Провадження № 6/201/387/2025
У Х В А Л А

24 вересня 2025 року Соборний районний суд міста Дніпра

у складі головуючого судді Батманової В.В.

при секретарі Дейнега А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Соборного районного суду міста Дніпра у м. Дніпрі заяву ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, виданого по цивільній справі № 755/17254/23 за заявою ОСОБА_1 про поворот виконання судового рішення по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» до ОСОБА_1 про стягнення 3 % річних по ст. 625 ЦК України,

В С Т А Н О В И В:

07.09.2025 до Соборного районного суду міста Дніпра надійшла заява ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, виданого по цивільній справі № 755/17254/23 за заявою ОСОБА_1 про поворот виконання судового рішення по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» до ОСОБА_1 про стягнення 3 % річних по ст. 625 ЦК України.

Заявник в обґрунтування вимог заяви посилалася на те, що відповідно до ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, у порядку повороту виконання рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25.03.2024 по цивільній справі № 755/17254/23 (пр. № 2/201/928/2024), стягнуто з ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в загальному розмірі 34461 грн. 03 коп.

Крім того, відповідно до рішення Дніпровського районного суду м. Києва по справі № 2-1250/11 від 21.11.2011 у ОСОБА_1 перед ТОВ «Фінансова установа «ЄФКР» наявне грошове зобов`язання за Договором про надання споживчого кредиту та заставу майна № від 21.11.2006 у розмірі 708012 гривень 05 копійок.

За наведених вище обставин ОСОБА_1 має борг перед ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» в розмірі 708012,05 гривень і в той же час ТОВ «ФІНА Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» має борг перед ОСОБА_1 в розмірі 34461,03 грн. Вказані вимоги є зустрічними та однорідними з огляду на їх характеристики.

Оскільки вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» у розмірі 34461,03 грн. які виникли на підставу ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у справі № 201/17254/23 (провадження № 6/201/131/2025) від 23 квітня 2025 року та вимоги ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» до ОСОБА_1 які виникли на підставі Рішення Дніпровського районного суду м. Києва по справі № 2- 1250/11 від 21.11.2011 та складають 708012,05 гривень є однорідними та зустрічними та не відповідають ознакам визначеним в п.1. ст. 602 ЦК України вони підлягають зарахуванню відповідно до п.1, п.2. ст. 601 ЦК України за заявою ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку».

Враховуючи наведене вище, внаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог, зобов`язання ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» перед ОСОБА_1 у розмірі 34461,03 грн. є припиненим, а зобов`язання ОСОБА_1 перед ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» є зменшеним на суму 34461,03 грн.

Заявник вважає, що зобов`язання ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» перед ОСОБА_1 , яке виникло на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 квітня 2025 року у справі № 201/17254/23 (провадження № 6/201/131/2025) в силу положень п. 1 ст. 601 ЦК України та відповідно до Глави 50 ЦК «Припинення зобов`язань» є припиненим з 05.08.2025.

У зв`язку з викладеним просив суд визнати зобов`язання ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» перед ОСОБА_1 щодо сплати 34 461 (тридцять чотири тисячі чотириста шістдесят одна) грн. 03 коп. стягнутих з Товариства ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 квітня 2025 року у справі № 201/17254/23 (провадження № 6/201/131/2025) припиненим на підставі п.1. ст. 601 ЦК України. Визнати виконавчий лист виданий на виконання ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 квітня 2025 року у справі № 201/17254/23 (провадження № 6/201/131/2025) про стягнення ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» на користь ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 34461 (тридцять чотири тисячі чотириста шістдесят одна) грн. 03 коп. таким, що не підлягає виконанню.

В судове засідання сторони не з`явилися, про дату та час слухання справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили.

Від представника ОСОБА_1 надійшли заперечення в яких він просив відмовити в задоволенні заяви оскільки заява про зарахування зустрічних однорідних вимог не була отримана ОСОБА_1 , та не була ним погоджена.

За таких обставин, на підставі ч. 2 ст. 247, ч. 3 ст. 432 ЦПК України суд розглянув процесуальне питання про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню в судовому засіданні за відсутності сторін (їх представників) та без фіксування процесу технічними засобами.

Суд, ознайомившись з матеріалами справи, вважає необхідним відмовити в задоволенні заяви ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» з наступних підстав.

Відповідно до ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Верховний Суд в постанові від 16.01.2018 у справі № 755/15479/14-ц зазначив, що підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

23.04.2025 Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська у справі № 201/17254/23 (пр. № 6/201/131/2025) винесено ухвалу, якою частково задоволено заяву ОСОБА_1 (про поворот виконання рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25.03.2024 по цивільній справі № 755/17254/23 (пр. № 2/201/928/2024) за позовом ТОВ «Фінансова установа «ЄФКР» до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних по ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, у порядку повороту виконання рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25.03.2024 по цивільній справі № 755/17254/23 (пр. № 2/201/928/2024), стягнуто з ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в загальному розмірі 34 461 грн. 03 коп.

Відповідно до рішення Дніпровського районного суду м. Києва по справі № 2-1250/11 від 21.11.2011 у ОСОБА_1 перед ТОВ «Фінансова установа «ЄФКР» наявне грошове зобов`язання за Договором про надання споживчого кредиту та заставу майна № від 21.11.2006 у розмірі 708012 гривень 05 копійок.

Разом з цим, адресована ОСОБА_1 заява про зарахування зустрічних однорідних вимог за вих. № 554, датована 05.08.2025, не була отримана адресатом ОСОБА_1 , оскільки була повернута відправнику 07.09.2025 (закінчення встановленого терміну зберігання), що виключає обізнаність останнього щодо змісту та суті заяви, виключає можливість подачі заперечень на вказану заяву та виключає безспірність вимог.

