Справа № 950/1033/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2025 року м.Лебедин

Лебединський районний суд Сумської області в складі головуючого судді Бакланова Р. В.

з участю секретаря - Гладкової С.В.,

розглянувши в судовому засіданні в залі суду в м. Лебедині в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,-

встановив:

ТОВ «1Безпечне агенство необхідних кредитів» звернулось Лебединського районного суду Сумської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 16183 грн. 25 коп. боргу за кредитним договором з підстав його невиконання.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 21 вересня 2024 року між ТОВ «1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір позики №73477898 відповідно до умов якого з умовами якого відповідач отримав кредит у сумі 9500 грн 00 коп. строком на 30 днів.

Однак, відповідач не виконує свої зобов`язання по договору в зв`язку з чим утворилась заборгованість перед позикодавцем, яка становить 16183 грн. 25 коп. ТОВ «1Безпечне агенство необхідних кредитів» просить стягнути вказану суму заборгованості та судові витрати.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Ним був наданий відзив в якому він просив відмовити повністю у задоволенні позовних вимог, однак зазничив, що відповідач не заперечує той факт, 21.09.2024 року між ТОВ «1Безпечне агенство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір позики № 73477898. Зазначає, що наданий позивачем розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором є документом, що складений самим позивачем, а відтак інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підстві яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості на стягненні якої наполягає позивач. Також зазначає, що дата повернення позики 20.10.2024 року, а орієнтована загальна вартість позики становить 11566,25 грн. Однак, заборгованість позивачем нарахована станом на 07.11.2024 року тобто поза межами строку кредитування. Також зазначає, що сума коштів у розмірі 7100 грн. за надання правової допомоги є завищеною, неспівмірною із складністю справи та підлягає зменшенню.

У судове засідання представник позивача не з`явився, в письмових поясненнях просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та провести розгляд справи у його відсутності. Зазначив, що позивачем був здійснений розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за період починаючи з 21.09.2024 року по 13.02.2025 року які складаються з: періоду правомірного використання отриманих коштів у позику з 21.09.2024 року по 20.10.2024 року із відповідною фіксованою процентною ставкою 0,225% що становить 21,38 грн. щодено та періоду понадстрокового використання таких коштів починаючи з 21.10.2024 року по 07.11.2024 року із процентною ставкою 2,7 % що становить 256,50 грн. в день.

Дослідивши доводи позовної заяви, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, судом встановлено таке.

21 вересня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "1Безпечне агенство необхідних кредитів" та ОСОБА_1 був укладений Договір Позики № 73477898. Згідно пунктів 1, 2 Договору Позикодавець зобов`язується передати Позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково та сплатити позикодавцю проценти від суми позики. Сума позики складає 9500 грн. Кредит надається на строк 30 днів. Процентна ставка (базова)/день фіксована та становить 0,225 %; процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) за день - 2,70% в день; комісія хза надання позики складає 15% від суми наданої позики, що у гривневому еквіваленті складає 1425 грн., реальна річна процентна ставка - 1090,5%, орієнтована загальна вартість позики - 11566,25 грн.

Відповідно до п. 5.2 Договору Позичальник до моменту підписання договору вивчив цей Договір та правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license/, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, а також зазначена в правилах процедура наслідки оформлення позичальником подовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування автопролонгації, йому зрозумілі.

Згідно з п. 12 Договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» Договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі.

Відповідно до п. 20 Договору позики, його укладено у вигляді електронного документа, шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно Закону України "Про електронну комерцію", про що свідчить п. 28 Договору позики, який містить в тому числі прізвище, ім`я та по батькові позичальника ОСОБА_1 , його РНОКПП, адресу місця проживання, реквізити паспорта та інформацію щодо реквізитів рахунка, на який ОСОБА_1 просив перерахувати суму позики.

Згідно ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Із положень частини першої ст. 638 ЦК України слідує, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтями 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Обґрунтовуючи вимоги, позивач надав суду кредитні договори в яких зазначена сума кредиту, строк кредитування та відсоткова ставка.

