ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7315/25 Справа № 212/3160/25 Суддя у 1-й інстанції - Дехта Р. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2025 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.

суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.

секретар судового засідання Лідовська А.А.

сторони

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ВИКОНАВЧИЙ ОРГАН КИЇВСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ (КИЇВСЬКА МІСЬКА ДЕРЖАВНА АДМІНІСТРАЦІЯ) ДЕПАРТАМЕНТ З ПИТАНЬ РЕЄСТРАЦІЇ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 квітня 2025 року, ухвалене суддею Дехтою Р.В. в м.Кривому Розі Дніпропетровської області, повне судове рішення складено 29 квітня 2025 року,

УСТАНОВИВ

25 березня 2025 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпроптеровської області із позовом до ВИКОНАВЧОГО ОРГАНУ КИЇВСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ (КИЇВСЬКА МІСЬКА ДЕРЖАВНА АДМІНІСТРАЦІЯ) ДЕПАРТАМЕНТ З ПИТАНЬ РЕЄСТРАЦІЇ про визнання права власності на нерухоме майно.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що починаючи з 03.03.1998 року позивачка була зареєстрована за адресою свого постійного місця проживання - АДРЕСА_1 .

21.09.1992 року між нею, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка діяла на підставі довіреності №353 від 12.08.1992 року від імені колгоспу Зоря комунізму було укладено договір купівлі-продажу.

Відповідно до вищезазначеного договору купівлі-продажу, нею було придбано 1/2 житлового будинку, за адресою: АДРЕСА_1 на земельній дільниці Покровської сільської Ради народних депутатів. Як зазначено в Договорі «площа відчуджуємої квартири складає 56,35 кв.м. загальна площа 96,25 кв.м.», з чого виходить, що фактично нею було придбано квартиру, що знаходиться в двоповерховому будинку.

20.04.1992 року БТІ м. Бахмут (раніше Артемівськ) Донецької області виготовлено технічний паспорт на вказану квартиру.

Таким чином, позивач вважає, що фактично нею було придбано квартиру, право власності на яку належить їй в одноосібному порядку, без співвласників. Також зазначила, що відомості про співвласників відсутні як в договорі купівлі продажу, так й у витягу з реєстру речових прав.

24.02.2022 року починаючи з 05:30 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно До п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 в Україні введено воєнний стан строком на 30 діб. Строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

Відповідно до п.2.2 Донецька область» розділу II «Тимчасово окуповані Російською Федерацією території України» Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 року №309, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 грудня 2022 року за №1668/3900, с. Бахмутське, Соледарської міської територіальної громади Бахмутського району починаючи з 24.02.2022 року і до теперішнього часу тимчасово окупована російською федерацією.

14.02.2025 року позивач звернулася до Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) Департамент з питань реєстрації, як до державного реєстратора прав на нерухоме майно із заявою про знесення змін до державного реєстру речових прав, а саме змінити відомості стосовно вида права власності зі спільної часткової власність, на неї одноосібну власність саме як на квартиру в цілому, а не 1/2 частину будинку.

07.03.3025 року державним реєстратором прав на нерухоме майно департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради Київської міської державної адміністрації) було надано відповідь, в якій було зазначено, що відомості стосовно об`єкта нерухомості вносяться до державного реєстру речових прав на підставі поданих документів.

У зв`язку з тим, що на сьогоднішній день неможливо встановити місцезнаходження, а також будь якої контактної інформації, стосовно особи як вважається співвласником даного будинку, з метою подання заяви відшкодування збитків завданих в результаті збройної агресії російської операції проти України, а також неможливістю внести відповідні зміни до державного реєстру речових прав, виникла необхідність отримати рішення суду.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 квітня 2025 року відмовлено в задоволені позову ОСОБА_1 до ВИКОНАВЧОГО ОРГАНУ КИЇВСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ (КИЇВСЬКА МІСЬКА ДЕРЖАВНА АДМІНІСТРАЦІЯ) ДЕПАРТАМЕНТ З ПИТАНЬ РЕЄСТРАЦІЇ про визнання права власності на нерухоме майно та зобов`язання вчинити певні дії.

Позивач ОСОБА_1 , будучи незгодною з ухваленим судовим рішенням подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність і необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить його скасувати, ухвалити нове, яким у повному обсязі задовольнити заявлені позовні вимоги.

