Справа № 143/381/25
Провадження № 22-ц/801/1908/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Тітова Т. Л.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2025 рокуСправа № 143/381/25м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Копаничук С.Г. (суддя - доповідач),

суддів: Голоти Л. О., Рибчинський В.П.,

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 23 червня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Тітової Т. Л., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини,

в с т а н о в и в:

У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. Зазначала, що 06.11.2019 між нею та відповідачем ОСОБА_2 було розірвано шлюб ,у якому вони мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина зареєстрована та проживає разом із нею,а відповідач проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 , має стабільне джерело доходу, проте матеріальну допомогу на утримання спільної дитини надає нерегулярно і у розмірах, що не забезпечують належного та постійного задоволення потреб дитини. Оскільки відповідач пенсійного віку не досяг та є працездатним, вважає, що він має можливість та зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання спільної дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу),що дадуть можливість мінімально забезпечити дитину. Посилаючись на викладене і на ст.ст.180-183, 191 СК України , просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду із позовом і до досягнення дитиною повноліття. Крім цього , просила суд стягнути з відповідача на її користь витрати на правничу допомогу в розмірі 6000 грн.

Рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 23 червня 2025 року позов задоволено , стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частки від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із 28.04.2025 і до досягнення дитиною повноліття. У стягненні судових витрат на правничу допомогу- відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення витрат на правничу допомогу скасувати через порушення судом норм процесуального права і у цій частині ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідача на її користь 6000 грн витрат на правничу допомогу. Зазначила, що суд дійшов помилкового висновку про необхідність надання квитанції про оплату витрат на правничу допомоги, оскільки сума витрат на правничу допомогу чітко визначена у договорі, укладеному з адвокатом. Крім цього, суд не врахував правову позицію Постанови Верховного Суду у справі №380/13261/23 від 04.12.2024, де вказано, що для підтвердження оплати гонорару за надання правничої допомоги достатньо лише договору про надання правничої допомоги.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду оскаржується позивачем лише в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення витрат на правничу допомогу, відтак , в іншій частині рішення суду в апеляційному порядку не переглядається.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду в оскаржуваній частині вищевказаним вимогам відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підтвердження витрат на правничу допомогу надала договір про надання професійної правничої допомоги від 24.04.2025 року, укладений між нею та адвокатом Царківським О. Ю. та ордер на надання правничої допомоги (а.с. 10-11)

Відмовляючи в задоволенні вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу , суд виходив із того, що Лукаш О.О. не надала суду належних доказів на підтвердження сплати адвокатських послуг у справі в розмірі 6 000 грн (акту приймання-передачі наданих послуг, платіжних документів про оплату таких послуг, розрахунку таких витрат),

Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язані зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».

Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

У ч.ч.4-6 ст. 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), на яку посилається скаржник, вказано, що:

«при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

… можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства».

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

ОСОБА_1 не надала суду доказів щодо обсягу наданої правничої допомоги і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті, зокрема , не надано розрахунку вартості правничої допомоги, акту приймання-передачі наданих послуг. Сам по собі договір про надання правничої допомоги та ордер вказують лише на право адвоката представляти інтереси позивачки, однак жодним чином не підтверджуються факту надання послуг з правничої допомоги.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував правової позиції позицію Верховного Суду у постанові №380/13261/23 від 04.12.2024, є безпідставними, оскільки, вказана постанова прийнята касаційним судом у адміністративній справі, за доведених обставин щодо обсягу наданої правничої допомоги і виконаних робіт та їх вартості, тобто , вона не є релевантною до обставин і правовідносин у даній справі.

Інших доводів апеляційна скарга не містить, а ті доводи, що викладені в апеляційній скарзі , правильні висновки суду не спростовують .

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції було правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 23 червня 2025 року в частині відмови у стягненні витрат на правничу допомогу, - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач С. Г. Копаничук

судді: Л. О. Голота

В. П. Рибчинський