Житомирський апеляційний суд
Справа №363/1904/23 Головуючий у 1-й інст. Лукач О.П.
Категорія 68 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Борисюка Р.М., Коломієць О.С.,

за участі секретаря судового засідання Нестерчук М.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

справу №363/1904/23 за клопотанням ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей Вишгородської міської ради Київської області, Орган опіки та піклування Вишгородської міської ради Київської області, про визначення місця проживання малолітньої дитини

та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей Вишгородської міської ради Київської області, Служба у справах дітей Дунаєвецької міської ради Хмельницької області, про визначення місця проживання малолітньої дитини

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 03 квітня 2025 року, яка постановлена під головуванням судді Лукач О.П. у м. Вишгороді,

в с т а н о в и в:

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з клопотанням про скасування заходів забезпечення позову. Просила скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою суду від 12 квітня 2024 року, з причин неможливості їх виконання та недопущення понесення нею наслідків за невиконання рішення суду.

Клопотання обґрунтовувала тим, що ухвалою суду від 12 квітня 2024 року задоволено клопотання ОСОБА_2 про встановлення заходів забезпечення позову та її зобов`язано передавати малолітню доньку ОСОБА_3 батькові ( ОСОБА_2 ) на кожні два тижні через кожні два тижні місяця. Дунаєвським відділом ДВС у Кам`янець-Подільському районі у червня 2024 року винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №75379094 із примусового виконання ухвали суду від 12 квітня 2024 року. Через обставини непереборної сили, а саме, збройну агресію проти України та її наслідки, вона з дитиною була вимушена з метою збереження життя доньки ОСОБА_4 покинути 30 червня 2024 року Україну та переїхати до Німеччини, щоб забезпечити проживання доньки у спокійному та стабільному середовищі. Незважаючи на те, що Дунаєвецький відділ ДВС був повідомлений про причини її переїзду до Європи, з неї стягувалися штрафи та внесені подання про вчинення нею кримінального правопорушення, а саме, невиконання рішення суду, та подання про встановлення їй обмеження в праві перетину державного кордону України. Вона двічі (07 жовтня 2024 року та 31 грудня 2024 року) зверталася до суду з мотивованими клопотаннями про скасування заходів забезпечення позову, але їй було відмовлено у задоволенні клопотань про скасування заходів забезпечення позову та попереджено про неприпустимість зловживання процесуальними правами. За заявою ОСОБА_2 06 березня 2025 року Дунаєвецьким відділом ДВС винесена постанова про відновлення виконавчого провадження. У день відкриття виконавчого провадження вона звернулася до Вишгородського районного суду зі скаргою на дії державного виконавця, як таких, що за обставин та подій, що на часі відбуваються в Україні, порушують їхнє з донькою конституційне право на життя. Їй 27 березня 2025 року відмовлено у задоволенні скарги з причин законності дій Дунаєвецького відділу ДВС із виконання ухвали суду від 12 квітня 2024 року, оскільки ухвала суду від 12 квітня 2024 року є законною та не скасована у судовому порядку. В межах справи від представника ДВС надійшов відзив на подану нею скаргу на дії ДВС з переліком усіх виконавчих дій, що будуть повторно здійснюватися для примусового виконання нею рішення суду від 12 квітня 2024 року. З 07 жовтня 2024 року її місце проживання з донькою не змінювалося. Вони проживають у Німеччині, що саме по собі робить неможливим виконання ухвали суду від 12 квітня 2024 року. Постанова ДВС від 06 березня 2025 року про відновлення виконавчого провадження є новою обставиною та несе для неї певні юридичні наслідки - стягнення штрафів тощо. Станом на день подачі клопотання ОСОБА_2 з донькою не спілкується. Останній раз вона телефонувала 15 березня 2025 року, але ОСОБА_2 не відповів на жоден з 4 викликів. До 15 березня 2025 року ОСОБА_2 з донькою спілкувався. За виняткових обставин, а саме, факту збройної агресії проти України та її наслідків, проживання в Німеччині в спокійному та стабільному середовищі якнайкраще відповідає інтересам дитини. Вона покинула межі України саме в інтересах дитини, що встановлено колегією Хмельницького апеляційного суду постановою від 17 жовтня 2024 року в справі №674/1092/24. Наразі їй загрожує юридична відповідальність, як наслідок проведення виконавчих дій Дунаєвецьким відділом ДВС, оскільки заходи забезпечення позову, вжиті судом 12 квітня 2024 року, не скасовані попри неможливість їх виконання з об`єктивних причин.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 03 квітня 2025 року відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні клопотання від 27 березня 2025 року про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 12 квітня 2024 року. Визнано, що клопотання ОСОБА_1 від 27 березня 2025 року про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 12 квітня 2024 року, є діями, що суперечать завданню цивільного судочинства та є зловживанням процесуальними правами. Застосовано до ОСОБА_1 заходи процесуального примусу у вигляді штрафу у розмірі 0,3 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 908,40 грн та стягнуто з неї вказану суму в дохід Державного бюджету України.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду від 03 квітня 2025 року скасувати та скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою суду від 12 квітня 2024 року.

