Справа № 129/3714/24
Провадження по справі № 2/129/429/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" травня 2025 р. Гайсинський районний суд Вінницької області

у складі: головуючого судді Дєдова С.М.,

розглянувши в спрощеному позовному провадженні у відсутність сторін та їх представників в приміщенні суду в місті Гайсині цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну (збільшення) розміру та способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

Встановив:

28.11.2024 р. до суду позивач подала позов, у якому просила змінити розмір стягуваних аліментів із ОСОБА_2 на її користь, для утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначених за судовим наказом Гайсинського районного суду Вінницької області №2-н-146/2010 від 15.11.2010 року, та стягувати з ОСОБА_2 аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання цим судовим рішенням законної сили.

Позивач вимоги позову обґрунтувала тим, що за судовим наказом Гайсинського районного суду Вінницької області №2-н-146/2010 від 15.11.2010 року, з відповідача ОСОБА_2 на її користь на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно стягуються аліменти в розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12.11.2010 р. і до його повноліття, однак з моменту прийняття попереднього судового рішення про стягнення з відповідача аліментів, істотно збільшилися витрати на утримання неповнолітньої дитини та змінився розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і стягуваних з нього аліментів на утримання їхньої спільної неповнолітньої дитини їй не вистачає, та враховуючи те, що відповідач є військовослужбовцем Збройних Сил України та отримує матеріальне забезпечення, зазначене вказує, що матеріальний стан відповідача є стабільним, що спонукає її звертатися до суду із вимогами про зміну розміру стягнення аліментів, при цьому відповідач є фізично здоровим, працездатним, інших аліментних зобов`язань не має, може виконувати свій обов`язок по утриманню свого неповнолітнього сина, оскільки він має право на достатній рівень матеріального забезпечення і аліменти в розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на місяць, є недостатнім, утриманням з боку батька, оскільки, в силу свого віку (16 років) потребує більших витрат на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту, що тягне відповідну зміну матеріального становища неповнолітньої дитини.

Представник позивач, - адвокат Доля О.А. в судове засідання не з`явилася, письмово вимоги позову просила задовільнити, та справу просила розглядати у її та позивача відсутність.

Відповідача ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, письмово вимоги позову визнав повністю, та просив справу розглянути у його відсутність.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності; у разі неявки осіб, які беруть участь у справі, розгляд справи проводиться без фіксування судового засідання технічним засобом.

З урахуванням позицій представника позивача та відповідача, досліджених доказів у справі та вимог закону суд визнає за необхідне задовольнити позовні вимоги з таких міркувань та підстав.

Доведено, що за судовим наказом Гайсинського районного суду Вінницької області №2-н-146/2010 від 15.11.2010 року із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно стягуються аліменти в розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12.11.2010 р. і до його повноліття, однак з моменту прийняття попереднього судового рішення про стягнення з відповідача аліментів, істотно збільшилися витрати на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та змінився розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і стягуваних з ОСОБА_2 аліментів на утримання їхнього спільного неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивачу ОСОБА_1 не вистачає, та враховуючи те, що відповідач ОСОБА_2 є військовослужбовцем Збройних Сил України та отримує грошове забезпечення військовослужбовця, зазначене вказує, що матеріальний стан відповідача ОСОБА_2 є стабільним, при цьому відповідач ОСОБА_2 є фізично здоровим, працездатним, інших аліментних зобов`язань не має, може виконувати свій обов`язок по утриманню свого неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки неповнолітній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має право на достатній рівень матеріального забезпечення і аліменти в розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на місяць, є недостатнім для його утриманням з боку батька, оскільки, в силу свого віку (16 років) непонолітня дитина потребує більших витрат на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту, що тягне відповідну зміну матеріального становища неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому батько, - ОСОБА_2 зобов`язаний щомісячно сплачувати позивачу ОСОБА_1 аліменти для утримання їх спільного неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання цим судовим рішенням законної сили, і до повноліття дитини, який суд визначив з урахуванням інтересів неповнолітньої дитини та меж заявлених позивачем ОСОБА_1 позовних вимог, а також визначених ст. 182 СК України обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів; позиції відповідача, який позов визнав повністю; при цьому, відповідач, платник аліментів ОСОБА_2 є фізично здоровим, працездатним, є військовослужбовцем Збройних Сил України та отримує грошове забезпечення військовослужбовця, інших аліментних зобов`язань не має, може виконувати свій обов`язок по утриманню свого неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Встановлені у справі обставини та висновки суду, підтверджуються такими доказами: свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 04.08.2009 р., судовим наказом Гайсинського районного суду Вінницької області №2-н-146/2010 від 15.11.2010 р., рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області №2-109/11 від 01.02.2011 р., свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 від 07.10.2022 р., свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 09.05.2023 р., довідкою Гайсинського УСЗН №167 від 24.09.2024 р., довідкою військової частини Національної гвардії України №7639 від 19.09.2024 р. (вищезазначені докази зберігаються в цивільній справі №129/3711/24, аркуші справи 6,9,10,11,12,16).