При цьому, позивач зазначає, що судом першої інстанції під час ухвалення судового рішення проігноровано сам факт окремих номерів квартир, як окремих житлових приміщень на індивідуальному праві власності, що свідчить про відокремлені входи до житлового приміщення. Вказує, що технічній паспорт на належну їй квартиру АДРЕСА_2 суд також проігнорував, проте з цього плану першого поверху будинку вбачається наявність окремого входу до її житла, а сам технічний паспорт зроблений суто на квартиру АДРЕСА_2 , тобто визначає її розмір, план розміщення житлових та технічних кімнат квартири АДРЕСА_2 .

Позивач звертає увагу на те, що її право власності на квартиру було зареєстровано у встановленому законом порядку, що підтверджено витягом з державного реєстру речових прав. Зазначає, що співвласника будинку немає, а її право власності на квартиру АДРЕСА_2 передбачено договором купівлі-продажу. Вказує, що частка на будинок, яка відповідає розмірам її квартири АДРЕСА_2 вже була виділена і її право на квартиру АДРЕСА_2 встановлено та внесено в державний реєстр речових прав, а власник квартири АДРЕСА_3 не може претендувати на квартирні метри її квартири, з урахуванням чітких розмежувань житлової площі. Додає, що за її квартирою АДРЕСА_2 обліковуються окремі особові рахунку, що є підтвердженням розмежування систем життєзабезпечення. Звертає увагу на те, що в спірній квартирі зареєстрована вона і її чоловік.

Позивач вважає, що судом першої інстанції не враховано, що предмет її позову не стосується виділу частки майна, оскільки на її праві власності знаходяться частини будинку, яка повністю відповідає розмірам її квартири, що чітко визначено у витязі з реєстру речових прав: загальна площа 96,25 кв.м., житлова площа 46,35 кв.м. помилка, за технічним паспортом житлова площа -56,35 кв.м, що зокрема підтверджено і договором купівлі-продажу квартири. Вказує, що вона і власник квартири АДРЕСА_3 володіють окремими квартирами. Звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що головним предметом спору є не виділ частки майна, а визнання її права власності, як єдиного власника, на вже виділену частку у вигляді квартири АДРЕСА_2 і таке визначення ніяким чином не впливає на права власника квартири АДРЕСА_3 , оскільки договором купівлі - продажу вже встановлено її право власності як на ч будинку так й на квартиру АДРЕСА_2 , так й зазначені квадратні метри.

Наголошує на тому, що місце перебування власника квартири АДРЕСА_3 встановити неможливо, як і будь-які його контактні дані, тому вона позбавлена можливості захистити свої права та інтереси і отримати компенсацію за зруйноване майно.

Позивач вважає, що технічна документація, договір купівлі-продажу квартири, цілком відповідають визначеній площі квартири, що на її думку дозволяє внести відповідні зміни, які дають їй можливість отримати належну компенсацію, тому вважає за необхідне внести зміни до державного реєстру речових прав та визначити її єдиним власником саме належної їй квартири АДРЕСА_2 .

У відзиві на апеляційну скаргу позивача, відповідач ВИКОНАВЧИЙ ОРГАН КИЇВСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ (КИЇВСЬКА МІСЬКА ДЕРЖАВНА АДМІНІСТРАЦІЯ) ДЕПАРТАМЕНТ З ПИТАНЬ РЕЄСТРАЦІЇ, посилаючись на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить відмовити в задоволенні скарги та залишити без змін оскаржуване судове рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено, що 12.08.1992 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , яка діяла на підставі довіреності №353 від 12.08.1992 року від імені колгоспу Зоря комунізму було укладено договір купівлі-продажу.

Відповідно до вищезазначеного договору купівлі-продажу, ОСОБА_1 було придбано 1/2 житлового будинку, за адресою: АДРЕСА_1 на земельній дільниці Покровської сільської Ради народних депутатів, площа відчуджуємої квартири складає 56,35 кв.м. загальна площа 96,25 кв.м..

20.04.1992 року БТІ м. Бахмут (раніше Артемівськ) Донецької області виготовлено технічний паспорт на вказану квартиру.

Позивач вважає, що фактично нею було придбано квартиру, право власності на яку належить їй в одноосібному порядку, без співвласників. Також зазначає, що відомості про співвласників відсутні як в договорі купівлі продажу, так й у витягу з реєстру речових прав.

