб і членів їхніх сімей.

У ст. 6 вищевказаного Закону зазначено права близьких родичів та членів сім`ї осіб, зниклих безвісти за особливих обставин. Близькі родичі та члени сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин, мають право на отримання достовірних відомостей про місцеперебування особи, зниклої безвісти за особливих обставин, обставини її загибелі (смерті), місце поховання (якщо воно відоме). Реалізація права, передбаченого частиною першою цієї статті, відбувається шляхом подання заяви про розшук особи, зниклої безвісти за особливих обставин, та отримання достовірної інформації про хід та результати проведення її розшуку в порядку, визначеному цим Законом та іншими законами України. Органи державної влади, уповноважені на здійснення обліку та/або розшуку осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, зобов`язані надавати інформацію про хід та результати їх розшуку в порядку, встановленому цим Законом, близьким родичам та членам сім`ї таких осіб. Члени сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин, мають право на соціальний захист у порядку, визначеному законодавством України.

Частиною першою статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають, зокрема, з цивільних та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

У п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановленні лише для виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

У відповідності з п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суди розглядають справи про встановлення фактів родинних відносин між фізичними особами.

За положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Згідно зі ст. 74 Сімейного кодексу України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу.

При застосуванні ст. 74 Сімейного кодексу України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

За приписами ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Таким чином, предметом доказування у спорі про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу є такі обставини, що мають матеріально-правове значення: чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі, між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, а саме спільне проживання, спільний побут, наявність взаємних прав та обов`язків.

Майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Аналогічні висновки, висловлені Верховним Судом в постанові від 18 липня 2018 року у справі № 544/1274/16-ц та в постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 207/3371/17.

Великою Палатою Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц зазначено, що встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.

У Постанові Верховного Суду від 03 листопада 2022 року у справі №361/4744/19 зазначено, що належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року по справі №524/10054/16.

Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 року за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї») визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства.

Іншими доказами проживання однією сім`єю може бути народження спільних дітей; спільне придбання рухомого та нерухомого майна; укладення чоловіком/жінкою договорів дарування, страхування, медичного та туристичного обслуговування, тощо на користь іншого; наявність спільних рахунків у банківських установах; спільна участь у питанні життєзабезпечення сім`ї, в оплаті комунальних послуг, купівлі продуктів харчування та інших необхідних товарів, техніки, здійснення ремонту, спільне проведення дозвілля; наявність спільних фотографій, дописів та іншої інформації в соціальних мережах та інших веб-сайтах; догляд один за одним під час хвороб, в тому числі понесення витрат на лікування, на організацію та проведення похорон, доглядом за місцем поховання, тощо.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати в сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 08.12.2021 року в справі № 369/16486/18.

Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів, є обов`язком суду при їх оцінці.

Відповідно до Хартії прав сім`ї, сім`я це щось більше, ніж просто правова, суспільна чи економічна одиниця, це спільнота любові і солідарності, це те місце, де зустрічаються різні покоління і допомагають один одному зростати у людській мудрості та узгоджувати індивідуальні права з іншими вимогами суспільного життя. Альтернативою шлюбу є конкубінат, тобто фактичне спільне проживання жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу. Жінка та чоловік мають на це право і відповідно право на повагу до свого вибору з боку держави та суспільства.

Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну "сімейне життя", вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі "Ельсхольц проти Німеччини" суд визначив, що "поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші "сімейні" de facto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом".

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою ст. 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством.

Факт спільного проживання заявниці з ОСОБА_3 у період з 19 вересня 2018 року по 18 травня 2025 року, однією сім`єю, як подружжя без реєстрації шлюбу, знайшов своє підтвердження у судовому засіданні.

Суд звертає увагу на те, що в обліково- послужній картці сам ОСОБА_3 вказав про те, що він одружений та як дружину вказав ОСОБА_8 , 1984 року народження

При цьому судом встановлено, що заявниця ОСОБА_1 дійсно до реєстрації першого шлюбу мала прізвище « ОСОБА_1 », та всі інші дані такі як імя та по батькові, а також рік народження заявниці повністю співпадають.

Також судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що зниклий безвісти військовослужбовець ОСОБА_3 має власних дітей, з огляду те, що даних про те, що ОСОБА_3 перебував в будь-якому зареєстрованому шлюбі не має.

За вказаного, можна дійти висновку що дійсно в обліково- послужній картці ОСОБА_3 зазначив за своїм прізвищем сина заявниці ОСОБА_6 , 2002 року народження.

Батько зниклого безвісти ОСОБА_3 - ОСОБА_2 , якого залучено до участі у справі в якості заінтересованої особи, в судове засідання не прибув, вище вказані обставини не заперечив.

Таким чином, надані докази та показання свідків підтверджують факт спільного проживання заявниці з ОСОБА_3 , виникнення між ними взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю, ведення спільного господарства, наявність спільного бюджету, піклування чоловіка та жінки один про одного. Також саме заявниці було адресоване сповіщення про зникнення безвісти ОСОБА_3 за адресою їх спільного проживання по АДРЕСА_1 .

Враховуючи наведене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про встановлення факту того, що заявниця ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали у період з 19 вересня 2018 року до 18 травня 2025 року однією сім"єю як чоловік та дружина, а тому заяву підлягає задоволенню.

З матеріалів справи не вбачається на етапі розгляду заяви про встановлення зазначеного юридичного факту, що існує спір про право між заявницею та заінтересованими особами. Також судом встановлено, що мати ОСОБА_3 померла.

На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами ст. 3, 21, 36, 74 СК України; ст. 12, 13, 48, 76-82, 141, 229, 259, 263-265, 268, 273, 293, 315, 353 ЦПК Україн, суд

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: військова частина НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , про встановлення факту проживання однією сім"єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу - задовольнити.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зник безвісти 18 травня 2025 року при виконанні бойового завдання, однією сім"єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у період з 19 вересня 2018 року по 18 травня 2025 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

Дата складення повного судового рішення - 06 жовтня 2025 року.

Суддя О. В. Соловйов