Спірні правовідносини регулюються такими нормами права.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч.2, ч.3 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів.

Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Як видно із ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України). Стаття 192 Сімейного кодексу України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 Сімейного кодексу України зміна розміру аліментів може означати й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Такий висновок цілком узгоджується з правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду України від 5 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 та від 14 листопада 2018 року у справі № 372/2393/17-ц.

Отже, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце, як внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів, так і внаслідок бажання стягувача змінити спосіб стягнення аліментів в силу інших обстави

Відповідно до закону батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, схваленою резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21.12.1995 року, яку ратифіковано Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91, -

1. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

2. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Найкращі інтереси дитини - це принцип зі сфери захисту прав дитини, що стосується прийняття рішень. В статті третій Конвенції ООН про права дитини говориться: «В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини»[1]. В оцінці найкращих інтересів дитини необхідно дотримуватись балансу «всіх елементів, необхідних для прийняття рішення в конкретній ситуації для конкретної дитини або групи дітей».

Оскільки за судовим наказом Гайсинського районного суду Вінницької області №2-н-146/2010 від 15.11.2010 року із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно стягуються аліменти в розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12.11.2010 р. і до його повноліття, позивачу ОСОБА_1 для утримання неповнолітньої дитини не вистачає зазначених коштів, та з моменту прийняття попереднього судового рішення про стягнення з відповідача аліментів, істотно збільшилися витрати на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та змінився розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і стягуваних з ОСОБА_2 аліментів на утримання їхнього спільного неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивачу ОСОБА_1 не вистачає, та враховуючи те, що відповідач ОСОБА_2 є військовослужбовцем Збройних Сил України та отримує грошове забезпечення військовослужбовця, його матеріальний стан є стабільним, при цьому відповідач ОСОБА_2 є фізично здоровим, працездатним, інших аліментних зобов`язань не має, може виконувати свій обов`язок по утриманню свого неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому з урахуванням вказаних встановлених обставин у їх сукупності та правовідосин, які з них випливають, а також з урахуванням позиції відповідача, який позовні вимоги визнав у повному обсязі, суд дійшов висновку, що до цих правовідносин підлягають застосуванню зазначені вище в рішенні норми права, позивачем доведено обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними, підтверджуються належними та допустимими доказами, а тому з метою захисту законних прав позивача та неповнолітньої дитини суд визнає за необхідне позовні вимоги задовольнити та змінити розмір стягуваних аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , для утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за судовим наказом Гайсинського районного суду Вінницької області №2-н-146/2010 від 15.11.2010 року, та стягувати з ОСОБА_2 аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання цим судовим рішенням законної сили, а також припинити стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , для утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за судовим наказом Гайсинського районного суду Вінницької області №2-н-146/2010 від 15.11.2010 року, починаючи з дня набрання цим судовим рішенням законної сили.

При цьому, суд зауважує, що такий розмір стягуваних аліментів не суперечить чинному законодавству, інтересам позивача, відповідача та неповнолітньої дитини, а також такий розмір стягуваних аліментів визначений із дотриманням принципу найкращих інтересів дитини, аліменти визначено в такому розмірі, щоб вони були достатніми для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

З ухваленням рішення про задоволення вимог позову з відповідача ОСОБА_2 відповідно до вимог ст.141 ЦПК України підлягають стягненню на користь держави 1211 грн.20 коп. судового збору та на користь позивача ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4000 грн.

Керуючись ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 3 Конвенції про права дитини, схваленою резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21.12.1995 року, яку ратифіковано Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91, ст.ст. 9, 12, 13, 81, 89, 211, 223, 259, 263, 264, 265, 268, 280 ЦПК України, ст.ст. 180, 181, 182, 183 СК України, -

Ухвалив:

Позовні вимоги задовільнити.

Змінити розмір стягуваних аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , для утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за судовим наказом Гайсинського районного суду Вінницької області №2-н-146/2010 від 15.11.2010 року, та стягувати з ОСОБА_2 аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання цим судовим рішенням законної сили.

Припинити стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , для утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за судовим наказом Гайсинського районного суду Вінницької області №2-н-146/2010 від 15.11.2010 року, починаючи з дня набрання цим судовим рішенням законної сили.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 1211 грн. 20 коп. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 4000 грн.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів до Вінницького апеляційного суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителька АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України № НОМЕР_4 , виданий 20.10.2022 р органом 0517, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , засоби зв`язку: тел. НОМЕР_6 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , житель АДРЕСА_2 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_7 , виданий Бахмацьким РВ УМВС України у Вінницькій області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8 , засоби зв`язку: тел. НОМЕР_9 .

Суддя: