Справа № 337/2211/25
Номер провадження 2/337/1477/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2025 рокум. Запоріжжя

Хортицький районний суд міста Запоріжжя у складі головуючого судді Бредуна Д.С., при секретарі Сакоян О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

07 травня 2025 року представник ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» Кудіна А.В. звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь фінансової компанії суму заборгованості:

за картковим рахунком № НОМЕР_1 , відкритим в межах Кредитного договору №_CARD в розмірі 25 700,60 грн.;

за Кредитним договором № від 22 лютого 2022 року в розмірі 15 678,51 грн.

Всього стягнути заборгованість за договорами у загальному розмірі 41 379,11 грн. та понесені судові витрати.

В обґрунтування позовної заяви представник позивача зазначив, що 10 липня 2019 року між ТОВ «ОТП Банк» та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір №_CARD. Відповідно до Договору факторингу №13/10/23 від 13 жовтня 2023 року укладеного між ТОВ «ОТП Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №_CARD від 13 жовтня 2023.

22 лютого 2022 року між АТ «ТАСКОМБАНК» та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №. Відповідно до Договору факторингу №НІ/11/19-Ф від 15 травня 2024 року укладеного між АТ «ТАСКОМБАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № від 22 лютого 2022 року.

Первісні кредитори належним чином виконали свої зобов`язання, та надали ОСОБА_1 передбачені договорами кошти, натомість остання ухиляється від виконання своїх боргових зобов`язань, у зв`язку з чим позивач просить стягнути заборгованість за вищевказаними договорами.

Ухвалою судді від 13 травня 2025 року в справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін.

14 липня 2025 року відповідач ОСОБА_1 подала до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечує та просить відмовити в повному обсязі. Вважає, що надані позивачем докази не підтверджують перехід права вимоги за кредитними договорами № та № від первісних кредиторів до позивача, а тому відсутнє право вимоги щодо стягнення суми боргу. Вважає, що долучені позивачем договори факторингу є неналежними доказами, оскільки не містять всіх сторінок, не містять інформації про безготівкове перерахування грошових коштів, не містять суми загальної заборгованості та містять приховану інформацію, а також до договору факторингу не долучені реєстри боржників №1 та №2. Також долучені витяги з Реєстру боржників до договору факторингу №13/10/23 та №НІ/11/19-Ф не містять підписів посадових осіб первинних кредиторів та позивача і відтисків печаток, тобто його зміст міг бути змінений в односторонньому порядку та викладений в зручний для позивача формі, тому є неналежним доказом на підтвердження своїх вимог. Отже, надані позивачем договори факторингу є сумнівними. Без повного тексту неможливо оцінити всі умови, погоджені сторонами. Без повного тексту неможливо оцінити всі умови, погоджені сторонами. Немає підтвердження фактичного фінансування, а саме конкретні суми та кількість боржників. Без конкретної вказівки на розмір вимоги, договір не визначає предмет та не підтверджує передачу боргів фактичним зобов`язанням. Також не погоджується з долученими до матеріалів позовної заяви розрахунками заборгованості за кредитними договорами, оскільки проценти нараховувались поза межами строку дії договору, що є неправомірним.

23 липня 2025 року від представника позивача ТОВ «ЄАПБ» через систему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив, в якому остання зазначає, що відзив відповідача є безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідачем укладені кредитні договори 10 липня 2019 №_CARD та 22 лютого 2022 №. Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови користування коштами, що свідчить про наявність волі Відповідача для укладення Кредитного договору, на погоджених умовах шляхом особистого підписання Кредитного договору.

Відповідно до умов Кредитного договору, кошти надано Позичальнику в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної Позичальником при реєстрації на сайті Первісного кредитора. Інформація про проведення успішних транзакцій зберігається безпосередньо у Первісного кредитора, у зв`язку з чим, ТОВ «ФК «ЄАПБ» не володіє та не може володіти оригіналами первинних документів, в тому числі, які підтверджують факт перерахування кредитних коштів на рахунок Позичальника, оскільки Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затверджене постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75 встановлює основні вимоги щодо організації бухгалтерського обліку в банках України, а позивач не є банком України, отже на нього дія Положення не розповсюджується, виписки по особовим рахункам клієнтів не формуються (Постанова Київського апеляційного суду по справі № 381/1311/23 від 25.06.2024). Так, перерахування коштів на платіжні карти Відповідача за Кредитним договором було безпосередньо здійснено оператором онлайн-послуг платіжної інфраструктури, який не здійснює операцій з готівковими грошима, а перекази коштів здійснюються виключно у безготівковій формі, видаткові касові ордери на суму переказу не складаються. Також умовами угод з банками-екваєрами, від яких фактично надходять на картки клієнтів кошти до переказу, передбачено надходження від Первісного кредитора загальних сум поповнення карток за визначений період, а не сум окремих транзакцій, в зв`язку з цим виділення транзакції як окремого платежу із зазначенням призначення у банківській виписці не є можливим.

