Справа №203/7054/25
Провадження №2-з/0203/46/2025
УХВАЛА

03 жовтня 2025 року суддя Центрального районного суду міста Дніпра Католікян Михайло Олександрович, розглянувши заяву про забезпечення позову Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Максим Олександрович, П`ята дніпровська державна нотаріальна контора, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання договору дарування недійсним, скасування державної реєстрації права власності на майно, визнання спадщини відумерлою,

у с т а н о в и в:

1. 1 жовтня 2025 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар М.О., П`ята дніпровська державна нотаріальна контора, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання договору дарування недійсним, скасування державної реєстрації права власності на майно, визнання спадщини відумерлою. Заявлений позов обґрунтовано тим, що у комунальній власності перебуває квартира АДРЕСА_1 . Між тим, позивачеві стало відомо про те, що зазначена квартира у протиправний спосіб вибула з володіння територіальної громади і тепер за договором дарування від 26.07.1995, укладеним між ОСОБА_2 та відповідачкою, належить останній. Викладене стало причиною звернення позивача до суду з позовом про визнання договору дарування від 26.07.1995 недійсним, скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на спірне майно, визнання спадщини відумерлою (а.с.а.с. 1 10).

2. Того ж дня позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом заборони відповідачці, державному реєстратору вчиняти дії з розпорядження спірним майном. Подану заяву обґрунтовано тим, що з огляду на неправомірний спосіб вибуття квартири з володіння позивача він має підстави вважати, що вона може бути знов відчужена, що ускладнить виконання рішення суду в разі його ухвалення на користь позивача (а.с.а.с. 11 15).

3. Вивчивши подані матеріали, суд дійшов висновку про те, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню з таких підстав.

4. Розв`язуючи подану заяву, суд виходить з того, що вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано частиною четвертою статті 55 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Це положення також закріплено у статтях 7, 12 Загальної декларації про права людини, статті 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, які згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

5. Відповідно до частин 1, 2 статті 149 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) суд за заявою учасника справи має право вжити заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

6. Згідно з пунктами 1, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

7. Відтак метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання такого рішення.

8. За правилами, встановленими статтею 150 ЦПК, заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб, учасників процесу.

9. З матеріалів справи вбачається, що між сторонами дійсно виник спір з приводу володіння квартирою АДРЕСА_1 .

10. З огляду на викладене, зважаючи на те, що претензії позивача можуть бути обґрунтовані, а невжиття заходів із забезпечення позову може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду у справі, порушити законні права останнього в разі ухвалення рішення на його користь, суд вважає за необхідне забезпечити позов.

11. Пунктом 2 частини 1 статті 150 ЦПК визначено, що позов забезпечується, у тому числі забороною вчиняти дії.

12. Зважаючи на зміст приведених норм та встановлені судом обставини, суд вважає за необхідне подану у справі заяву задовольнити.

13. Керуючись статтями 149, 150, 153, 258 260 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

Заборонити ОСОБА_1 , державному реєстратору, будь-яким іншим особам вчиняти дії з відчуження, передачі, переоформлення правовстановлювальних документів стосовно квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101).

Заборонити державному реєстратору вчиняти будь-які дії (у тому числі, реєстрацію та перереєстрацію права власності, внесення записів про накладення арештів, заборон на відчуження, записів про іпотеку тощо) стосовно квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) (крім дій, пов`язаних з виконанням цієї ухвали).

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється від дня складення повного судового рішення. Ухвала набирає законної сили у порядку, визначеному статтею 261 ЦП К.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів від дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала підлягає пред`явленню до виконання протягом трьох років від дня її постановлення.

Ухвала набрала законної сили:

Суддя М.О. Католікян