Справа 206/5499/25
Провадження 2-о/206/254/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2025 року Самарський районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді Кушнірчука Р.О.,

присяжних: Мордань І.Г., Хасанової В.О.,

при секретареві Глущенко Н.С.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за заявою Комунального підприємства «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради про примусову госпіталізацію ОСОБА_1 до психіатричного закладу для надання психіатричної допомоги,

за участю:

прокурора Власенко Н.В..,

адвоката Циганок А.В.,

представника заявника лікаря-психіатра Мозолюк Т.В.,

особи, стосовно якої вирішується питання ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію ОСОБА_1 до психіатричного закладу для надання психіатричної допомоги.

Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 29 вересня 2025 роу ОСОБА_1 було госпіталізовано до КП «ДБКЛПД» ДОР лікарем-психіатром КП «ДБКЛПД» ДОР ОСОБА_2 . Направлення на госпіталізацію видане 29 вересня 2025 року лікарем-психіатром КЗ «ОЦЕМД та МК» ДОР, який після особистого огляду громадянки ОСОБА_1 зробив висновок про необхідність її госпіталізації до психіатричного стаціонару для лікування у зв`язку із наявністю у неї тяжкого психічного розладу (діагноз): розлади особистості та поведінки органічної етіології з психотичними симптомами F 07.8.

За думкою комісії лікарів хвора являє собою безпосередню небезпеку для себе та оточуючих.

У судовому засіданні представник заявника лікар-психіатр ОСОБА_3 пояснила, що ОСОБА_1 надійшла до КП «ДБКЛПД» ДОР вперше, зі слів її родичів психічний стан ОСОБА_1 змінився вже як декілька років. ОСОБА_1 в день госпіталізації викликала поліцію, казала що її чоловік зраджує, висловлювала маячні ідеї, казала що її хочуть позбавити життя, викинути її речі та просто позбутися її. В судовому засіданні лікар вважала, що наразі небезпеки для себе та оточуючих ОСОБА_1 не несе, вказала, що остання може лікуватися вдома, проте ОСОБА_1 не вважає себе хворою, а тому скоріш за все приймати ліки не буде, а тому просила заяву задовольнити з наведених підстав.

ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснила, що вона прослідкувала за своїм чоловіком та знає, що він їй зраджує. Вона задавала йому питання з цього приводу, на що він їй казав, що з дому не поїде і буде надалі в ньому проживати. Що стосується заяви лікаря щодо її госпіталізації, ОСОБА_1 зазначила, що вважає, що їй потрібно лікуватися, проте зараз вона себе добре почуває, в той же час, вона не може не погодитися з думкою лікаря, якщо та вважає, що їй необхідно лікуватися в стаціонарі, однак ОСОБА_1 зазначила, що хоче лікуватися вдома. Крім того, ОСОБА_1 в судовому засіданні розповіла, що ніколи раніше до лікаря психіатра не зверталася та на обліку не перебувала. Розповіла що крім чоловіка в неї є ще син, якому зараз 38 років та він проживає з ними. З моменту як ОСОБА_1 знаходиться у лікарні її стан такий, що вона вдень спить, а вночі не може спати, а тому просила суд щоб вона могла лікуватися вдома, а не в умовах стаціонару, запевняла що буде приймати всі ліки.

Адвокат Циганок А.В. в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні заяви, оскільки підстав для госпіталізації ОСОБА_1 немає.

Прокурор Власенко Н.В. в судовому засіданні просила відмовити у задоволення заяви лікаря.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника лікаря-психіатра, заінтересованої особи, адвоката, думку прокурора, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» № 1489-ІІІ від 22 лютого 2000 року (далі Закон), особа, яка досягла 14 років, госпіталізується до закладу з надання психіатричної допомоги добровільно - на її прохання або за її усвідомленою письмовою згодою. Госпіталізація особи у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за рішенням лікаря-психіатра. Особа може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку, зокрема, на підставах, передбачених ст. 14 Закону.

