Справа № 456/699/25 Головуючий у 1 інстанції: Писарев О. Ю
Провадження № 22-ц/811/1636/25 Доповідач в 2 інстанції: Савуляк Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

секретаря: Іванової О.О., без участі сторін,розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ТОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Львівської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» на заочне рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 03 квітня 2025 року у справі за позовом ТОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Львівської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за розподіл природного газу,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2025 року ТОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Львівської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за розподіл природного газу.

В обґрунтування позовних вимог покликалося на те, ТОВ «Газорозподільчі мережі України» в особі Львівської філії ТОВ «Газорозподільчі мережі України» з 01 вересня 2023 року надає послуги з розподілу природного газу населенню, в тому числі відповідачу за адресою: АДРЕСА_1 , якими вона користується.

Відповідні послуги надаються на підставі типового договору розподілу природного газу, що затверджений постановою Національної комісії, яка здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2498 від 30 вересня 2015 року, який є публічним, та його умови розміщені на офіційному сайті позивача.

На виконання вимог договору, позивачем надаються послуги з розподілу газу, однак ОСОБА_1 належним чином не виконує своїх обов`язків щодо оплати послуг з розподілу природного газу, що й спричинило виникнення заборгованості.

Станом на 16 грудня 2024 року у відповідачки існує заборгованість за послуги з розподілу природного газу у розмірі 5969,07 грн. за період з вересня 2023 року по листопад 2024 року.

Просили стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Львівської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» 5969,07 грн. боргу за надані послуги з розподілу природного газу за період вересень 2023 р. листопад 2024 р. на р/р НОМЕР_1 .

Заочним рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 03 квітня 2025 року в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Львівської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за розподіл природного газу відмовлено.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржив представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Львівської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України».

В апеляційній скарзі покликається на те, що суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права.

Вважає, що судом першої інстанції було проігноровано докази, які були долучені до матеріалів справи, а саме: розрахунок заборгованості, згідно з яким, відповідачка подає показники лічильника газу, а також довідку про подання показників газового лічильника по о/р НОМЕР_2 з програми Gasolina, виданої про те, що за особовим рахунком НОМЕР_2 побутового споживача ОСОБА_1 передаються показники споживання природного газу за допомогою мобільного застосунку, особистого кабінету споживача.

Наголошує, що в матеріалах справи наявні докази приєднання відповідача до умов договору розподілу природнього газу, зокрема довідка про подання показників газового лічильника по о/р НОМЕР_2 .

Зазначає, що судом порушено принципи змагальності сторін та диспозитивності, оскільки відповідач не спростувала доводи позивача щодо наявності у неї заборгованості за розподіл природнього газу.

Просить скасувати заочне рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 03 квітня 2025 року та ухвалити нове, яким задоволити позовні вимоги.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що відповідно до ст.360 ЦПК України не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи судом апеляційної інстанції проведено без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч. 5 статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, є дата складення повного судового рішення 03 жовтня 2025 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам, виходячи з наступного.

Судом та матеріалами справи встановлено, що Львівська філія ТОВ «Газорозподільні мережі України» є оператором газорозподільної системи та здійснює діяльність з розподілу природного газу.

У Львівській філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований побутовий споживач ОСОБА_1 , особовий рахунок якого № НОМЕР_2 (а.с.9).

Відповідно до розрахунку заборгованості у споживача за особовим рахунком № НОМЕР_2 за період з 01 вересня 2023 року по 30 листопада 2024 року сума заборгованості за послуги природного газу складає 5969,07 грн.. (а.с.11).

З відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру за №1097451 від 06 лютого 2025 вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.15).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що відповідач ОСОБА_1 є споживачем природнього газу, зареєстрована, проживає чи є власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

З таким висновком колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

Згідно з ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правовідносини.

Відповідно до положень частини четвертої статті 319 ЦК України, власність зобов`язує.

Відповідно до положення статті 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Суд першої інстанції відмовив в задоволенні позову з тих підстав, що позивач не надав жодних доказів, які підтверджують право власності ОСОБА_1 на будинок, за адресою якого утворилась заборгованість.

Колегія суддів погоджується з таким висновком, оскільки за відсутності доказів того, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , не можливо стверджувати, що вона є споживачем природного газу за цією адресою та на неї лежить відповідальність за стягнення заборгованості за розподіл природнього газу.

Також, в матеріалах відсутні докази, що відповідачка зареєстрована та фактично проживає за вказаною адресою.

Натомість, з відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру за №1097451 від 06 лютого 2025 року вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.15).

Довідка про подання показників газового лічильника по о/р НОМЕР_2 з програми Gasolina (а.с. 9) та розрахунок суми заборгованості (а.с. 11), про які наголошує в апеляційній скарзі позивач, створені самим позивачем, а відтак не є доказом, що ОСОБА_1 являється побутовим споживачем послуг з газопостачання по вказаному об`єкту, а тому на неї як фактичного споживача, покладено обов`язок зі сплати вказаних послуг.

Правовстановлюючих документів, які б доводили те, що відповідачка є суб`єктом права власності на будинок за адресою: АДРЕСА_1 , а як наслідок є користувачем житлово-комунальних послуг за розподіл природнього газу також не надано.

При цьому, відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Клопотань про витребування вказаних відомостей, не дивлячись на те, що вказані докази безпосередньо стосуються предмета спору в цій справі, оскільки, від встановлення вказаних обставин безпосередньо залежить регулювання між сторонами відносин, стороною позивача у суді першої інстанції не було заявлено.

Поряд із цим, за змістом ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Також за змістом ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

При цьому, на недопустимості застосування судами концепції негативного доказу, яка сама по собі порушує принцип змагальності, оскільки допускає можливість вважати доведеним твердження позивача через відсутність спростування цього твердження відповідачем, неодноразово вказував Верховний Суд, зокрема, в своїх постановах від 23.10.2019 року в справі № 917/1307/18 та від 27.05.2020 року в справі № 2-879/13.

Оскільки, надані позивачем докази, не є належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України, того, що саме ОСОБА_1 є власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована чи проживає за вказаною адресою, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не доведено, що саме ОСОБА_1 отримувала послуги з постачання природного газу за вказаною адресою та на неї покладено обов`язок зі сплати вказаних послуг.

Доводи апеляційної скарги, не спростовують обґрунтованих висновків суду зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

За наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ТОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Львівської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» - залишити без задоволення.

Заочне рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 03 квітня 2025 рокузалишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 03 жовтня 2025 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.