Справа № 473/3172/25
РІШЕННЯ

іменем України

"06" жовтня 2025 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Ротар М.М.

за участю секретаря судового засідання Ніколаєнко Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області Кучерової Ганни Анатоліївни про зобов`язання вчинити дії,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила зобов`язати приватного нотаріуса Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області Кучерову Ганну Анатоліївну, видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, посвідченого приватним нотаріусом Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області Воронкіними Вадимом Олександровичем 17 вересня 2009 року за реєстровим №1737.

Ухвалою судді Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 червня 2025 року позов було прийнято до розгляду суду та відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження.

10 липня 2025 року від приватного нотаріуса Кучерової Г.А. надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просила повністю відмовити в задоволенні позову.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 25 серпня 2025 року закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду по суті.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 вересня 2025 року у приватного нотаріуса Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області Кучерової Ганни Анатоліївни витребувано копію спадкової справи №42/2024 від 23 серпня 2024 року заведеної після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач ОСОБА_1 у своїй заяві до суду просила справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач приватний нотаріус Кучерова Г.А. у судове засідання надіслала заяву, в якій просила розгляд справи здійснювати у її відсутності, проти задоволення позову заперечує у повному обсязі з підстав зазначених у відзиві.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши добуті та представлені докази, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 (а.с. 5). Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно.

В судовому засіданні було встановлено, що за життя ОСОБА_2 17 вересня 2009 року склала заповіт, який був посвідчений приватним нотаріусом Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області Воронкіним В.О., яким ОСОБА_2 належну їй земельну ділянку площею 8,60 га в межах території Трикратівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та належала їй на підставі Державного акта І-МК № 000975 заповідала ОСОБА_1 .

Також в судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_2 23 жовтня 2019 року склала заповіт, який був посвідчений приватним нотаріусом Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області Франкевич І.М., яким ОСОБА_2 належну їй на праві приватної власності земельну ділянку площею 8,5997 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану за адресою Миколаївська область Вознесенський район Трикратівська сільська рада заповідала іншому спадкоємцю.

09 грудня 2024 року позивач ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Кучерової Г.А. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 на майно, яке складається з земельної ділянки площею 8,6 га, що призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована за адресою Миколаївська область Вознесенський район Трикратівська сільська рада, яка належала спадкодавці на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, серія та номер 000975, виданий 1999 року.

10 грудня 2024 року приватним нотаріусом Кучеровою Г.А. була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій, а саме ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку.

Свою відмову нотаріус обґрунтовував тим, що після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 заведено спадкову справу №42/2024 від 23 серпня 2024 року на підставі заяви про прийняття спадщини за заповітом, поданої іншим спадкоємцем. Іншим спадкоємцем наданий заповіт, складений спадкодавцем ОСОБА_2 , посвідчений 23.10.2019 року, відповідно до якого земельну ділянку площею 8,5998 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована за адресою Миколаївська область Вознесенський район, Трикратівська сільська рада, ОСОБА_2 заповідала на ім`я іншого спадкоємця.

Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №78113027 від 23.08.2024 року від імені ОСОБА_2 , посвідчено лише один заповіт 23.10.2019 року.

Відповідно до п.2 ст.1254 Цивільного кодексу України, заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить.

Отже, заповіт, який був складений спадкодавцем ОСОБА_2 та посвідчений 23 жовтня 2019 року, скасовує заповіт, який був складений ОСОБА_3 , та посвідчений 17 вересня 2009 року за р.№1737.

Відповідно до п.3 ст.1254 Цивільного кодексу України, кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частина перша та друга статті 5 ЦПК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Відповідно до положень ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За правилами ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно зі ст.5 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус зобов`язаний, зокрема: здійснювати свої професійні обов`язки відповідно до цього Закону і принесеної присяги, дотримуватися правил професійної етики; сприяти громадянам, підприємствам, установам і організаціям у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, роз`яснювати права і обов`язки, попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду; відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України або міжнародним договорам; виконувати інші обов`язки, передбачені законом.

