Житомирський апеляційний суд
Справа №282/1501/24 Головуючий у 1-й інст. Носач В. М.
Категорія 72 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б.,

суддів: Коломієць О.С., Григорусь Н.Й.,

за участю секретаря Антоневської В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу № 282/1501/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи : Служба у справах дітей Любарської селищної ради, Орган опіки і піклування Любарської селищної ради, про позбавлення батьківських прав, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Любарського районного суду Житомирської області від 25 березня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Носача В.М.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що з 17 вересня 2001 року по 5 жовтня 2012 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. Від шлюбу у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивачка вказує, що син постійно проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Батько не приділяє уваги дитині, не цікавиться життям сина, не приймає жодної участі у його вихованні та утриманні.

З метою забезпечення належного рівня утримання дитини вона змушена була звернутися до суду з позовом про стягнення із відповідача аліментів на утримання малолітнього сина.

Рішенням Любарського районного суду Житомирської області від 18 жовтня 2012 року з відповідача стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі 500 грн. щомісяця. Однак відповідач не виконує рішення суду, у зв`язку з чим станом 1 липня 2024 року виникла заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 39953 грн.

Дана обставина вказує на те, що жодних намірів піклуватися про власну дитину у відповідача не виникало.

Враховуючи вищезазначене, просила позбавити відповідача батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Любарського районного суду Житомирської області від 25 березня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд залишив поза увагою надані нею докази, які підтверджують свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими правами стосовно сина ОСОБА_4 .

Зауважує, що під час тривалого судового розгляду даної справи відповідач навіть не намагався здійснити спробу налагодити контакт із сином, не бажав з ним спілкуватися, не цікавився його життям.

Відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, не займається вихованням сина, не спілкується з дитиною, не виявляє батьківської уваги та турботи.

Про небажання батька займатися вихованням дитини та про його ставлення до сина свідчать письмові докази зі шкільного закладу, думка членів комісії з питань захисту прави дитини у висновку органу опіки та піклування.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що сторони із 17 вересня 2001 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Любарського районного суду Житомирської області від 15 жовтня 2012 року шлюб між ними розірвано.

На підставі рішення Любарського районного суду Житомирської області від 18 жовтня 2012 року з відповідача стягуються аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з дня подання позову й до досягнення дитиною повноліття.

Наявна в матеріалах справи довідка, видана старшим державним виконавцем Любарського відділу Державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області свідчить про те, що станом на 1 липня 2024 року заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина станоить 39953 грн.

Досліджена в судовому засіданні характеристика ОСОБА_5 , учня 9-А класу Стрижівського ліцею Любарської селищної ради містить інформацію про те, що ОСОБА_2 із дитиною не спілкується, не проживає із сім`єю, не бере участі у вихованні дитини. З класним керівником на зв`язок не виходив, на батьківські збори не з`являвся.

Долучений до матеріалів справи висновок виконавчого комітету Любарської селищної ради Житомирсьокї області, затверджений рішенням виконкому від 26 вересня 2024 року №254, свідчить про те, що Орган опіки та піклування Любарської селищної ради вважає за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 пояснили, що відповідач не займається вихованням та утриманням сина, не цікавиться його життям.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять достатніх доказів, які б беззаперечно підтверджували свідоме нехтування відповідачем своїми обов`язками щодо участі у вихованні сина та його умисне ухилення від їх виконання.

Також суд зазначив, що під час розгляду справи не встановлено обставин, які б свідчили про те, що ОСОБА_2 не бажає спілкуватися із сином та брати участь у його вихованні, остаточно та свідомо самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків стосовно дитини.

Надаючи оцінку висновку Органу опіки та піклування, суд зазначив про те, що цей висновок не містить даних, які об`єктивно характеризують відповідача як особу, яка не здійснює своїх батьківських обов`язків, а також не вказано, яким чином позбавлення відповідача батьківських прав сприятиме якнайкращим інтересам дитини.

Колегія суддів погоджується з таким висновком.

Так, відповідно до положень статті 11 Закону України « Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Статтею 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають грунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.

Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Підстави для позбавлення батьківських прав передбачені статтею 164 СК України.

Так, частиною першою даної норми передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголікам або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Аналіз змісту статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як у сукупності, та й кожен окремо, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька ( матері), так і для дитини, й застосовується судом лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Європейський суд з прав людини у справі Хант проти України від 7 грудня 2006 року зазначив, що питання сімейних відносин має ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

У справі Мамчур проти України від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним ( параграф 100).

Під час розгляду справи в суді першої інстанції було встановлено, що відповідач бажає приймати участь у вихованні та матеріальному утриманні сина, однак останні три місяці не бачиться із сином. До шкільного закладу, де навчається ОСОБА_4 , він не приходив та не спілкувався із вчителями, проте, у разі необхідності, він буде відвідувати навчальний заклад.

Суд обґрунтовано не визнав такі дії відповідача як умисне ухилення від виконання ним батьківських обов`язків стосовно сина, вірно зазначивши про те, що проживання дитини разом зі своєю матір`ю, яка займається її вихованням та розвитком, утримує сина, безумовно не свідчить про те, що батько дитини не бажає приймати участь у його вихованні, тобто свідомо та умисно нехтує батьківськими обов`язками. Батьківські права засновані на спорідненості батьків з дитиною, тому погіршення особистих стосунків батьків та дітей може мати тимчасовий характер і не є підставою для позбавлення батьківських прав.

Судом вірно врахована й та обставина, що відповідач заперечує проти позбавлення його батьківських прав, бажає бачитися та спілкуватися із сином, погасив заборгованість за аліментами.

Враховуючи інтереси неповнолітнього сина сторін, необхідно зберегти його зв`язки з батьком, й застосування такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав, в даному випадку є невиправданим та не сприятиме захисту прав дитини, яка буде розлучена зі своїм біологічним батьком.

З огляду на вищезазначене, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду.

Керуючись ст. ст. 259,268,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Любарського районного суду Житомирської області від 25 березня 2025 року, - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: