Справа № 143/330/25
Провадження № 22-ц/801/1968/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Тітова Т. Л.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2025 рокуСправа № 143/330/25м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого: Матківської М. В.

Суддів: Войтка Ю. Б., Міхасішина І. В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Акцент-банк»

на заочне рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 08 липня 2025 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

Рішення ухвалила суддя Тітова Т. Л.

Рішення ухвалено за відсутності сторін у м. Погребище

Дата складення повного тексту рішення 09 липня 2025 року,

Встановив:

У квітні 2025 року АТ «Акцент-банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № АВН0СТ50166069 від 28 березня 2024 року у розмірі 62 359,87 грн., а також понесених судових витрат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ «Акцент-банк» щодо отримання банківських послуг та підписав анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг.

28 березня 2024 року, будучи клієнтом банку, позичальник уклав з банком кредитний договір № АВН0СТ50166069 щодо надання йому кредиту в розмірі 31 900,00 грн. строком на 36 місяців (до 27 березня 2027 року) зі сплатою процентів у розмірі 85,00 щорічно та комісії в розмірі 0,00 грн. (кредитний договір складається із заяви клієнта та графіка погашення кредиту).

Кредитний договір підписаний боржником за допомогою електронного підпису, використання якого погоджено сторонами в анкеті-заяві про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в А-банку (заяві на погодження використання електронного підпису).

Банк свій обов`язок виконав повністю, надав позичальнику кредит згідно до умов кредитного договору.

Станом на 15 квітня 2025 року заборгованість відповідача за вказаним вище кредитним договором склала суму в розмірі 62 359,87 грн., яка складається з: 31 900,00 грн. загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 27 510,53 грн. загальний залишок заборгованості за процентами; 0,00 грн. загальний залишок заборгованості за комісією; 2949,34 грн. загальний залишок заборгованості за пенею.

Заочним рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 08 липня 2025 року позовні вимоги АТ «Акцент-банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 28 березня 2024 року № АВН0СТ50166069 задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-банк» заборгованість за кредитним договором від 28 березня 2024 року № АВН0СТ50166069 станом на 15 квітня 2025 року в сумі 59 410,53 грн., яка складається з: 31 900,00 грн. загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 27 510,53 грн. загальний залишок заборгованості за процентами.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-банк» 2 307,82 грн. сплаченого судового збору за подання позовної заяви.

В апеляційній скарзі позивач АТ «Акцент-банк» просить скасувати заочне рішення суду в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити нове, яким позовні вимоги банку задовольнити в повному обсязі, стягнути з відповідача судові витрати пов`язані з поданням даної апеляційної скарги в розмірі судового збору.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що норми ЦК України в питанні нарахування пені є загальними та поступаються в пріоритеті застосування нормам спеціального законодавства Закону України «Про споживче кредитування», прикінцеві та перехідні положення якого встановлюють, що неустойка не застосовується до кредитів, що були укладені до 24 січня 2024 року (оскільки Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" набрав чинності 24 грудня 2023 року + 30 днів), а з 24 січня 2024 року заборона нарахування відсутня.

Відповідач ОСОБА_1 відзив на апеляційну скаргу не надав.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в АТ «АКЦЕНТ-БАНК» від 24 грудня 2023 року ОСОБА_1 став клієнтом банку (а. с. 6-8).

28 березня 2024 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № АВН0СТ50166069 щодо надання останньому кредиту в розмірі 31 900 грн. (а. с. 9 на звороті, 10).

Відповідно до заяви про надання послуги «Швидка готівка» № АВН0СТ50166069 від 28 березня 2024 року відповідач до укладання цієї угоди ознайомився з актуальними умовами та правилами надання банківських послуг АТ «Акцент-банк», що розміщені за посиланням www.a-bank.com.ua/terms, та ознайомлений з інформацією, яка розміщується на вебсайті та доступна за посиланням www.a-bank.com.ua, в повному об`ємі у відповідності до ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»; ця заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг, паспортом споживчого кредиту, таблицею обчислення загальної вартості кредиту становлять договір.

Відповідно до пунктів 1-10 заяви тип кредиту строковий, сума кредиту становить 31 900,00 грн., строк кредитування 36 місяців з 28 березня 2024 року по 27 березня 2027 року включно, процентна ставка фіксована 85% на рік, розмір щомісячного платежу становить 2501,74 грн., загальна сума повернення кредиту 90 063,12 грн. Вказана інформація також зазначена і в паспорті споживчого кредиту «Швидка готівка» (а. с. 8 на звороті, 9).

Пунктом 12 заяви про надання послуги «Швидка готівка» та/або паспорту споживчого кредиту «Швидка готівка» передбачено, що у випадку порушення клієнтом зобов`язань із погашення заборгованості клієнт сплачує банку пеню у розмірі 0,07% (не менше 1 грн.) від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожен день прострочки, при цьому пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15% суми простроченого платежу.

Кредитний договір підписано боржником за допомогою електронного підпису, використання якого погоджено сторонами в анкеті-заяві про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в А-Банку (а. с. 9 на звороті, 10-12).

Згідно протоколу створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису від 15 квітня 2025 року ОСОБА_1 підписав кредитний договір 28 березня 2024 року о 20:23:30 (а. с. 12 на звороті).

На підтвердження обставини надання кредитних коштів ОСОБА_1 позивачем надано копію меморіального ордеру №TR.36026913.49206.65455 від 28 березня 2024 року (а. с. 14 на звороті).

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором № АВН0СТ50166069 від 28 березня 2024 року станом на 15 квітня 2025 року відповідач має заборгованість в розмірі 62 359,87 грн., яка складається: 31 900 грн. загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 27 510, 53 грн. загальний залишок заборгованості за процентами; 0,00 грн. загальний залишок заборгованості за комісією; 2949,34 грн. загальний залишок заборгованості за пенею (а. с. 13).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за пенею, суд першої інстанції виходив з того, що законодавцем звільнено позичальників від відповідальності визначеної статтею 625 ЦПК України, а також неустойки (штрафу, пені) та від інших платежів за прострочення виконання зобов`язань за договором, які були нараховані у період дії в Україні воєнного стану, тобто з 24 лютого 2022 року та такі нарахування підлягають списанню.

Апеляційний суд вважає такі висновки суду першої інстанції законними та обґрунтованими.

Правовідносини між сторонами у справі, які виникли на підставі вищенаведених фактичних обставин, регламентуються такими правовими нормами.

Згідно положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно положень ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а згідно ст.629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами.

З урахуванням встановлених судом фактичних обставин щодо надання кредиту відповідачу та вищенаведених норм законодавства, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту та нарахованим відсоткам, що сторонами під сумнів при апеляційному перегляді справи не ставиться та вбачається з невиконаного зобов`язання позичальника щодо повернення грошових коштів кредитору.

Апеляційний суд враховує, що відповідно до Закону України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 18, який передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування, у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється, зокрема, від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року на всій території України введено воєнний стан, строк якого неодноразово продовжувався і який безперервно триває з 24 лютого 2022 року до теперішнього часу.

Відтак суд першої інстанції законно відхилив позовні вимоги банку про стягнення з позичальника пені, нарахованої кредитором за прострочення виконання договірних зобов`язань щодо повернення кредитних коштів у погоджені строки.

Апеляційний суд не може погодитися з аргументами скаржника про те, що норми ЦК України в питанні нарахування пені є загальними та поступаються в пріоритеті застосування нормам спеціального законодавства Закону України «Про споживче кредитування», оскільки за змістом ч. 2 ст. 4 ЦК України основним актом цивільного законодавства України є саме Цивільний кодекс України.

Якщо суб`єкт права законодавчої ініціативи подав до Верховної Ради України проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж цей Кодекс, він зобов`язаний одночасно подати проект закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Поданий законопроект розглядається Верховною Радою України одночасно з відповідним проектом закону про внесення змін до Цивільного кодексу України.

Так основним регулятором договірних відносин є ЦК України, а не окремі закони, що вбачається з аналізу висновків постанови ВС від 10 жовтня 2018 року у справі № 362/2159/15-ц.

Водночас, як зазначає скаржник у даній справі, п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що у разі прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону.

З системного аналізу як приписів п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», про які вказує скаржник, так і п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, який застосував суд першої інстанції, відхиляючи відповідні позовні вимоги, вбачається, що відповідні положення Закону України «Про споживче кредитування» не мають предметом свого правового регулювання правовідносини щодо нарахування пені під час воєнного стану в державі, а стосуються унормування цивільного законодавства у зв`язку з іншими обставинами, а саме прийняття Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг».

Відтак аргументи АТ «Акцент-банк» викладені у апеляційній скарзі свого підтвердження при апеляційному перегляді не знайшли.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до положень пункту 2 частини 6 статті 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому рішення у ній не підлягає касаційному оскарженню (пункт 2 частини 3 статті 389 ЦПК України).

На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-банк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 08 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. В. Матківська
СуддіЮ. Б. Войтко
І. В. Міхасішин