Так, самим відповідачем у відзиві на позовну заяву, не заперечується належними та допустимими доказами факту укладення ним Кредитних договорів.

Щодо заперечень відповідача до розрахунку заборгованості зазначає, що відповідач, як власник карткового рахунку, на який було перераховано кредитні кошти, може власноруч отримати виписки по рахунку для підтвердження або спростування факту перерахування/ отримання кредитних коштів, проте відповідачем доказів на спростування позовних вимог до відзиву не додано.

Доводи відповідача щодо нарахування відсотків за користування кредитними коштами є несправедливими, оскільки розмір відсотків за користування кредитними коштами сторонами Кредитного договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому ст. 627 ЦК України. Відповідач розумів розмір відсотків, надаючи свою згоду на отримання кредитних коштів.

З метою надання вичерпної інформації по справі про перехід права власності від первинних кредиторів, просить суд долучити до матеріалів справи: розрахунок заборгованості за договором _CARD; виписку по рахунку до договору _CARD; Витяг з Реєстру Боржників № 2 Додатку № 1 до Договору факторингу № 13/10/23 від 13.10.2023; Платіжну інструкцію до Договору факторингу № 13/10/23 від 13.10.2023; Витяг з Реєстру Прав Вимог Додатку № 1 до Договору факторингу №НІ/11/19-Ф від 15.05.2024; Платіжну інструкцію до Договору факторингу №НІ/11/19-Ф від 15.05.2024, які були отримані позивачем від первісних кредиторів вже після звернення з позовною заявою до суду.

Сторони були повідомлені про місце, дату й час розгляду справи рекомендованою кореспонденцією відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України; надано час для подання відзиву та заперечень.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві та відповіді на відзив просив розгляд справи проводити без участі сторони позивача, позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 повідомлена про місце і час розгляду справи, проте в судове засідання не з`явилася.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши в сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 10 липня 2019 року між ТОВ «ОТП Банк» та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір №, який за правовою природою є змішаним договором, в якому містяться елементи різних договорів і надаються декілька різних видів послуг кредитування та видача і обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток в межах якого було відкрито картрахунок № НОМЕР_1 , відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у розмірі 15 294,00 гривень строком на 24 місяці, з реальною річною процентною ставкою 0,01% річних.

Відповідно до паспорту договору № від 10.07.2019 сума кредиту становить 15 294,00 грн, кредит надається загальним строком на 24 місяці. Процентна ставка, що діє протягом пільгового періоду становить 0,01% річних

Згідно із Додатком №1 до Договору про споживчий кредит № від 10.07.2019, сторони погодили дату видачі кредиту, дату платежу кредиту, суму кредиту, проценти за користування кредитом, кількість днів у розрахунковому періоді, загальну вартість кредиту, а також суму комісії.

Наведені умови кредитування, які, серед іншого, відображені також і в паспорті споживчого кредиту та в додатку №1 до договору, 10.07.2019 підписано між АТ «ОТП БАНК» та відповідачем ОСОБА_1 шляхом нанесенням підписів сторін. У відзиві на позовну заяву відповідач ОСОБА_1 не спростувала той факт, що кредитний договір № від 10.07.2019, графік платежів та розрахунок загальної вартості кредит, паспорт споживчого кредиту, Анкета-заява, копія паспорту та копія РНОКПП підписані власноручно відповідачем ОСОБА_1 .

Підписавши 10.07.2019 Кредитний договір №, ОСОБА_1 взяла на себе зобов`язання одержати та повернути кредитні кошти, сплатити проценти за користування ними, та виконати інші обов`язки, передбачені Договором.

З розрахунку заборгованості за Кредитним договором № від 10.07.2019 вбачається, що заборгованість 25700,00 грн, яка складається з 15 000 грн загальна сума боргу по тілу, та 10700,60 грн загальна сума боргу по відсотках.

13 жовтня 2023 року між ТОВ «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальні «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір факторингу №13/10/23, відповідно до якого ТОВ «ОТП Банк» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги до ряду боржників, в тому числі і щодо ОСОБА_1 за кредитним договором №_CARD від 10 липня 2022 року в розмірі 25 700,60 гривень.

