Справа № 698/719/25
Провадження № 2/698/376/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2025 р. Калинопільський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Лазаренка В.В.,

за участю секретаря судових засідань Триліс Я.О.,

представника позивачки адвоката Колісника С.М.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2025 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, у якому просила розірвати шлюб, укладений 22.08.2014 року між нею та ОСОБА_1 ; стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 19.08.2025 року і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з ОСОБА_1 на її користь судові понесені судові витрати по оплаті професійної правничої допомоги у розмірі 3000,00 грн. та судового збору у розмірі 1211,20 грн..

Позовна заява обґрунтована тим, що з 22.08.2014 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 , у якому у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказує, що протягом останніх років сімейне життя поступово погіршувалося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин між нею та відповідачем. Відповідач не бере участі у веденні спільного господарства, не вносить вклад до сімейного бюджету, самоусунувся від виконання батьківських обов`язків та не приймає участі у вихованні дитини. У зв`язку з збройною агресією російської федерації проти України вона разом з дитиною вимушено тимчасово перебуває на території Німечинни, а відповідач припинив будь-які зв`язки з сім`єю. Подальше формальне збереження між ними шлюбу суперечить інтересам сім`ї та її особистим інтересам й унеможливлює примирення з відповідачем. Вказує, що відповідач ухиляється від покладеного на нього, у відповідності до ст. 180 СК України, обов`язку утримувати свою дитину.

Ухвалою суду від 01.09.2025 року відкрито провадження у цивільній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.

Ухвалою суду від 22.09.2025 року здійснено перехід з розгляду цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін до розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

26.09.2025 року через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому він просить суд прийняти рішення про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 12000,00 грн.. Не стягувати з нього судові витрати по оплаті правничої допомоги в сумі 3000,00 грн., а витрати по оплаті судового збору в сумі 12011,20 грн. розділити у рівних частинах з позивачкою.

В судовому засіданні представник позивачки адвокат Колісник С.М. підтримав позов та просив його задовольнити. Вказує, що позивачка вважає, що відповідач має достатній дохід і сума 12000,00 грн. набагато менша частини від всіх доходів відповідача, тому позивачка наполягає на стягненні частини всіх доходів відповідача.

Відповідач у судовому засіданні визнав позовні вимоги у частині розірвання шлюбу та стягнення аліментів у розмірі частини всіх його доходів на утримання дитини.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності та взаємозв`язку, приходить до висновку про задоволення позовних вимог з огляду на таке.

Статтями 12, 13 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

За змістом ст.ст. 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 22.08.2014 року, який зареєстрований у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, про що зроблений актовий запис № 1851.

Від шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ст. ст. 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ст.ст. 110-112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення.

Відповідно до ч. 3 ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей.

Судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство не ведеться та збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки.

Згідно зі ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу.

Суд, приймаючи до уваги обставини життя подружжя, дійшов висновку, що шлюб на підставі ст. 112 СК України належить розірвати, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки, шлюбні стосунки припинені, а примирення між подружжям неможливе.

Щодо вимоги про стягнення аліментів, суд зазначає наступне.

Встановлено, що від шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 07.11.2017 року.

Згідно витягу з реєстру територіальної громади № 2025/011743299 від 18.08.2025 року ОСОБА_2 з 01.08.2016 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом з тим, з матеріалів справи встановлено, що у зв`язку з збройною агресією Російської Федерації проти України у 2022 році ОСОБА_2 разом з її малолітньою дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виїхали жити за кордон, а саме в Німеччину, та досі разом проживають там.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Оскільки сторони добровільно не домовилися про утримання дитини, то кошти на її утримання (аліменти) присуджує суд.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Суд, з урахуванням визнання позову відповідачем, не надання суду доказів мінливості доходів відповідача про які зазначено у відзиві та повідомлено в судовому засіданні, дослідивши наявні у матеріалах справи докази та давши їм належну оцінку вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивачки ОСОБА_2 , аліменти на утримання малолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, кожного місяця з дня подачі заяви до суду і до повноліття дитини.

