Провадження № 22-ц/812/1620/25
ПОСТАНОВА

Іменем України

29 вересня 2025 року м. Миколаїв

справа № 487/8460/24

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Самчишиної Н.В., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Чистою В.В.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна подружжя, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва, ухвалене 02 липня 2025 року під головуванням судді Афоніної С.М., повне судове рішення складено 10 липня 2025 року,

У С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна подружжя, який обґрунтовувала тим, що з 01 червня 2010 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який розірвано рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 31 січня 2023 року. В період шлюбу ними було придбано автомобіль Audi, модель А4, 2008 року випуску. Після розірвання шлюбу спірний автомобіль залишився у користуванні відповідача. Як вказала позивачка, на час звернення до суду середня ринкова вартість автомобіля становить 9080 доларів США, що по курсу НБУ станом на 09.09.2024 еквівалентно 372 462 грн. Придбаний ними автомобіль відповідач без її згоди продав та відмовляється добровільно виплачувати компенсацію за належну їй частку.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила визнати спільним сумісним майном подружжя автомобіль Audi, модель А4, 2008 року випуску та стягнути з відповідача на її користь компенсацію 1/2 частини його вартості в розмірі 186 231 грн 00 коп.

Заперечуючи проти позову відповідач подав до суду заяву в якій зазначив, що спірний автомобіль був придбаним в період шлюбу, але за його власні кошти. Автомобіль був ним проданий у 2024 році за договором купівлі-продажу.

Рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 02 липня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію частини вартості автомобіля Audi, модель А4, 2008 року випуску в розмірі 186 231 грн 00 коп. В решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1862 грн 31 коп. судового збору.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив із доведеності позивачкою підстав для визнання спірного транспортного засобу та частки квартири об`єктами права спільної сумісної власності та стягнення половини компенсації вартості цього майна на її користь. Також суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання автомобіля спільною сумісною власністю подружжя, оскільки це не є способом захисту, який потребує вирішення та вказівки у резолютивній частині судового рішення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

ОСОБА_2 зазначав, що рішення є незаконним в частині призначеної суми стягнення грошової компенсації, вважає, що вона є завеликою, а визначена середня вартість автомобілю завищеною. Так, суд не звернув увагу, що оцінювач зазначив, що ця вартість не враховує фактичного середньорічного пробігу автомобіля, фізичного зносу вузлів і агрегатів, комплектації та укомплектованості КТЗ, а також, що для більш точного визначення ринкової вартості вищевказаного КТЗ необхідне проведення усіх оціночних процедур та складання фахівцями звіту відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» № 2658-Ш від 12.07.2001 року, Національного стандарту № 1, а також Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів» від 24.11.2003 року за № 142/5/2092. Крім того зауважує, що спірний автомобіль був відчужений 16 липня 2024 року третій особі, яка не бере участі у справі. В ході розгляду справи ним на підтвердження вартості автомобіля було надано копію-договору купівлі-продажу, згідно якої вартість автомобіля на день відчуження складала 49 000 грн., так як на момент продажу автомобіль знаходився у незадовільному технічному стані. Проте суд залишив ці докази поза увагою при визначенні компенсації вартості частини автомобіля, керуючись лише наданими позивачкою маркетинговим аналізом, яким визначено ймовірну вартість автомобілю на підставі інформації про аналогічні автомобілі марки Audi, модель А4, 2008 року. Також відповідач не погоджується з рішенням суду в частині стягнення з нього судового збору, оскільки він як учасник бойових дій відповідно до п. 13 ч. 1 Закону України «Про судовий збір» має бути звільнений від сплати судового збору.

Позивач правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.

В судове засідання до суду апеляційної інстанції сторони не з`явилися, подали заяви про розгляд справи без їх участі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про застосування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати в судовому порядку поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається саме на того з подружжя, який її спростовує.

Частиною першою статті 71 СК України встановлено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, частиною третьою якої передбачено, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Ключовим для вирішення питання про компенсацію одним із подружжя іншому компенсації вартості відчуженого спільного сумісного майна є встановлення факту використання виручених від продажу грошових коштів не в інтересах сім`ї чи на її потреби.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що сторони з з 01 червня 2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 31 січня 2023 року, що набрало законної сили, було розірвано.

В період шлюбу 06 травня 2022 року ними було придбано автомобіль Audi, модель А4, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , право власності на який було зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонських областях (філія ГСЦ МВС) №31/30-2025 на №487/8460/24/3446/2025.