Доводи апеляційної скарги аргументовані тим, що вона ( ОСОБА_1 ) звернулася до суду з заявою про скасування заходів забезпечення позову, оскільки з`явилася нова обставина, а саме: винесення за заявою ОСОБА_2 органом ДВС постанови про відновлення виконавчого провадження, яка несе для неї повторно низку юридичних наслідків, а тому подання вказаного клопотання відповідає п.6 ст.158 ЦПК України та не є зловживанням процесуальними правами. Наразі в межах судової тяганини існує юридичний казус, оскільки колегією суддів Хмельницького апеляційного суду в постанові від 17 жовтня 2024 року в справі №674/1092/24 встановлено, що вона з дочкою покинули територіальні межі батьківщини саме з метою збереження життя дитини, адже згідно з ст.27 Конституції України кожна людина має невід`ємне право на життя. Обов`язок держави захищати життя людини. В той же час ухвала суду від 12 квітня 2024 року, яка набула законної сили, нівелює конституційне право малолітньої дитини на життя та безпеку. Відповідно до ухвали суду від 12 квітня 2024 року вона зобов`язана передавати малолітню дитину з Німеччини на кожних два тижні батькові до Київської області. Разом із тим, той факт, що Київська область щоденно обстрілюється ворогом, що має незворотні наслідки, а повітряні тривоги тривають годинами є загальновідомим та не потребує доведення у суді, а тому рішення суду суперечить ст.27 Конституції України. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 12 березня 2025 року в справі №487/2960/23. Наполягає на тому, що її клопотання про скасування заходів забезпечення позову не є зловживанням процесуальними правами, а подане саме в інтересах дитини.

Від учасників справи відзиву на апеляційну скаргу не надходило. Відповідно до частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

У судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції, ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала та просить її задовольнити, - ухвалу суду першої інстанції, якою їй відмовлено у задоволенні клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 12 квітня 2024 року, та застосовані до неї заходи процесуального примусу у вигляді штрафу, скасувати та ухвалити нову, якою заходи забезпечення позову скасувати. При цьому, зокрема, пояснила, що з донькою ОСОБА_5 проживає у Німеччині. ОСОБА_2 намагався ввести Міністерство юстиції Німеччини в оману, повідомивши, що вона начебто викрала доньку ОСОБА_4 , та вимагав депортації до України. Від сусідів у громаді Нідерфюльбах, де вона наразі проживає з донькою, їй стало відомо, що ОСОБА_2 , нікого не попередивши, приїздив до Німеччини з метою вивезти доньку ОСОБА_4 до України. Того дня вони вдома не перебували та подорожували, бо у доньки були канікули. ОСОБА_2 у режимі відеозв`язку погрожував вивезти малолітню доньку зі спокійного середовища у Німеччині до України. Батько дитини проживає у небезпечному районі Київської області (у безпосередній близькості до Київської ГЕС). Наслідки ракетних ударів по Київській області є загальновідомим фактом. Також разом із ОСОБА_2 проживає стороння для ОСОБА_4 літня жінка (перша дружина ОСОБА_2 ), адже будинок, у якому зареєстрований ОСОБА_2 , суд визнав спільною сумісною власністю останнього та його першої дружини. Через залякування розправою вона із ОСОБА_2 порозумітися не може, а вивезення малолітньої дитини до України є прямою загрозою здоров`ю та життю ОСОБА_4 .