Відповідно до ст.46 ЗУ «Про нотаріат» нотаріуси або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, має право витребовувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій, повинні бути подані в строк, визначений нотаріусом. Цей строк не може перевищувати одного місяця. Неподання відомостей та документів на вимогу нотаріуса є підставою для відкладення, зупинення вчинення нотаріальної дії або відмови у її вчиненні.

Пунктами 2, 9 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про нотаріат» визначено, що нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 49 ЗУ «Про нотаріат» нотаріусу забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.

Частиною 1 статті 68 ЗУ «Про нотаріат» визначено, що нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна.

Главою 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, регламентується процедура видачі свідоцтв про право на спадщину.

Відповідно до пунктів 4.14, 4.15 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.

Як вбачається з матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкоємцем за заповітом після смерті спадкодавця, яка звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, є ОСОБА_4 , якій 29 листопада 2024 року приватним нотаріусом Кучеровою Г.А. було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яке складається з земельної ділянки площею 8,5998 га, розташована за адресою Миколаївська область Вознесенський район Трикратівська сільська рада, що належала спадкодавцю на праві приватної власності на підставі державного акту на право приватної власності на землю, серія І-МК №000975, виданий 14 травня 1999 року.

Таким чином, приватним нотаріусом Кучеровою Г.А. вірно встановлено наявність спадкоємця після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка звернулася із заявою про прийняття спадщини після померлої та якій видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

Згідно пункту 4.12 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів.

Під час оцінки обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права.

Право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17, провадження №14-144цс18).

Застосування будь-яких засобів правового захисту матиме сенс лише за умови, що обрані суб`єктом порушеного права способи захисту відповідають вимогам закону та є ефективними.

Відповідно до ч. 1 ст.67 ЗУ «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо.

Згідно зі ст.50 ЗУ «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Тлумачення ст.50 ЗУ «Про нотаріат» свідчить, що слід розмежовувати оскарження: 1) нотаріальної дії, 2) відмови у вчиненні нотаріальної дії; 3) нотаріального акта.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 березня 2018 року у справі № 754/16825/15-ц (провадження № 61-3156св18) викладено висновок, що суд не може зобов`язати нотаріальну контору видати свідоцтво про право на спадщину, оскільки такі дії вчиняються нотаріусом відповідно до положень ЗУ «Про нотаріат».

У постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 161/9939/17 (провадження № 61-40053св18) Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив, що суд не може підміняти орган, до повноважень якого належить прийняття рішення, яке є предметом оскарження, приймати замість нього своє рішення та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта. Тобто, суд не може зобов`язувати нотаріуса вчиняти дії щодо вирішення питань, які безпосередньо належать до його компетенції.

Крім цього, позивач у своїх позовних вимогах заявляє про зобов`язання нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, при тому, що право власності на вказану земельну ділянку зареєстровано за іншою особою.

Суд, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, вважає, що вказані вимоги задоволенню не підлягають.

При цьому, суд звертає увагу на те, що позивач не позбавлений можливості реалізувати своє право на звернення до суду із позовом, залучивши до участі у справі в якості відповідача іншого спадкоємця, оскільки спір щодо спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично виник між спадкоємцями.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням того, що позивачеві у задоволенні позовних вимог відмовлено, судовий збір у розмірі 1211,20 гривень, слід віднести за її рахунок.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 46, ч. 1 ст. 49, ч. 1 ст. 68 ЗУ «Про нотаріат», ст. ст. 1216, 1217, 1218, 1223 ЦК України, ч. 1 ст. 141, ст.ст. 263, 264 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області Кучерової Ганни Анатоліївни про зобов`язання вчинити дії, відмовити.

Рішення може бути оскаржено в Миколаївській апеляційний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Повний текст рішення виготовчлено 06 жовтня 2025 року.

Суддя: М.М. Ротар