Відповідно до ст. 191 СК України аліменти підлягають присудженню з дня подачі позову, тобто з 19.08.2025 року.

Суд вважає за необхідне на підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Щодо вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 133 ЦПК України витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За правилом п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрат и на професійну правничу допомогу.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Позивачка надала до суду ордер на надання правничої допомоги від 18.08.2025 року та договір про надання правової допомоги від 18.08.2025 року, якими підтверджується наявність договірних відносин між адокатом ОСОБА_4 та ОСОБА_2 ..

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано:

розрахунок витрат на правничу допомогу адвоката Колісника С.М., з якого вбачається, що позивачкою сплачено 3000,00 грн., а саме за:

1000,00 грн. вивчення документів, опрацювання законодавства та судової практики, кількість витраченого часу 1 година;

1000,00 грн. підготовка позовної заяви, кількість витраченого часу 1 година;

1000,00 грн. представництво інтересів в суді;

Також надано платіжну інструкцію № 2.268857077.1 від 19.08.2025 року про оплату 3000,00 грн. згідно договору про надання правової допомоги № 18-08/2025 від 18.08.2025 року.

Проаналізувавши виконаний опис робіт, суд вважає, що такі види правових послуг, як: вивчення документів, опрацювання законодавства та судової практики, що не передбачено вимогами закону, як передумова для звернення до суду - не є окремими процесуальними діями, а є діями, що направлені на досягнення одного результату, яким в даному випадку є складання позовної заяви.

Зокрема, Верховний Суд у пунктах 48-49 додаткової постанови від 08.04.2021 у справі № 922/2321/20 виклав правовий висновок, за яким зазначені окремо у Акті надання правової допомоги послуги адвоката зі здійснення аналізу нормативного матеріалу, консультації, пошук і вивчення судової практики в аналогічних справах, публікацій науковців, коментарів спеціалістів охоплюються послугою зі здійснення підготовки відзивів на касаційні скарги; правова позиція боржника викладена у відзивах на касаційні скарги вже була сформована до касаційного розгляду справи, а доказів додаткового комплексного та усестороннього вивчення юридичної природи спірних правовідносин не надано та з матеріалів справи не вбачається.

Суд вважає, що цей правовий висновок у повній мірі застосовний до цієї цивільної справи, з огляду на що вищевказані послуги, надані позивачу, не відповідають критерію «неминучості», охоплені за своєю суттю іншою послугою, а тому не підлягають розподілу.

Враховуючи заперечення на які посилається відповідач у відзиві на позовну заяву, а також неспівмірність заявленої суми до відшкодування понесених позивачкою витрат на професійну правничу допомогу з ціною позову, складністю цієї справи, суд дійшов висновку, що розмір заявлених позивачкою до стягнення сум витрат на оплату професійної правничої допомоги в даному випадку є неспівмірним із складністю справи та виконаними роботами.

Отже, суд виходячи з критерію реальності послуг за надання професійної правничої допомоги та розумності її розміру за конкретних обставин справи важає, що справедливою та реальною сумою, яка може бути сплачена відповідачем, виходячи з наданих цін за підготовку позовної заяви та представництва інтересів в суді є 2000,00 грн.

Крім того, при зверненні до суду позивачка понесла судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211,20 грн., що підтверджується копією квитанції № 9388-3440-3265-4306 від 19.08.2025 року .

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки відповідач визнав позов, суд розподіляє судові витрати, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, та дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки 1/2 судового збору у розмірі 605,60 грн..

Крім того, позивачка звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви про стягнення аліментів відповідно до п. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому згідно із ст. 141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 605,60 грн. слід стягнути з відповідача в дохід держави.

Керуючись ЗУ «Про судовий збір», ст.ст. 110, 112-114 СК України, ст.ст. 10, 12, 95, 263-265, 280 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 22.08.2014 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, про що зроблений актовий запис № 1851.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 19.08.2025 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по оплаті професійної правничої допомоги в розмірі 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп. та судового збору у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 (шістдесят) коп..

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 (шістдесят) коп..

Рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини в межах платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В. Лазаренко