Крім того, 22 лютого 2022 року між АТ «ТАСКОМБАНК» та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у розмірі 10948,00 гривень строком на 12 місяців, зі сплатою щомісячних процентів 0,01%.

Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором.

У відзиві на позовну заяву відповідач ОСОБА_1 не спростувала той факт, що кредитний договір № від 22.02.2022, порядок повернення кредиту, паспорт кредиту, заява-анкета на отримання послуг в АТ «ТАСКОМБАНК», копія паспорту, копія РНОКПП та копія пенсійного посвідчення підписані власноручно відповідачем ОСОБА_1 .

Згідно розрахунку заборгованості у відповідача виникла заборгованість за кредитним договором № від 22 лютого 2022 року у розмірі 15 678,51 грн., з яких: 10948,00 грн. - сума заборгованості по тілу кредиту, 0,91 грн. - сума заборгованості за відсотками, 4729,60 грн. заборгованість за комісією.

15 травня 2024 року між АТ «ТАСКОМБАНК» та Товариством з обмеженою відповідальні «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір факторингу №НІ/11/19-Ф, відповідно до якого АТ «ТАСКОМБАНК» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги до ряду боржників, в тому числі і щодо ОСОБА_1 за договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № від 22 лютого 2022 року в розмірі 15678,51 гривень.

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися у встановлений зобов`язанням строк, належним чином відповідно до умов договору, вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно положень ч.1 ст. 1049, ст. 1054 ЦК України позика/кредит надається на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути позику/кредит у строк та в порядку, що встановлені договором, та сплатити проценти.

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь - який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно зі статтею 1080 ЦК України презюмується дійсність договору факторингу незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження.

Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 516 ЦК України).

Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням (частина друга статті 516 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Верховний Суд у постанові від 2 листопада 2021 року у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.

Суд долучає до матеріалів справи додані ТОВ "ФК "ЄАПБ" до відповіді на відзив копії документів, а саме: розрахунок заборгованості за договором _CARD; виписку по рахунку до договору _CARD; Витяг з Реєстру Боржників № 2 Додатку № 1 до Договору факторингу № 13/10/23 від 13.10.2023; Платіжну інструкцію до Договору факторингу № 13/10/23 від 13.10.2023; Витяг з Реєстру Прав Вимог Додатку № 1 до Договору факторингу №НІ/11/19-Ф від 15.05.2024; Платіжну інструкцію до Договору факторингу №НІ/11/19-Ф від 15.05.2024, які були отримані позивачем від первісних кредиторів вже після звернення до суду, оскільки вказані документи стосуються фактів, на які позивач посилається у позовній заяві та відповіді на відзив.

За таких підстав, суд вважає доведеним позивачем перехід прав вимоги ТОВ "ФК"ЄАПБ" до відповідача за кредитними договорами №_CARD від 10 липня 2019 року та № від 22.02.2022, які не визнано недійсними у встановленому порядку, тобто презумпція правомірності правочину, передбачена статтею 204 ЦК України, не спростована, а укладені договори факторингу є належним доказом переходу прав вимог до боржника за кредитними договорами.

Таким чином, доводи відповідача про не повідомлення про відступлення права вимоги за кредитним договором № від 10 липня 2019 року на підставі договору факторингу від 13 жовтня 2023 року та за кредитним договором № від 22 лютого 2022 року на підставі договору факторингу від 15 травня 2024 року, та не підтвердження факту переходу прав вимоги від клієнта до фактора, не заслуговують на увагу.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач указує на те, що він отримав право вимоги за зобов`язаннями ОСОБА_1 , уклавши Договір факторингу № 13/10/23 від 13.10.2023 з АТ «ОТП Банк» та договір факторингу №НІ/11/19-Ф від 15.05.2024 з АТ «Таскомбанк, на підтвердження розміру заявленої заборгованості позивачем долучено розрахунок заборгованості за кредитним договором №_CARD на суму 25700,00 грн., з яких: 15 000,00 грн заборгованість по тілу кредиту та 10 700,00 грн. заборгованість по відсотках та за кредитним договором № від 22.02.2022 на суму 15 678,51 грн., з яких 10 948,00 грн.- загальна заборгованість по тілу кредиту, 0,91 грн.- заборгованість по відсотках, заборгованість по комісії- 4729,60 грн.

Суд зауважує, що кредитний договір . укладений між первісним кредитором та відповідачкою 10.07.2019 на строк до 10.07.2021.

Право вимоги позивача до відповідачки перейшло 13.10.2023, тобто після закінчення дії вказаного кредитного договору і позивач не мав права здійснювати додаткові нарахування по кредиту.