Відповідно до приписів частин першої та третьої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналогічні приписи містить частина перша статті 81 ЦПК України.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Відповідач, заперечуючи проти позову, посилався на те, що автомобіль хоча і придбаний під час перебування його у шлюбі з позивачкою, але за його особисті кошти.

Проте жодного доказу на підтвердження таких доводів ОСОБА_2 суду не надав.

За такого суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що презумпція спільності права власності подружжя на придбане в період шлюбу майно, а саме: автомобіль Audi, модель А4, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , - відповідачем не спростована, а тому даний автомобіль є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, та відповідно до вимог частини першої статті 70 СК України ОСОБА_2 і ОСОБА_1 мали рівні частки у вказаному майні.

Згідно довідки Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонських областях (філія ГСЦ МВС) №31/30-2025 на підставі договору купівлі-продажу від 16.07.2024 року відбулась перереєстрація транспортного засобу автомобіля Audi, модель А4, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з ОСОБА_2 на нового власника ОСОБА_3 . Відповідно до договору купівлі-продажу №4841/2024/4761501 від 16 липня 2024 року відповідач ОСОБА_2 продав вказаний автомобіль за 49 000 грн.

Отже відчуження спірного автомобіля відбулось вже після розірвання шлюбу сторін.

Відповідач не заперечував, що позивачка згоди на продаж спірного автомобіля не надавала і коштів від його реалізації не отримувала. Не доведено ОСОБА_2 і те, що кошти від продажу транспортного засобу використані в інтересах сім`ї, і на такі обставини він не посилався.

Встановивши, що відповідач розпорядився спільним майном подружжя на власний розсуд, без згоди позивачки, доказів про отримання останньою коштів від продажу її частки у спільному майні не надав та не довів використання отриманих від продажу коштів в інтересах сім`ї, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачка має право на грошову компенсацію половини вартості спірного транспортного засобу.

Звертаючись до суду з позовом, позивачка на обґрунтування вартості спірного автомобіля надала довідку Товариства з обмеженою відповідальністю «Профі-ТН» від 09.09.2024 року за результатами проведення маркетингового аналізу з визначення найбільш імовірної ринкової вартості колісного транспортного засобу легкового автомобіля Audi, модель А4, 2008 року випуску, загальний седан, сірого кольору, повна маса 2000, маса без навантаження 1513 кг, об`єм двигуна 1798, потужність двигуна 160, тип палива - бензин, тип приводу передній (а.с. 36-40). Згідно даної довідки в результаті дослідження інформації було визначено, що середня ринкова вартість легкового автомобіля Audi, модель А4, 2008 року випуску, об`єм двигуна 1798, складає 9080 доларів США або по курсу НБУ на 09.09.2024 року еквівалентно 372 462 грн.

Ринкова вартість була визначена оцінювачем ОСОБА_4 , яка безпосередньо проводила оцінку автомобіля та яка має кваліфікаційне свідоцтво оцінювача МФ №5456 від 27.10.2007, свідоцтво про включення інформації про оцінювача до Державного реєстру оцінювачів та суб`єктів оціночної діяльності, посвідчення про підвищення кваліфікації оцінювача МФ№26-ПК від 11.04.2024, виданих Фондом державного майна України, та сертифікат суб`єкта оціночної діяльності, виданий Фондом державного майна України, - Товариству з обмеженою відповідальністю «Профі-ТН», скріплена печаткою та підписом суб`єкта оціночної діяльності та директором ТОВ «Профі-ТН» (а.с. 83).

На переконання апеляційного суду суд першої обґрунтовано не погодився з доводами відповідача про те, що слід брати до уваги вартість спірного транспортного засобу, зазначену в договорі купівлі-продажу транспортного засобу №4841/2024/4761501 від 16.07.2024, яка становить 49000 грн.

Так, у постанові від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19 Велика Палата Верховного Суду зазначала, що сторони правочинів повинні діяти добросовісно й у випадку порушення цього обов`язку вони позбавляються захисту (стаття 13 ЦК України). Зазначене свідчить, що відчуження одним із подружжя спільного подружнього майна за ціною, нижчою за ринкову вартість цього майна, без згоди на таку вартість іншого з подружжя є порушенням права цього подружжя на мирне володіння своїм майном та отримання за нього справедливої ціни, а також є проявом недобросовісності відчужувача, що позбавляє останнього права виплатити компенсацію саме у визначеному договором розмірі. У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції іншому з подружжя (співвласнику) у зв`язку з припиненням його права на спільне майно. При цьому вартість майна, що підлягає поділу, у разі недосягнення згоди між подружжям, визначається на час розгляду справи, а не на час продажу майна одним з подружжя проти волі іншого. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18).

Частиною четвертою статті 263 ЦПК України встановлений обов`язок суду при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин враховувати висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При цьому суд першої інстанції правильно виходив з того, що в договорі купівлі-продажу спірного автомобіля його ціна визначається за згодою сторін, яка може не відповідати його дійсній вартості, а також на момент поділу майна вартість автомобіля може змінитися, а тому суд не може взяти його до уваги, так як під час вирішення спору суд зобов`язаний врахувати дійсну його вартість. Позивачка вжила всіх можливих заходів для доведення дійсної вартості спірного автомобіля, тоді як відповідач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження вартості транспортного засобу на час вирішення спору і не спростував визначений у висновку оцінювача розмір ринкової вартості спірного майна.

З урахуванням наведеного, а також того, що позивачка виконала свій процесуальний обов`язок доказування - надала суду докази, що підтверджують середньостатистичну ринкову вартість подібного за своїми технічними характеристиками автомобіля, а відповідач жодного доказу на підтвердження вартості відчуженого ним транспортного засобу на час вирішення спору не надав, не звертався із клопотанням про призначення відповідної судової товарознавчої експертизи для визначення такої вартості, суд вірно вважав, що саме ринкова вартість автомобіля, вказана у довідці Товариства з обмеженою відповідальністю «Профі-ТН» від 09.09.2024 за результатами проведення маркетингового аналізу з визначення найбільш імовірної ринкової вартості колісного транспортного засобу легкового автомобіля, підлягає врахуванню під час визначення належного розміру компенсації за належну їй частку у спільному майні подружжя.

З огляду на викладене посилання апеляційної скарги на те, що суд безпідставно при розрахунку компенсації вартості 1/2 частки спірного автомобіля не прийняв до уваги вартість спірного транспортного засобу, зазначену в договорі купівлі-продажу транспортного засобу №4841/2024/4761501 від 16.07.2024, та не врахував, що вказана у довідці Товариства з обмеженою відповідальністю «Профі-ТН» ринкова вартість автомобіля не відповідає дійсному технічному стану автомобіля, - колегія суддів вважає необґрунтованими.

За такого, вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, встановив всі фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення з урахуванням наданих сторонами доказів у їх сукупності, та дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсації вартості 1/2 частки спірного автомобіля в сумі 186 231 грн 00 коп.

Також не можуть бути прийняті до уваги доводи апеляційної скарги про те, що відповідач як учасник бойових дій відповідно до п. 13 ч. 1 Закону України «Про судовий збір» має бути звільнений від сплати судового збору.

Так, відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Правовий статус ветеранів війни (до яких належать учасники бойових дій), забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей, встановлені Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

У статті 22 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" передбачено, що ветерани війни та члени сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, члени сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України отримують безоплатну правничу допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом таких питань.

Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначені у статті 12 цього Закону.

Вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій, для правильного застосування норм пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" суд має враховувати предмет та підстави позову, перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень статей 12, 22 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". Вказана правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі №9901/311/19, від 12 лютого 2020 року у справі №545/1149/17.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до правового висновку, викладеного в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі №9901/70/20, пунктом 13 частини першоїстатті 5 Закону України "Про судовий збір" звільнення від сплати судового збору осіб, які мають, зокрема статус ветеранів війни - учасників бойових дій, обмежено справами, пов`язаними з порушенням їхніх прав.

Тобто, встановлені цим Законом положення стосуються випадків звернення до суду за захистом прав, пов`язаних винятково зі статусом учасника бойових дій, і не поширюються на подання позовних заяв до суду із вимогами, що виходять за межі таких спірних правовідносин.

Цей висновок підтверджуються ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі №567/79/23.

Так, оскільки предметом позовних вимог в даній цивільній справі є поділ спільного майна подружжя, то відсутні підстави для звільнення ОСОБА_2 від сплати судового збору з підстав, передбачених, п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", оскільки матеріали справи не свідчать про те, що спір в даній справі пов`язаний з порушенням його прав як учасника бойових дій.

Отже, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Таким чином, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, належно оцінив надані сторонами докази, вірно застосував норми матеріального права до спірних правовідносин та прийшов до правильного висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 на її користь грошової компенсації частини вартості спірного автомобіля в розмірі 186 231 грн 00 коп.

Оскільки оскаржуване рішення ухвалено судом з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, то відповідно ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

З огляду на результати апеляційного перегляду справи відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 02 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді: Н.В. Самчишина

Т.В. Серебрякова

Повна постанова складена 06 жовтня 2025 року