Як вбачається з договору купівлі-продажу від 12.08.1992 року, посвідченого керуючим справами виконкому Покровської сільської ради народних депутатів Артемівського району Донецької області Ладик М.І., зареєстрованого в реєстрі за №157, Колгосп «Зоря комунізму» продав, а ОСОБА_1 купила житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . На земельній дільниці Покровської сільської Ради народних депутатів розташовано одна двоповерхова будівля, кірпічна, крита шифером, житлова площа відчуджуємої квартири складає 56,35 кв.м., загальна площа 96,25 кв.м.

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав №333699835 від 26.05.2023, за ОСОБА_1 зареєстрована спільна часткова власність на житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , виходив з того, що вказаний позивачем відповідач - ВИКОНАВЧИЙ ОРГАН КИЇВСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ (КИЇВСЬКА МІСЬКА ДЕРЖАВНА АДМІНІСТРАЦІЯ) ДЕПАРТАМЕНТ З ПИТАНЬ РЕЄСТРАЦІЇ, є неналежним, оскільки належним відповідачем за встановлених обставин справи має бути співласник житлового будинку за адресою: АДРЕСА_4 .

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Заявлені позивачем вимоги обґрунтовані тим, що на сьогоднішній день неможливо встановити місцезнаходження, а також будь якої контактної інформації, стосовно особи яка вважається співвласником даного будинку, з метою подання заяви відшкодування збитків завданих в результаті збройної агресії російської операції проти України, а також неможливістю внести відповідні зміни до державного реєстру речових прав, тому виникла необхідність отримати рішення суду про визнання за нею, як єдиного власника, права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ч.2 ст.319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності, згідно ч.1 ст.356 ЦК України є спільною частковою власністю.

Статтею 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до ст.364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки.

Оскільки після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, то при цьому власнику, що виділяється, та власнику, що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого співвласника, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 цього Кодексу та пункту 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для державної реєстрації прав на них».

У частинах першій, третій статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

У постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року в справі №6-12цс13 зроблено висновок, що «уразі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається. На відміну від виділу, за якого право власності припиняється лише для того співвласника,частка якого виділяється зі спільної власності,у разі поділу спільна часткова власність припиняється для всіх її учасників (стаття 367 ЦК України). Виділ часток(поділ)жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку зі самостійним виходом (квартиру) або уразі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири,які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ)технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин, поділ (виділ)може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику,частка якого зменшилась. Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі,який перебуває у спільній частковій власності,є непорядок користування будинком,а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Відповідно до рекомендацій Верховного Суду обов`язковою умовою виділу в натурі окремого об`єкту нерухомого майна з об`єкту нерухомого майна, який перебуває у спільній частковій власності (Домоволодіння) є технічна можливість виділення у приватну власність відокремленої частини Домоволодіння із самостійним виходом, яка є ізольованою від частин Домоволодіння, які належать іншим співвласникам.

Згідно із ч.2 ст.367 ЦК України, у разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Так, судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 , відповідно до Договору купівля-продажу є власницею 1/2 житлового будинку, за адресою: АДРЕСА_1 на земельній дільниці Покровської сільської Ради народних депутатів, площа відчуджуємої квартири складає 56,35 кв.м. загальна площа 96,25 кв.м, що зокрема підтверджено і Витягом з Державного реєстру речових прав №333699835 від 26.05.2023, відповідно якому за ОСОБА_1 зареєстрована спільна часткова власність на житлового будинку за вказаною вище адресою.

Інша частина житлового будинку належить іншій особі, яка разом з позивачем є співвласником житлового будинку.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року в справі №523/9076/16-ц (провадження №14-61цс18) вказано, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Суд першої інстанції, оцінивши встановлені обставини справи та позовні вимоги, врахувавши висновки, що викладені в постановах Верховного Суду щодо застосування норми права у спірних правовідносинах, дійшов правильного висновку, що вказаний позивачем відповідач - ВИКОНАВЧИЙ ОРГАН КИЇВСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ (КИЇВСЬКА МІСЬКА ДЕРЖАВНА АДМІНІСТРАЦІЯ) ДЕПАРТАМЕНТ З ПИТАНЬ РЕЄСТРАЦІЇ, є неналежним, оскільки належним відповідачем має бути співласник житлового будинку за адресою: АДРЕСА_4 , тому наявні підстави для відмови у задоволенні позову.

Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для скасування судового рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг відсутні, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки, апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст.367,374, 375, 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлено 03 жовтня 2025 року.

Головуючий:

Судді: