Справа № 372/2322/25
Провадження № 2-з-75/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2025 року м. Обухів

Суддя Обухівського районного суду Київської області Рабчун Р.О., розглянувши в приміщенні Обухівського районного суду Київської області заяву про забезпечення позову ОСОБА_1 в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Обухівського районного суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

До суду надійшла заява про забезпечення позову від ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 просить суд вжити заходів забезпечення позову шляхом:

-накладення арешту із забороню відчуження та внесення у відповідний реєстр відомостей про накладення арешту на нерухоме майно, а саме: житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 );

-накладення арешту із забороною відчуження та внесення у відповідний реєстр відомостей про накладення арешту на нерухоме майно, а саме автомобіль марки Nissan X-Trail, 2019 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 ;

-заборонити ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії по виселенню ОСОБА_1 з житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

-заборонити ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії та перешкоди ОСОБА_1 у користуванні та проживанні у житловому будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Заяву мотивує тим, що не має іншого місця проживання окрім вказаного будинку, повернувшись із відпустки 30.09.2025 року заявник не зміг потрапити до будинку оскільки всі замки були замінені, 01.10.2025 року заявник був вимушений викликати поліцію по факту порушення його прав, стверджує, що відповідачка незаконно позбавила його права користування житлом, власником якого заявник також вважає себе. Вказує, що існує ризик відчуження житлового будинку відповідачкою, на яку оформлено право власності, ще до ухвалення рішення у даній справі про поділ спільного майна подружжя, що унеможливить виконання судового рішення, у разі задоволення позову.

Відповідачем подано заперечення на заяву про забезпечення позову, у яких вона вказує, що в шлюбі з ОСОБА_1 відповідачка перебувала з 28.12.2018, який за позовом ОСОБА_3 був розірваний на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23.09.2024. Право власності на будинок відповідачкою було набуто в 2010 році, і в цей час у шлюбі з позивачем вона не перебувала. Після розірвання шлюбу відповідачка надала позивачу час віднайти інше помешкання та виїхати з будинку, проте він не лише не виїхав з будинку, але й створив відповідачці перешкоди у користуванні її майном. Без дозволу відповідачки позивач змінив замки у будинку, чим позбавив відповідачку можливості користуватися своїм власним майном. При цьому, позивач безпідставно утримує у себе правовстановлюючі документи на майно, чим також порушує права відповідачки та перешкоджає захисту її прав у суді. 15.09.2025 не маючи можливості потрапити до свого будинку, відповідачка змушена була викликати поліцію, де в присутності правоохоронців було встановлено, що заблоковані ворота та відповідачка не має можливості власними ключами відкрити будинок, який є її власністю. 30.09.2025 відповідачка вдруге звернулась до поліції щодо захисту своїх прав та інтересів, адже від охоронної служби надійшов сигнал про злам замків у її будинку. При виїзді поліції було встановлено, що ОСОБА_1 здійснив злам замків, чим не лише порушив право власності відповідачки, але й завдав матеріальної шкоди, пошкодивши майно. Позивач намагається шляхом подачі заяви про забезпечення позову вирішити питання, що є окремими позовними вимогами. В даній справі позивач звернувся з вимогами щодо невизнання права власності на частину майна, яке є власністю відповідачки. Позовних вимог про право вселення у будинок чи про порушене право користування заявлено не було. Будь-яких доказів того, що позивач мав право користування будинком, мав законне право на вселення до будинку, набув право вселитися на законних підставах, до позовної заяви подано не було. Навпаки, навіть виходячи із позовних вимог позивача вбачається, що своїм зареєстрованим місцем проживання позивач вказує: АДРЕСА_2 . Доводи позивача про наявне право користування вселення у будинок не підтверджуються належними доказами. Виходячи з вищевикладеного є очевидним, що позовні вимоги позивача не стосуються правовідносин з виселення/вселення особи. Предметом даного спору за позовом позивача є визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ. Заявлені заходи забезпечення позову, зокрема щодо заборони вчиняти дії з виселення позивача, жодним чином не пов?язані з предметом даного спору та не мають впливу на виконання рішення суду у даній справі про визнанні майна спільною сумісною власністю у разі можливого задоволення такого позову. Зазначені в заяві види забезпечення позову, які просить застосувати позивач, не узгоджуються із заявленими позовними вимогами. Позивач фактично намагається шляхом заявлених заходів забезпечення позову вирішити окремі позовні вимоги, які є предметом розгляду окремого позову. В частині накладення арештів на будинок та автомобіль, які є предметом даного позову, також вважає заяву безпідставною, адже будь-яких доказів того, що відповідач вживає заходи щодо відчуження даного майна до заяви позивачем не надано. Вимога про накладення арешту на автомобіль також не узгоджується із заявленими позовними вимогами, адже позивач вимагає компенсацію за частину автомобіля, а тому підстав для заборони розпоряджатися автомобілем не має. Фактично позивач шляхом подачі вказаної заяви намагається вирішити питання, що є предметом окремого спору, містять окремий предмет доказування, який не має жодного відношення до заявлених ним позовних вимог у даній справі.