Представник ОСОБА_2 адвокат Бойчук В.П. апеляційну скаргу не визнав, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін. Про цьому пояснив, що насправді у Дунаївцях Хмельницької області для дитини не було жодної небезпеки та ОСОБА_1 виїхала за кордон з метою перешкодити примусовому виконанню ухвали суду від 12 квітня 2024 року щодо передачі дитини на кожні два тижні татові. Наразі ОСОБА_1 втекла з дитиною у Німеччину, де проживає у гуртожитку. Коли ОСОБА_2 після виходу у відставку приїхав до Федеративної Республіки Німеччини, мати дитини втекла з місця її перебування (з гуртожитку) та повернулася лише тоді, коли впевнилася, що ОСОБА_2 виїхав із ФРН та повернувся до України. ОСОБА_2 не переслідував мети вивезення дитини до України та у нього немає такої мети. Після відставки та скасування доступу до державної таємниці у ОСОБА_2 з`явилася можливість поїхати до ФРН, щоб провідати донечку ОСОБА_4 . Виїжджаючи до Німеччини, єдине чого прагнув ОСОБА_2 побачити, обійняти і поспілкуватися з ОСОБА_4 , яку не бачив майже півтора роки, чому ОСОБА_1 активно завадила. Перед цим під різними приводами ОСОБА_1 активно перешкоджала спілкуванню дитини із батьком навіть по відеозв`язку.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Орган опіки та піклування Дунаєвецької міської ради Хмельницької області спрямував листа про розгляд справи без участі представника Служби у справах дітей та просить ухвалити рішення у найкращих інтересах малолітньої дитини. Відповідно до положень частини другої ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволеною з наступних підстав.

За загальними правилами, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Отже, забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

У справах про визначення місця проживання малолітньої дитини, ураховуючи можливий тривалий судовий розгляд такої категорії справи, у таких чутливих правовідносинах сприяння забезпеченню відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини особисто з її іншим батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей (спілкування) з іншим батьком. Системний аналіз норм права з урахуванням практики ЄСПЛ і ВС дає підстави вважати, що батько, який на час вирішення справи про визначення місця проживання дитини проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батькові спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини, щоб дитина не втратила бажання спілкуватися із батьком. Зустрічі батька з дитиною будуть сприяти відновленню та налагодженню емоційних стосунків батька з її малолітньою дитиною і ця обставина відповідатиме найкращим інтересам дитини. Встановлення графіку спілкування батьків із малолітньою дитиною є співмірним заходом забезпечення позову в справі про визначення місця проживання дитини.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що сторони є батьками малолітньої доньки ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , та наразі проживає разом із матір, тобто ОСОБА_1 .

Суд розглядає спір між батьками дитини, яка не досягла віку десяти років, про визначення її місця проживання, оскільки батьки порозумітися не можуть.

Так, ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 15 травня 2023 року в порядку забезпечення позову за клопотанням ОСОБА_2 був встановлено графік спілкування малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за його зареєстрованим місцем проживання, кожної першої та третьої суботи з 10:00 до 18:00 кожної першої та третьої неділі. Зобов`язано матір дитини ОСОБА_1 передавати малолітню ОСОБА_3 за місцем її фактичного проживання, у зазначені вище часи та дні батькові ОСОБА_2 .

У подальшому ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 12 квітня 2024 року скасовані заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 15 травня 2023 року, із встановленням графіку спілкування малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за його зареєстрованим місцем проживання, кожні два календарних тижні місяця, починаючи з понеділка першого тижня та по другу неділю другого тижня, до ухвалення судом рішення по суті спору та набрання ним чинності. Зобов`язано ОСОБА_1 забезпечити безперешкодні побачення малолітньої ОСОБА_3 разом із її батьком згідно з визначеним судовим рішенням графіком та часом спілкування (а.с.114-121 т.4).

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 07 червня 2024 року виправлено описку, допущену у другому абзаці резолютивної частини ухвали Вишгородського районного суду Київської області від 12 квітня 2024 року, а саме, замість: кожні два календарних тижні місяця, починаючи з понеділка першого тижня та по другу неділю другого тижня, вважати вірним: через кожні два календарних тижні, починаючи з понеділка першого тижня та по другу неділю другого тижня.