Крім того, з матеріалів справи встановлено, що станом на день звернення до суду виконавчий лист у справі № 2-1250/2011, виданий 19 червня 2020 року Дніпровським районним судом м. Києва на виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21.11.2011 у справі № 2-1250/2011 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором не було пред`явлено до виконання, оскільки судом з моменту отримання ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 20 травня 2020 року у справі № 2-1250/11, відповідно до якої було замінено сторону стягувача у виконавчому листі № 2-1250/11, виданому Дніпровським районним судом м. Києва на підставі заочного рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 листопада 2011 року було двічі відмовлено у поновленні пропущеного строку пред`явлення даного виконавчого листа до виконання.

За правовою природою припинення зобов`язання зарахуванням зустрічної вимоги це одностороння угода, яка оформляється заявою однієї із сторін, згідно з вимогами статті 601 ЦК України. Статтею 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однією сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Отже вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам: 1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); 2) бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, у зв`язку з чим зарахування як спосіб припинення зазвичай застосовується до зобов`язань по передачі родових речей, зокрема, грошей). Правило про однорідність вимог розповсюджується на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги. Отже, допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо); 3) строк виконання таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

Наслідком здійснення такого правочину є припинення як обов`язку заявника перед адресатом, так і обов`язку адресата перед заявником з моменту здійснення заяви про зарахування, що зумовлює необхідність визначення заявником тих вимог до нього, які відповідають вказаним вище умовам.

Спеціального порядку та форми здійснення відповідної заяви як одностороннього правочину не передбачено законодавством; за загальними правилами про правочини (наслідки недодержання його письмової форми), відповідну заяву про зарахування на адресу іншої сторони як односторонній правочин слід вважати зробленою та такою, що спричинила відповідні цивільно-правові наслідки, в момент усної заяви однієї з сторін на адресу іншої сторони чи в момент вручення однією стороною іншій стороні повідомлення, що містить письмове волевиявлення на припинення зустрічних вимог зарахуванням. Моментом припинення зобов`язань сторін у такому разі є момент вчинення заяви про зарахування у визначеному порядку.

Зарахування зустрічних однорідних вимог як односторонній правочин є волевиявленням суб`єкта правочину, спрямованим на настання певних правових наслідків у межах двосторонніх правовідносин. Інститут заліку покликаний оптимізувати діяльність двох взаємозобов`язаних, хоч і за різними підставами, осіб. Ця оптимізація полягає в усуненні зустрічного переміщення однорідних цінностей, які складають предмети взаємних зобов`язань, зменшує ризик сторін, який виникає при здійсненні виконання, а також їх витрати, пов`язані з виконанням.

Таким чином, зарахування можливе за наявності таких умов: зустрічність вимог, тобто сторони беруть участь у двох зобов`язаннях, і при цьому кредитор в одному зобов`язанні є боржником в іншому зобов`язанні; однорідність вимог (гроші, однорідні речі), строк виконання яких настав.

Припинення зобов`язання зарахуванням зустрічної вимоги є односторонньою угодою, яка оформляється заявою однією з сторін. Зарахування, проведене за заявою однієї сторони, діє з моменту, коли є у наявності всі умови для зарахування.

Проте, з наведених вище законодавчих норм вбачається, що зарахування зустрічних вимог у позасудовому порядку здійснюється виключно за відсутності спору між сторонами.

Натомість, зазначені боржником обставини свідчать про те, що на момент направлення на адресу ОСОБА_1 заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог за вих. 554 від 05.08.2025 сплинув строк для пред`явлення такої вимоги до виконання, що в свою чергу є самостійною підставою для відмови у зарахуванні зустрічних вимог.

Крім того, стягувач заперечує щодо наявності у останнього боргу перед ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» за договором про надання споживчого кредиту та заставу майна № від 21.11.2006 у розмірі 708012 грн. 05 коп., саме з підстав пропуску строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, а тому такі вимоги не підлягають зустрічному зарахуванню, оскільки порядок виконання судового рішення, яке набрало законної сили, визначено Законом України «Про виконавче провадження», та в силу положень ст. 12 якого, пред`явлення таких вимог (виконавчого листа) до виконання можливо в межах строків, визначених законом, які були пропущені боржником і у поновленні яких судом було 2 (двічі) відмовлено.

Водночас, зазначені заявником обставини, не є тими обставинами, які в розумінні ст.432 ЦПК України свідчать про те, що виконавчий лист було видано помилково, або відсутній обов`язок боржника по виконанню виконавчого листа, виданого на виконання ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 квітня 2025 року у справі № 201/17254/23 (провадження № 6/201/131/2025) про стягнення з ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» на користь ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 34 461 грн. 03 коп., оскільки він був виданий на підставі ухвали суду, яка набрала законної сили і наразі виконана, та, зарахування зустрічних вимог не відбулося.

Згідно із ч. 1 ст. 129 Конституції України обов`язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій її території.

Статтею 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Важко уявити, щоб ст.6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 Конвенції тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи конвенцію. Отже, для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (рішення 19.03.97 у справі «Hornsby v. Greece», п.40).

За викладених обставин суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про визнання зобов`язання припиненим на підставі п.1. ст. 601 ЦК України та визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, оскільки судове рішення на виконання якого був виданий відповідний виконавчий лист є чинним. Передбачених діючим законодавством підстав для визнання цього виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, судом не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ч. 2 ст.247, ст.ст. 260, 353, 432 ЦПК України суд,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, виданого по цивільній справі № 755/17254/23 за заявою ОСОБА_1 про поворот виконання судового рішення по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» до ОСОБА_1 про стягнення 3 % річних по ст. 625 ЦК України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарга протягом п`ятнадцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: В.В. Батманова