Вивчивши доводи заяви про забезпечення позову, суд дійшов до наступних висновків.

Забезпечення позову допускається як до пред?явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання судового рішення або ефективний захист чи поновлення порушених (оспорюваних) прав або інтересів особи, в інтересах якої подано позов. У судове засідання сторони не викликались, у відповідності до приписів ст. 153 ч. 1 ЦПК України, згідно яких заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з її надходження без повідомлення учасників справи.

Так, відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідачів з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Згідно положень ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову (ч. 2 ст. 150 ЦПК України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення (постанова Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №331/1255/17).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 зазначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 вказано, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення.

Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову бути домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі №753/22860/17).

Подібні правові висновки сформульовані у постановах Верховного Суду від 10 листопада 2020 року у справі № 910/1200/20 та від 31 січня 2023 року у справі № 295/5244/22.

Тобто, необхідність застосування заходів забезпечення позову випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цих заходів призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову. Забезпечення позову не повинно порушувати принципи змагальності і процесуального рівноправ`я сторін. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову заявник просив суд застосувати такі види забезпечення позову як:

-накладення арешту із забороню відчуження та внесення у відповідний реєстр відомостей про накладення арешту на нерухоме майно, а саме: житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 );

-накладення арешту із забороною відчуження та внесення у відповідний реєстр відомостей про накладення арешту на нерухоме майно, а саме автомобіль марки Nissan X-Trail, 2019 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 ;

-заборонити ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії по виселенню ОСОБА_1 з житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

-заборонити ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії та перешкоди ОСОБА_1 у користуванні та проживанні у житловому будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Зі змісту заяви про забезпечення позову вбачається, що фактично заявник просить вжити заходи забезпечення позову позаяк існує ризик відчуження житлового будинку відповідачкою, на яку оформлено право власності, ще до ухвалення рішення у даній справі про поділ спільного майна подружжя, що унеможливить виконання судового рішення, у разі задоволення позову.

Загалом заява про забезпечення позову мотивована тим, що спірний будинок та транспортний засіб набуло під час проживання однією сією без реєстрації шлюбу та є спільною сумісною власністю.

Разом з тим, суд вважає слушними доводи відповідачки, що позовні вимоги позивача не стосуються правовідносин з виселення/вселення особи. Предметом даного спору за позовом позивача є визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ. Заявлені заходи забезпечення позову, зокрема щодо заборони вчиняти дії з виселення позивача, жодним чином не пов?язані з предметом даного спору та не мають впливу на виконання рішення суду у даній справі про визнанні майна спільною сумісною власністю у разі можливого задоволення такого позову. Зазначені в заяві види забезпечення позову, які просить застосувати позивач, не узгоджуються із заявленими позовними вимогами.

Також суд погоджується з позицією відповідача, що вимога про накладення арешту на автомобіль не узгоджується із заявленими позовними вимогами, адже позивач вимагає компенсацію за частину автомобіля, а тому підстав для заборони розпоряджатися автомобілем не має.

Як зазначалося вище, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Однак, установивши, що між сторонами у справі виник спір, щодо поділу спільного майна подружжя, приходжу до висновку, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду та призвести до порушення прав і законних інтересів сторін.

Отже, суд вважає, що у даному випадку слід накласти арешт на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), а тому заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню.

Такий захід забезпечення позову забезпечить поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів сторін, а невжиття такого заходу може істотно ускладнити виконання рішення суду й ефективний захист порушених прав та інтересів позивача, за захистом яких він звертається до суду.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 150, 151, 153, 157, 260 ЦПК України, суддя,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Стягувач: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 ;

Боржник: ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 , АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_1

Копію ухвали направити сторонам.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня підписання ухвали.

Суддя Р.О. Рабчун