Постановою головного державного виконавця Дунаєвецького відділу ДВС у Кам`янець-Подільському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Смолінської Л.М. 24 червня 2024 року відкрито виконавче провадження за №75379094 із виконання ухвали Вишгородського районного суду Київської області від 12 квітня 2024 року.

Постановою головного державного виконавця Дунаєвецького відділу ДВС у Кам`янець-Подільському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Смолінської Л.М. 30 жовтня 2024 року закінчено виконавче провадження за №75379094 із примусового виконання ухвали Вишгородського районного суду Київської області від 12 квітня 2024 року, оскільки ОСОБА_1 та малолітня ОСОБА_6 за адресою проживання відсутні та знаходяться за межами України. При цьому, 08 липня 2024 року за невиконання без поважних причин ухвали від 12 квітня 2024 року накладено на боржника штраф на користь держави у сумі 3 400 грн та винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами. 09 липня 2024 року винесено подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника-фізичної особи та направлено у правоохоронні органи повідомлення про вчинення кримінального правопорушення.

Постановою головного державного виконавця Дунаєвецького відділу ДВС у Кам`янець-Подільському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Смолінської Л.М. 06 березня 2025 року за заявою стягувача ОСОБА_2 відновлено виконавче провадження з примусового виконання ухвали Вишгородського районного суду Київської області від 12 квітня 2024 року.

Згідно з даними ЄДРСР ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 27 березня 2025 року в справі №363/1230/25 скаргу ОСОБА_1 на дії/бездіяльність головного державного виконавця Дунаєвецького відділу ДВС у Кам`янець-Подільському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Смолінської Л.М., стягувач ОСОБА_2 , залишено без задоволення.

Порядок та підстави для скасування заходів забезпечення позову визначені в ст.158 ЦПК України.

Так, частиною першою цієї статті передбачено, що суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала (частина четверта ст.158 ЦПК України).

Частиною сьомою ст.158 ЦПК України унормовано, що у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення (частина восьма ст.158 ЦПК України).

У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову (частина дев`ята ст.158 ЦПК України).

У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду (частина десята ст.158 ЦПК України).

Отже, законодавцем визначено, що у разі звернення до суду учасника справи із клопотанням про скасування заходів забезпечення позову, з`ясуванню підлягають питання, який позов забезпечено та як вирішений спір, а саме, задоволено чи відмовлено в задоволенні позову.

Обґрунтовуючи клопотання від 27 березня 2025 року про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою суду від 12 квітня 2024 року, ОСОБА_1 послалася на неможливість її виконання та недопущення понесення нею наслідків за невиконання судового рішення, оскільки у зв`язку зі збройною агресією проти України вона з малолітньою донькою ОСОБА_4 з 30 червня 2024 року перебуває за межами території України та з 12 вересня 2024 року має зареєстроване місце проживання у Німеччині за адресою: АДРЕСА_1 , що зумовлено необхідністю збереження життя та здоров`я дитини, проживання у спокійному та безпечному середовищі.

Ураховуючи, що ухвала про забезпечення позову постановлена під час дії на території України воєнного стану, що не перешкоджало її виконанню, а ОСОБА_1 виїхала з України після постановлення судом ухвали про забезпечення позову та спір наразі між сторонами судом по суті так і не вирішений, тобто не визначено місця проживання малолітньої ОСОБА_4 , то скасування заходів забезпечення позову до розгляду цієї справи та ухвалення судом відповідного рішення суперечитиме меті вжитих заходів, що вказує на передчасність скасування заходів забезпечення позову, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відсутні підстави для задоволення клопотання ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову, оскільки її повернення до України не виключається, а відновлення виконавчого провадження та притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за невиконання судового рішення не є підставами для скасування заходів забезпечення позову в такій чутливій справі, як визначення місця проживання малолітньої дитини.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер та діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, або до набрання законної сили рішенням про відмову в позові.

За положеннями частини шостої ст.158 ЦПК України відмова у скасуванні забезпечення позову не перешкоджає повторному зверненню з таким самим клопотанням при появі нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування забезпечення позову.