Кредитний договір від 10.07.2019, анкета-заява на отримання кредиту/опитувальний лист, паспорт споживчого кредиту не містять умов щодо пролонгації договору.

Отже позивач має нараховувати відсотки лише в межах строку дії договору, що відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16, а саме: «Велика Палата Верховного Суду наголошує, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу).

Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України.

Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу.

Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України.

Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.

Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України».

З огляду на викладене, заборгованість за договором №_CARD від 10.07.2019 підлягає стягненню в розмірі 16 118,00 грн, яка складається з загальної суми боргу по тілу у розмірі 15000,00 грн. та суми боргу по відсотках у розмірі 1118,00 грн. ( 15294,00 ?0,01%?731).

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором № від 22.02.2022, заборгованість відповідача становить 15 678,51 грн з яких: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) 10 948,00 грн; 0,91 грн.- заборгованості по відсотках, 4729,60 грн. заборгованості по комісії

Згідно умов договору, позичальнику були надані кошти на споживчі цілі, а тому, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів" послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

У розумінні положень чинного законодавства України надання грошових коштів є послугою.

Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Як вказано у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 666/4957/15-ц надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає сплаті позичальником. Оскільки надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам лише самого банку, то такі дії не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. В зв`язку з цим, Верховний Суд дійшов висновку про те, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. За таких обставин, пункти кредитного договору про сплату комісії за надання кредитних коштів є нікчемними.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням та поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

За ч. ч. 1 та 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним.

Відтак, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Закону України «Про споживче кредитування»(10 червня2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин 1 та 2 ст.11, ч. 5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування».

Разом з тим, АТ «Таскомбанк» не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту.

Встановлено, що умови заяви-договору не містять розмежування платних та безоплатних послуг, як і не містять найменування цих послуг, а відповідно передбачають виключно платні послуги стосовно обслуговування кредиту, в тому числі і послуги на вимогу споживача не частіше одного разу на місяць повідомляти йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надання виписки з рахунку/рахунків щодо погашення заборгованості, зокрема, інформації про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум, а також іншої інформації, що суперечить вимогам ч. ч. 1, 2ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», за яким надання таких послуг передбачено безоплатно.

Ураховуючи, що позивачем заявлена плата за послуги банку, в тому числі і які за законом повинні надаватись безоплатно, положення кредитного договору, укладеного між АТ «Таскомбанк» та ОСОБА_1 , щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за договором, є нікчемними.

Аналогічну правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.

Відтак позовні вимоги ТОВ «ЄАПБ» в частині стягнення із відповідача комісії за кредитним договором № від 22.02.2022є безпідставними, оскільки умови договору щодо обов`язку здійснення платежів за комісією є нікчемними, нарахована позивачем заборгованість за комісією в розмірі 4729,60 грн стягненню не підлягає.

Проте відповідач за умови договору № від 22.02.2022, своєчасно і в повному обсязі не виконув, кредит не сплачувала. Таким чином відповідачем були порушені вимоги ст.ст.526,527,530 ЦК України, умов Договору і виникла заборгованість, загальна сума якої складає 10948,91 грн. та складається з заборгованості по тілу кредиту -10 948,00 грн. та 0,91 грн.- заборгованості по комісії.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково та з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором №_CARD від 10.07.2019 у розмірі 16 118,00 грн. та за кредитним договором № від 22.02.2022 у розмірі 10948,91 грн. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити за безпідставністю.

Судові витрати зі сплати судового збору, відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України підлягають компенсації позивачу за рахунок відповідача, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в сумі 1968,20 гривень

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 89, 158, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, 317, 319, 321, 328, 330, 387, 388 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою:АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (; 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд.30):

заборгованість за картковим рахунком № НОМЕР_1 , відкритим в межах кредитного договору № від 10 липня 2019 року в розмірі 16 118,00 гривень (шістнадцять тисяч стовісімнадцять гривень 00 копійок), з яких 15000,00 гривень сума заборгованості по тілу кредиту, 1118,00 гривень сума заборгованості за відсотками;

заборгованість за кредитним договором № від 22 лютого 2022 року в розмірі 10948,91 гривень (десять тисяч дев`ятсот сорок вісім гривень 91 копійка), з яких 10 948,00 гривень сума заборгованості по тілу кредиту, 0,91 гривень сума заборгованості за відсотками

судовий збір у розмірі 1968,20 гривень (одна тисяча дев`ятсот шістдесят вісім гривень 20 коп).

В іншій частині в позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду через Хортицький районний суд м. Запоріжжя протягом 30 днів з дня складання повного рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Д.С. Бредун