В силу ст. 14 Закону особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

У судовому засіданні було встановлено, що 29 вересня 2025 роу ОСОБА_1 було госпіталізовано до КП «ДБКЛПД» ДОР за направленням на госпіталізацію виданого 29 вересня 2025 року лікарем-психіатром КЗ «ОЦЕМД та МК» ДОР, який після особистого огляду громадянки ОСОБА_1 зробив висновок про необхідність її госпіталізації до психіатричного стаціонару для лікування у зв`язку із наявністю у неї тяжкого психічного розладу (діагноз): розлади особистості та поведінки органічної етіології з психотичними симптомами F 07.8

При обстеженні психічного стану ОСОБА_1 в КП «ДБКЛ з НПД» ДОР комісія лікарів виявила, що у останньої наявні психічні розлади, зокрема: контакт формальний, орієнтована всебічно правильно, напружена, афективно заряджена, дратівлива, без почуття такту та дистанції. Повідомляла, що її чоловік завів собі другу жінку, зраджує їй впродовж трьох років, та вона навіть слідкувала за ним, простежувала де проживає його друга сім`я, казала, що її син та її чоловік у зговорі проти неї щоб позбавити її будинку, який вона сама купляла та зареєстрований на неї. Також, ОСОБА_1 розповідала, що її чоловік неодноразово замахувався на неї та бив її, хоча побої вона не знімала. Крім того, ОСОБА_1 казала, що її чоловік та син вже викинули її речі на вулицю, та хочуть позбавити її житла в 65 років. Поміж того, ОСОБА_1 розповідала, що колись вона сама змогла реанімувати свого сина, коли тому стало погано у ванні та швидка констатувала начебто його смерть. Також, при огляді ОСОБА_1 комісія лікарів виявила, що мислення останньої паралогічне, з зісковзуванням, пам`ять та інтелект згідно її віку, хворою себе не вважає. ОСОБА_1 встановлено діагноз органічний маячний розлад F 06.24.

Також, в судовому засіданні у якості свідка був допитаний син ОСОБА_1 . ОСОБА_4 який пояснив, що у його матері ОСОБА_1 коли та знаходиться вдома проявляється агресія, вона може розпочати скандали, лізти до нього та його батька з кулаками. Поміж того, ОСОБА_4 зазначив, що він не може постійно слідкувати за прийомом ліків його матір`ю вдома, оскільки його майже не буває вдома, у зв`язку з його роботою та іншими справами. Його батько зараз також себе не дуже почуває, і ОСОБА_4 не знає яка, в його матері ОСОБА_1 буде поведінка по відношенню до нього. Також, ОСОБА_4 невідомо чи буде його мати сама вдома приймати ліки.

Так, обставина, що ОСОБА_1 являє собою небезпеку для себе та оточуючих не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки лікарем-психіатром ОСОБА_3 підтверджено, що наразі остання небезпеки для себе та оточуючих не несе. Наразі психічний стан ОСОБА_1 є задовільним, а тому підстави для її госпіталізації відсутні.

Крім того, суд під час вирішення порушеного лікарнею питання, звертає увагу, що стаття 8 Конвенції передбачає право людини на повагу до приватного життя та умови, за яких втручання в приватне життя є виправданим, серед яких, зокрема: законна підстава, законна ціль (мета), та додаткова умова, за якою втручання має бути «необхідним в демократичному суспільстві». Під необхідністю втручання мається на увазі, що воно відповідає нагальній соціальній потребі, і зокрема, є пропорційним до поставленої законної мети (справа «Кутцнер проти Німеччини», п.60, та рішення від 18.12.2008 року «Савіни проти України»). Поняття «приватне життя» у практиці ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, в т.ч. здоров`я людини, медичне втручання.

Пунктом 2 Конвенції передбачено, що органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Враховуючи вищевикладене та даючи оцінку доказам, що були зібрані в ході розгляду справи, суд приходе до висновку, що у задоволенні заяви КП «ДБКЛзНПД» ДОР слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 10, 212, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Комунального підприємства «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради про примусову госпіталізацію ОСОБА_1 до психіатричного закладу для надання психіатричної допомоги відмовити.

Рішення підлягає негайному виконанню. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя Р.О. Кушнірчук

Присяжні: І.Г. Мордань

В.О. Хасанова