29.09.2025 Справа № 756/6483/25
Ун.№756/6483/25
Пр.№4-с/756/38/25
У Х В А Л А

29 вересня 2025 року Оболонський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді Майбоженко А.М.

секретаря Любін А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за

скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Оболонського відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ),

В С Т А Н О В И В:

Заявниця звернулась до суду зі скаргою на дії державного виконавця Оболонського відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), яка мотивована тим, що на виконанні Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) перебувало виконавче провадження НОМЕР_1, яке було відкрито 28.02.2012 року, боржником по якому є ОСОБА_2 , а стягувачем - ОСОБА_1 .

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у реєстрі міститься запис про обтяження за N? 12287572 від 19.03.2012 року, здійсненого на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження N? 855/13. На підставі цієї постанови внесено обтяження у вигляді арешту нерухомого майна (невизначене майно, все майно) в рамках виконавчого провадження N? НОМЕР_1 від 28.02.2012 року ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві.

Листом від Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), повідомлено, що відповідно до відомостей, які містяться в автоматизованій системі виконавчих проваджень встановлено, що завершено виконання провадження N? НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа N? 2-5497 від 13.01.2012 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суми боргу 301820 грн., про що 08.07.2013 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Також було повідомлено, що те, що у зв`язку із давністю зберігання матеріали виконавчого провадження були знищені.

Таким чином, враховуючи, що виконавче провадження, в межах якого було накладено арешт на майно боржника ОСОБА_2 , завершено, проте усупереч вимогам ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем безпідставно не скасовано обтяження, накладені в процесі проведення виконавчих дій у виконавчому провадженні і на теперішній час відсутні будь-які правові підстави для продовження існування арешту та обмеження щодо розпорядження майном. Станом на день подання вказаної скарги відомості щодо скасування арешту з нерухомого майна боржника відсутні.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , відносно якого було відкрито виконавче провадження НОМЕР_1 від 28.02.2012 року ВДВС Оболонського РУЮ у місті Києві.

Заявниця ОСОБА_1 є спадкоємцем частки квартири за адресою АДРЕСА_1 і існування цього арешту перешкоджає їй у реалізації своїх спадкових прав.

З цих підстав просила скасувати постанову про арешт нерухомого майна, накладений у виконавчому провадженні НОМЕР_1 від 28.02.2012.

В судовому засіданні заявниця заявлені вимоги підтримали, просила їх задовольнити. Пояснила суду, що вона за заповітом має право на спадкування частини квартири за адресою АДРЕСА_1 після смерті бабусі боржника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 . Інша половина після смерті ОСОБА_2 належить на праві власності його дружині - ОСОБА_4 . Оформлюючи свої спадкові права вона дізналась від нотаріуса про те, що це неможливо у зв`язку з наявністю обтяження, подавши до суду позов про зняття арешту і скаргу на дії державного виконавця.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши заявницю, суд установив наступне.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у реєстрі міститься запис про обтяження за N? 12287572 від 19.03.2012 року, здійсненого на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження N? 855/13. На підставі цієї постанови внесено обтяження у вигляді арешту нерухомого майна (невизначене майно, все майно) в рамках виконавчого провадження НОМЕР_1 від 28.02.2012 року ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві.

Виконавче провадження НОМЕР_1 відкрито 28.02.20212 на підставі заяви стягувача - ОСОБА_1 про примусове виконання виконавчого листа №2-5497, виданого 13.01.2012 Оболонським районним судом м.Києва про стягнення з ОСОБА_2 на її користь суми боргу у розмірі 301820 грн.

Відповідно до положень ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Аналогічні положення містить також ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження».

На момент виникнення спірних правовідносин, тобто на момент накладення арешту на майно та повернення виконавчого документа стягувачу, умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, на момент виникнення спірних правовідносин були врегульовані Законом України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-XIV).

У ст.1 Закону № 606-XIV визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню

Права і обов`язки державного виконавця визначені у ст.11 Закону 606-XIV.

За змістом цієї норми державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, зокрема, вправі накладати арешт на майно боржника, передавати його на зберігання та реалізовувати його в установленому законом порядку.

У межах виконавчого провадження НОМЕР_1 ОСОБА_1 є стягувачем, а тому накладення арешту на майно боржника вчинене у її інтересах і у суду відсутні підстави вважати, що це рішення державного виконавця порушує її права стягувача. Підстав для здійснення судового контролю у цьому випадку суд не вбачає.

Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

В порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Як уже зазначалось вище, відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

У разі якщо арешт майна проводився державним або приватним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Таким чином, сторона виконавчого провадження не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший порядок судового захисту, а саме оскарження боржником рішення, дій чи бездіяльності державного виконавця або приватного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Аналогічні висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 904/51/19; у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18; у постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 19 січня 2022 року у справі № 577/4541/20.

Однак, у цьому випадку ОСОБА_1 , будучи стороною виконавчого провадження, у якому накладено спірний арешт, здійснює захист своїх цивільних прав, а саме права на оформлення спадщини. Її права стягувача державним виконавцем при накладенні арешту фактично у її інтересах, жодним чином не порушувались, у зв`язку з чим, суд вважає, що ОСОБА_1 вправі захищати свої порушені права шляхом пред`явлення позову до суду про зняття арешту з майна.

Відповідно до ст.451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи все, що викладено вище, суд вважає, що державний виконавець при накладенні арешту на майно боржника ОСОБА_2 діяв відповідно до Закону і в межах своїх повноважень, права стягувача при цьому порушені не були, суд вважає правильним у задоволенні скарги відмовити.

Керуючись ст.ст.450-451 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Оболонського відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду.

Суддя А.М.Майбоженко