Доводи апеляційної про те, що винесення державним виконавцем постанови від 06 березня 2025 року про відновлення виконавчого провадження №75379094 та недопущення понесення ОСОБА_1 наслідків за невиконання судового рішення є новою обставиною, яка обґрунтовує необхідність скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою суду від 12 квітня 2024 року, є помилковими, оскільки державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Отже, основним є питання обставин виконання судового рішення, а все решта, у тому числі притягнення до відповідальності за його невиконання, є похідним.

Згідно з частиною першою ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Пунктом 1 частини другої ст.44 ЦПК України передбачено, що залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, з`явлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

За таких обставин, на осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальний обов`язок. При цьому під добросовісністю слід розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування права за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживанням наданими правами.

При цьому за змістом частини другої ст.44 ЦПК України перелік дій, що суперечать завданню цивільного судочинства та які залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним. Вирішення питання про наявність чи відсутність факту зловживання віднесене на розсуд суду, що розглядає справу.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що подання ОСОБА_1 27 березня 2025 року клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 12 квітня 2024 року, є зловживанням процесуальними правами. Так, у жовтні 2024 року, у листопаді 2024 року та у грудні 2024 року ОСОБА_1 вже зверталася до суду першої інстанції з клопотаннями (заявами) про скасування та про зміну заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 12 квітня 2024 року, з тих самих обставин (вона із донькою ОСОБА_5 через збройну агресію проти України, загострення конфлікту, обстріли житлових будівель, внаслідок чого є велика кількість жертв серед цивільного населення, в тому числі дітей, перебої з електропостачанням, довготривалі повітряні тривоги виїхали за межі України та перебувають у Німеччині, де отримали захист. Через невиконання ухвали суду до неї застосовуються відповідні наслідки: штраф, звернення до поліції про порушення кримінального провадження за невиконання судового рішення). Вказані клопотання (заяви) судом першої інстанції розглянуті. Постановляючи 02 січня 2025 року ухвалу про залишення без розгляду повторно поданого ОСОБА_1 клопотання про скасування заходів забезпечення позову від 31 грудня 2024 року, суд першої інстанції звернув увагу на те, що не вказано інших обґрунтованих підстав або нових обставин, які підлягають повторному розгляду судом під час вирішення питання про скасування заходів забезпечення позову, які було вжито під час дії воєнного стану та з урахуванням обставин справи. При цьому суд першої інстанції одночасно наголосив на необхідності добросовісно користуватися процесуальними правами, якими наділені учасники судового процесу, та недопущення зловживання процесуальними правами. Незважаючи на це, 27 березня 2025 року ОСОБА_1 знову звернулася до суду із клопотанням про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою суду від 12 квітня 2024 року, з тих самих обставин, додатково вказуючи на оскарження нею дій державного виконавця щодо відновлення виконавчого провадження та відмову в задоволенні її скарги через те, що ухвала суду від 12 квітня 2024 року має законну силу та не скасована у судовому порядку. Проте, зі змісту ухвали Вишгородського районного суду Київської області від 27 березня 2025 року в справі №363/1230/25, постановленої за результатами розгляду скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця щодо винесення 06 березня 2025 року постанови про відновлення виконавчого провадження №75379094, суд залишив скаргу без задоволення у зв`язку з тим, що дії державного виконавця щодо відновлення виконавчого провадження за заявою стягувача ОСОБА_2 вчинені у відповідності до вимог закону та у межах наданих повноважень, а про необхідність скасування ухвали від 12 квітня 2024 року не йдеться.

За положеннями п.2 частини першої ст.148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу в сумі від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках: зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству.

Із огляду на викладене вище, суд першої інстанції обґрунтовано визнав дії ОСОБА_1 щодо повторного звернення з клопотанням про скасування заходів забезпечення позову при відсутності нових обставин, які б обґрунтовували необхідність скасування забезпечення позову, вжитих ухвалою суду від 12 квітня 2024 року, зловживанням процесуальними правами з метою перешкоджання судочинству та наклав на неї мінімальний штраф у межах санкції ч.1 ст.148 ЦПК України.

Підсумовуючи зазначене вище, наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів, яким суд першої інстанції надав належну оцінку у відповідності до положень ст.89 ЦПК України, та до незгоди з висновками суду першої інстанції.

Оскільки ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, то підстави для її скасування відсутні. Відповідно до положень ст.375 ЦПК України ухвала суду першої інстанції залишається без змін.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 03 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуюча Судді: