Справа № 522/6710/25
Номер провадження № 2/521/5405/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2025 року

Хаджибейський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Бобуйка І.А.

секретаря судового засідання Шелкопляс В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Одесі цивільну справу за позовом Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, як органу опіки та піклування (адреса місцезнаходження: м. Одеса, вул. Канатна, буд. 134) до ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ), третя особа: Служба у справах дітей Одеської міської ради (адреса місцезнаходження: м. Одеса, вул. Косівська, буд. 2-Д) про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В:

01.04.2025 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, у якому просив суд: відібрати малолітню ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 без позбавлення батьківських прав; стягнути з відповідачки аліменти на утримання малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня пред?явлення позовної заяви до суду, з перерахуванням коштів на особистий рахунок дитини.

Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси Домусчі Л.В. від 03.04.2025 справу передано за підсудністю до Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області.

Ухвалою Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 29.04.2025 року у вищевказаній цивільній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено проведення підготовчого судового засідання.

08.05.2025 року ОСОБА_1 у своїй заяві зазначила про зміну місця реєстрації її та доньки, а саме АДРЕСА_2 , що підтверджується витягами з реєстру територіальної громади №2025/004848108 від 11.04.205 року та витяг №2025/004848045 від 11.04.2025 року.

Ухвалою від 29.05.2025 року матеріали справи передано за підсудністю до Хаджибейського районного суду м. Одеси.

23.06.2025 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями Хаджибейського районного суду м. Одеси, справу розподілено судді Хаджибейського районного суду м. Одеси Бобуйку І.А.

24.06.2025 року ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

15.07.2025 року відповідачка подала до суду зустрічну позовну заяву, в якій просила суд повернути їй на виховання малолітню доньку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

15.07.2025 року відповідачка подала до суду клопотання про допит свідків.

04.09.2025 року ухвалою суду підготовче провадження у справі закрито та призначено розгляд справи по суті.

30.09.2025 року ухвалою суду зустріну позовну заяву повернено без розгляду.

В судове засідання учасники не з`явились, повідомлялись про дат, час та місце розгляду справи належним чином та своєчасно. Відповідачка подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу без її особистої участі, просила у задоволенні позову відмовити, та вказала, що клопотання про допит свідків просить залишити без розгляду.

Враховуючи, що позивачка просила суд залишити клопотання про допит свідків без розгляду, суд залишає вищевказане клопотання без розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»).

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що малолітня ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , актовий запис № 984 від 26.02.2018 року, місце державної реєстрації: Одеський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

Судом встановлено, мати дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянкою України, що підтверджується, паспортом громадянки України з безконтактним електронним носієм, документ № НОМЕР_2 , виданий від 03.05.2024 року, орган, що видав: 1217, дійсний до 03.05.2034 року. Відповідно довідки про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру, мати зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до витягу з інформаційно аналітичного порталу «ДІЯ» ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 , громадянином України, що підтверджується паспорт громадянина України з безконтактним електронним носієм, документ № НОМЕР_3 , виданий від 12.02.2024 року, орган, що видав :1217, дійсний до 12.02.2034 року. Після реєстрації шлюбу прізвище матері змінено на « ОСОБА_6 ».

Згідно позовної заяви, батько ОСОБА_7 , є громадянином Молдови та на даний час, проживає на території Молдови, де саме проживає, позивачу не відомо.

23.03.2025 року о 15 годині 30 хвилин, спеціалісту Служби у справах дітей Одеської міської ради в телефонному режимі, надійшло повідомлення від інспектора Ювенальної превенції відділу поліції № 2 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНІ в Одеській області. З повідомлення стало відомо про те, що на екстрений номер виклику поліції «102» зателефонувала жінка та повідомила, що її чоловік, ОСОБА_5 , забрав її дитину, заявниця чітко на питання не відповідала, кричала та плакала. Працівниками поліції, які приїхали за вказаною заявницею адресою: АДРЕСА_4 , було виявлено родину з малолітньою дитиною, мати перебувала з явними ознаками сильного алкогольного сп?яніння, чоловік жінки здійснював догляд за дитиною. Родину було доставлено до ВП 2 ОРУП 1 для з`ясування обставин.

Інспекторами ювенальної превенції відділу поліції 2 Одеського районного управління поліції 1 ГУНП в Одеській області, було проведено бесіду з ОСОБА_5 та прийнято пояснення в якому, ОСОБА_5 зазначив, що протягом тривалого часу проживає з дружиною, ОСОБА_8 та її малолітньою донькою, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_4 . ОСОБА_5 не є біологічним батьком малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Спеціалістом Служби у справах дітей Одеської міської ради було проведено бесіду з дитиною, в ході якої, малолітня ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , просила забрати ії до дитячого будинку та розповіла, що мати часто п?є та б?є вітчима - ОСОБА_5 .

Відповідно до п. п. 5, 9 Порядку забезпечення соціального захисту дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, у тому числі дітей, які постраждали від жорстокого поводження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2020 року 585, 23.03.2025 року було проведено оцінку рівня безпеки малолітньої дитини, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та складено відповідний акт.

Відповідно до акту проведення оцінки рівня безпеки дитини від 23.03.2025 року, з метою вжиття невідкладних заходів для забезпечення безпеки дитини, малолітню ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , доставлено до КНІ «Одеська обласна дитяча клінічна лікарня №3» Одеської обласної ради.

На підставі клопотання Служби у справах дітей Одеської міської ради від 24.03.2025 року 07/3205, про невідкладене відібрання малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від матері, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , Приморською районною адміністрацією Одеської міської ради було видано Розпорядження від 24.03.2025 року 153.

Згідно з ч.1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров?я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням, або органу опіки та піклування.

Відповідно до ч.2 ст. 170 СК України у виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров?я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків. У цьому разі орган опіки зобов?язаний у семиденний строк подати до суду позов про позбавлення батьківських прав або про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав.

Згідно ч.3 ст. 170 СК України - якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини.

Враховуючи вище викладенні обставини справи та норми чинного законодавства, позивач - Приморська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування звернулась до суд про невідкладне відібрання малолітньої дитини у матері. Крім того, орган опіки та піклування вважає за доцільне призначити стягнення аліментів на дітей у розмірі не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 10 ЦПК України.

Статтею 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, (далі - Конвенція), держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації, включаючи сексуальні зловживання, з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину.

Статтею 18 Конвенції визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Принцип 6 Декларації прав дитини 1959 року проголошує, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю.

Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При ухваленні рішення про відібрання дитини від батьків може виникнути необхідність врахування низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (пункт 50 рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України).

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно із ч. 1ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Відповідно до частини 4 статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до частини першої статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання.

Пунктами 2-5 частини першої статті 164 СК України, передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва.

Європейський суд з прав людини зазначив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у як найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у як найкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Мамчур проти України, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

З огляду на викладене суд зазначає, що основними підставами для відібрання дитини від батьків серед іншого є випадки, що охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання та ухиляння батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Така небезпека може випливати не лише із поведінки батьків, а й із їх особистих негативних звичок. Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток.

Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 14-327цс18.

Судом встановлено, що постановою Приморського районного суду м. Одеси від 23.04.2025 року провадження у справі по справі №522/5773/25 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за фактом вчинення нею домашнього насильства закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Судом встановлено, що після інциденту з відібранням дитини, який відбувся 24.03.2025 року, відповідачка відмовилася від вживання спиртних напоїв, добровільно звернулася за допомогою до фахівців-лікарів і пройшла курс лікування від алкогольної залежності, що підтверджується довідкою КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради №БН від 07.04.2025 року та виписним епікризом стаціонарного хворої.

Згідно довідки №0665 від 02.04.2025 року, відповідачка у КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради на психіатричному та наркологічному обліку не перебуває.

Крім того, судом встановлено, що відповідачка влаштувалася на роботу, на підставі наказу №229/к від 13.05.2025 року, на посаду кухонного робітника у фізичної особи-підприємця ОСОБА_9 , щоб мати стабільний дохід і змогу забезпечити доньці належні умови для життя та розвитку, що підтверджується довідкою з місця робити від 19.05.2025 року.

Згідно характеристики з місця робити характеристикою від 19.05.2025 року, за час роботи відповідачка зарекомендувала себе як відповідальний, дисциплінований, сумлінний працівник, взаємовідносини з колективом склалися хороші, дотримується встановлених правил та норм, дисциплінарних попереджень на адресу ОСОБА_1 не зафіксовано.

З характеристики на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що видана Одеського ліцею № 118, з якого вбачається, що учениця доглянута, має охайний зовнішній вигляд, дотримується загальних вимог щодо шкільного одягу.

На підставі викладеного суд вважає, що на сьогоднішній день обставини, які стали

підставою для відібрання у відповідачки доньки, повністю усунені. Відповідачка змінила свою поведінку, пройшла курс лікування, відмовилася від шкідливих звичок, помирилася із донькою.

Таким чином, суд виходить із пріоритету якнайкращих інтересів дитини, оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення, та приходить до висновку про відсутність підстав для відібрання дитини від матері без позбавлення його батьківських прав, оскільки позивачем не доведено, а матеріали справи не містять доказів умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, що в силу положень статей12,81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком. За таких обставин, та враховуючи те, що відповідачка не втратила інтересу до доньки, має бажання та можливість утримувати та виховувати її, враховуючи доведеність певних намагань відповідача проявити турботу про дитину, та змінити своє відношення до її виховання, а також врахувавши інтереси дитини, яка повинна рости під опікою і відповідальністю своєї матері, і у всякому випадку, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, та те, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своїм матір`ю, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Щодо позовних вимог про стягнення аліментів, суд відмовляє у їх задоволенні, оскільки зазначені вимоги є похідними та у разі відмови у задоволенні позову про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав, підстав для стягнення аліментів, також, не вбачається.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

Керуючись ст. ст. 17, 19, п.2 ст. 150, ч. 5 ст. 167, ч. 2 ст.170, ст. ст. 180, 182, 183, 191, 196 Сімейного кодексу України, Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 12 -13, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України, СУД

В И Р І Ш И В :

У задоволені позову Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, як органу опіки та піклування (адреса місцезнаходження: м. Одеса, вул. Канатна, буд. 134) до ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ), третя особа: Служба у справах дітей Одеської міської ради (адреса місцезнаходження: м. Одеса, вул. Косівська, буд. 2-Д) про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

С У Д Д Я: І.А. Бобуйок