УХВАЛА

про забезпечення позову

«07» жовтня 2025 року м. Київ

Суддя Солом`янського районного суду міста Києва Тесленко І. О., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 , про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

у вересні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 , про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності в порядку спадкування.

15 вересня 2025 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали цивільної справи передані судді Тесленко І.О. Фактично справу передано судді згідно реєстру передачі справ 17 вересня 2025 року.

Разом з позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову, яка обґрунтована наступним. ОСОБА_1 звернулась до Солом`янського районного суду міста Києва з позовною заявою до ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності в порядку спадкування. З поміж інших вимог позивач просить визнати за нею право власності на 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . У зв`язку зі смертю ОСОБА_3 відповідно до статті 1220 ЦК України відкрилася спадщина на його майно, а саме на житловий будинок АДРЕСА_1 (надалі - Будинок), що належав померлому на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло. На підтвердження вказаної обставини до позову додається копія розпорядження Державної адміністрації Залізничного району від 21.01.1993 № 28, копія свідоцтва про право власності на житло від 24.03.1993, копія технічного паспорту на житловий будинок АДРЕСА_2 та копія плану одноповерхової будівлі № 443. Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Враховуючи вищевикладені положення законодавства, Позивач є таким, що прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивачу стало відомо, що рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 25.06.2024 у справі № 760/26265/21 визнано за ОСОБА_2 у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 . Під час розгляду справи № 760/26265/21 ОСОБА_2 не залучав Позивача до справи, хоча вона має належати до спадкоємців першої черги за законом та зможе в подальшому оформити свої спадкові права після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 434365362 від 07.07.2025, копія якої додається, 12.03.2025 спірний Будинок на виконання рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 25.06.2024 у справі № 760/26265/21 було зареєстровано за ОСОБА_2 . Після реєстрації права власності на Будинок ОСОБА_2 почав здійснювати тиск на Позивача та її родину з метою подальшого виселення останніх. Станом на сьогодні ОСОБА_2 вже було відключено Будинок від централізованого газопостачання та електропостачання. Всі дії, які вчиняє Відповідач, спрямовані на те, щоб змусити Позивача виселитись зі спірного будинку для подальшого його відчуження. Відповідач неодноразово про це говорив Позивачу при особистому спілкуванні. Зазначає, шо Позивач проживає в спірному будинку зі свого народження, тобто все своє життя. Також варто наголосити, що разом з Позивачем в Будинку зареєстрована та проживає її малолітня донька - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . У Позивача є реальні побоювання, що ОСОБА_2 може вчинити спробу відчуження спірного Будинку, або створити умови проживання в Будинку неможливими, а тому невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду. У випадку відчуження Будинку ОСОБА_2 іншій особі за договором купівлі-продажу чи іншим відплатним договором, набути право власності на дане нерухоме майно Позивачу буде неможливо, оскільки ця інша особа стане добросовісним набувачем. Відтак, виконання рішення у даній справі стане неможливим. Крім того, потрібно заборонити Відповідачу чинити перешкоди у користуванні спірним будинком Позивачу та її малолітній доньці. З врахування наведеного просила забезпечити позов ОСОБА_1 шляхом накладення арешту та заборони відчуження житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 000, що належать на праві власності ОСОБА_2 , та заборонити ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії, які перешкоджають у користуванні ОСОБА_1 зазначеним житловим будинком.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 15.09.2025 року заяву передано судді Тесленко І.О. Фактично заяву передано 17 вересня 2025 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

У ч. 2 ст. 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно із ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, розгляд заяви проводиться без повідомлення сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши письмові докази, подану заяву про забезпечення позову та матеріали позовної заяви, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 звернулась до Солом`янського районного суду м. Києва з цивільним позовом до ОСОБА_2 , про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності в порядку спадкування на 1 / 2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

Згідно частини 1 статті 150 ЦПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2009 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" роз`яснено, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально - правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у т.ч. задля попередження потенційних труднощів у подальшому у виконанні такого рішення.

Цивільне процесуальне законодавство не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Як вбачається з довідки про реєстрацію місця проживання особи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , приватний будинок.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №434365362 від 07.07.2025 року, 18 грудня 2024 року право власності на квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі рішення суду, серія та номер: №760/26265/21, виданий 25.06.2024, видавник: Солом`янський районний суд міста Києва.

Отже, на даний час спірний житловий будинок, який є предметом позову, зареєстрований на праві приватної власності за відповідачем ОСОБА_2 , при цьому, позивач разом з малолітньою дитиною має зареєстроване місце проживання за вказаною адресою.

Також, з матеріалів справи вбачається, що позивач фактично проживає у вказаному житловому будинку разом із своєю малолітньою донькою, і для неї це є єдиним місцем постійного проживання.

Суд бере до уваги доводи позивача, наведені у заяві, про те, що після державної реєстрації права власності на житловий будинок за відповідачем, останній вчиняє дії, спрямовані на перешкоджання у користуванні спірним майном, зокрема - відключення комунікацій та висловлення намірів щодо подальшого відчуження нерухомості.

Враховуючи пов`язаність заходів забезпечення позову з предметом позовних вимог, наявність обставин, які свідчать про можливість утруднення або унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову, застосування заходів забезпечення позову на думку судді є доцільним та сприяють досягненню завдань цивільного процесу, закріплених у ст. 2 ЦПК України.

При цьому, спірне майно є єдиним житлом позивачки та її малолітньої дитини.

Відповідно до ст. 47 Конституції України, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Таким чином, накладення арешту на спірне нерухоме майно є співмірним із заявленими у справі позовними вимогами та достатнім для ефективного захисту прав позивача.

При цьому, суддя враховує, що позивачка звернулась до суду з позовом з приводу, зокрема, визнання права вланості на 1 / 2 спірного будинку, з врахуванням чого суддя дійшов висновку, що саме в цій частині підлягає задоволенню вимога позивача щодо вжиття заходів забезпечення та накладення арешту на спірне майно.

Крім того, враховуючи те, що спірне майно на цей час є єдиним житлом в якому фактично проживає позивач та її малолітня дитина, суд дійшов висновку, що заборона відповідачу до вирішення спору по суті вчиняти будь - які дії які перешкоджають користуванню ОСОБА_1 зазначеним житловим будинком є співмірною з позовними вимогами та необхідним заходом за наявних обставин.

При цьому, вказане обмеження прав відповідача в цьому випадку на думку суду не позбавляє його прав користування вказаним майном, як власником, тож не буде для нього надмірним тягарем.

Таким чином, з урахуванням наведеного, беручи до уваги предмет та підстави (позовних вимог), надавши оцінку відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, балансу інтересів сторін, а також з врахуванням того, що невжиття такого заходу забезпечення позову як арешт майна може призвести до подальшого відчуження спірного майна будь - яким способом, не забороненим законом, що у разі задоволення позову призведе до нових спорів між особами, за якими буде зареєстровано право власності на спірний об`єкт нерухомого майна, та позивачем, а також можливим порушенням їх прав як законних набувачів, суддя дійшов висновку про необхідність часткового задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову у цивільній справі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 149 - 153 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 , про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності в порядку спадкування, - задовольнити частково.

До набрання рішенням у справі № 760/25511/25 законної сили:

- накласти арешт на об`єкт нерухомості - 1 / 2 житлового будинку садибного типу, літера «А» який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 000, що належать на праві власності ОСОБА_2 ,

- заборонити ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії, які перешкоджають у користуванні ОСОБА_1 зазначеним житловим будинком.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з моменту її підписання суддею.

Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Стягувач:

ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Боржник:

ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4, РНОКПП НОМЕР_2 ).

Суддя І.О. Тесленко