МЕТАЛУРГІЙНИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
Справа № 210/6542/25
Провадження № 2-н/210/2055/25
У Х В А Л А

іменем України

03 жовтня 2025 року м. Кривий Ріг

Суддя Металургійного районного суду міста Кривого Рогу Вікторович Н.Ю. розглянувши заяву представника ОСОБА_1 про видачу судового наказу подану в інтересах ОСОБА_2 про стягнення аліментів з ОСОБА_3 , -

ВСТАНОВИВ:

29 вересня 2025 року представник ОСОБА_1 звернулася до Металургійного районного суду міста Кривого Рогу з заявою про видачу судового наказу в інтересах ОСОБА_2 про стягнення аліментів з ОСОБА_3 та просила суд стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) на кожну дитину щомісячно, але не менше п`ятдесяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Розглянувши заяву та надані матеріали, суд вважає за необхідне відмовити у видачі судового наказу з наступних підстав.

Так, відповідно до ст.165 ч.1 п.1 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушенням вимог ст.163 ЦПК України.

Згідно норми ст. 163 ч. 2 п. 5 ЦПК України у заяві про видачу судового наказу повинно бути зазначено перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

А відповідно до ст.163 ч.3 п.4 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додаються документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

При вирішенні питання про відповідність заяви про видачу судового наказу наведеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства слід враховувати, що до заяви про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини підлягають застосуванню і норми СК України, які регулюють питання сплати аліментів (п.14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №14 від 23.12.2011 року «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження»).

Частиною 5 ст.183 СК України встановлено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів.

Таким чином, виходячи зі змісту наведених положень ст. 183 СК України право на звернення до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини має лише той з батьків/законних представників, з яким проживає дитина.

Проте, звертаючись до суду з вказаною заявою стягувачем та її представником не надано суду доказів фактичного проживання з матір`ю їх спільної з боржником доньки (акти про фактичне проживання), а самі лише посилання заявника на зазначені обставини не можуть бути належним їх доказом, а тому не приймаються судом.

Таким чином, із наданих документів неможливо однозначно встановити факт проживання дитини із заявником ОСОБА_2 , внаслідок чого не вбачається виникнення у заявника права грошової вимоги у цій частині.

На підставі вищевикладеного, вважаю за необхідне відмовити заявнику у видачі судового наказу, роз`яснивши, що відмова у видачі судового наказу не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою після усунення її недоліків.

А тому, керуючись ст.ст. 161, 163, 165, 167 ЦПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

У видачі судового наказу ОСОБА_2 про стягнення аліментів з ОСОБА_3 - відмовити.

Роз`яснити заявнику, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1,2, 8, 9 ст. 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання протягом п`ятнадцяти днів апеляційної скарги з дня її проголошення.

Суддя: Н. Ю. Вікторович