Зобов`язання за договором ОСОБА_1 належним чином не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість за договором позики № 73477898 від 21.09.2024 року в сумі 16183,25 гривень, з яких: 9500,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 641,25 грн. - сума заборгованості за несплаченими базовими процентами; 4617 грн. - заборгованість за несплаченими процентами на прострочену позику; 1425 грн. - заборгованість за комісією.

Зібрані докази вказують на те, що між ТОВ «1Безпечне агенство необхідних кредитів» і ОСОБА_1 укладено в електронній формі договір позики, на виконання якого ТОВ «1Безпечне агенство необхідних кредитів» перерахувало на банківський рахунок відповідача кредит у розмірі 9500 грн., ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит через 30 днів, тобто до 21 жовтня 2024 року і сплатити проценти за користування кредитом.

Після закінчення строку кредитування ОСОБА_1 не повернув грошові кошти та не сплатив проценти за користування ними.

Суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 не виконав зобов`язання за договором позики, а тому з нього на користь ТОВ «1Безпечне агенство необхідних кредитів» необхідно стягнути заборгованість за тілом кредиту в сумі 9500 гривень, тому в цій вимозі позов підлягає до задоволення повністю.

Щодо нарахування відсотків, то суд дійшов наступних висновків.

Суд відповідно до ст. 13 Цивільного Кодексу України розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Згідно ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу).

Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу.

Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до ст. 1048 ЦК України

Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.

Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до ст. 1048 ЦК України

Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 05.04.2023 року по справі №910/4518/16 зауважила, що надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за «користування кредитом», так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості кредитора яку вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки після спливу строку кредитування грошове зобов`язання боржника перед кредитором зростає навіть швидше, ніж зростало протягом строку кредитування. Тобто фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника (наприклад, звернути стягнення на заставне майно боржника або стягнути борг з поручителя). Установивши, що умова договору передбачає нарахування процентів як міри відповідальності після закінчення строку кредитування, тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання, слід застосовувати як ст. 625, ст. 1048 ЦК України, так і інше законодавство, яке регулює наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою ст. 625 ст. 1048 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).

Суд, дослідивши договір позики № 73477898 від 21.09.2024 року встановив, що умови договору, на яких ТОВ «1Безпечне агенство необхідних кредитів» ґрунтує свої вимоги зі сплати процентів, розташовані в розділах договорів, які регулюють правомірну поведінку сторін.

При цьому вказаний договір також містить окремі розділи, що регулюють відповідальність позичальника.

Окрім цього, як слідує з наданих ТОВ «1Безпечне агенство необхідних кредитів» розрахунків, проценти за період поза межами строку кредитування позикодавці нараховують саме як проценти за «користування кредитом», а не як міру відповідальності на підставі ст. 625 ст. 1048 ЦК України.

Зокрема, згідно п.1.1. договору проценти це грошові кошти, що нараховуються на суму позики і є платою за користування такою позикою.

З наданих ТОВ «1Безпечне агенство необхідних кредитів» розрахунків слідує, що за період поза межами строку кредитування, позикодавець продовжував нараховувати саме проценти за «користування кредитом».

Вказане вище унеможливлює тлумачення нарахованих відповідачу процентів за «користування кредитом» поза межами строку кредитування як міри відповідальності на підставі ст. 625 ЦК України та, як наслідок - унеможливлює задоволення позовних вимог в частині стягнення заявлених процентів, нарахованих поза межами строку кредитування, а саме 30 днів за договором позики.

Враховуючи викладене, позовні вимоги в частині стягнення основної суми боргу та процентів, нарахованих протягом строку дії договору, підлягають задоволенню в сумі 10 141,25 грн (9 500,00 грн + 641,25 грн).

Щодо стягнення процентів за прострочену позику (понадстрокове користування) та комісії.

Позивач вимагав стягнення процентів за прострочену позику (понадстрокове користування) у розмірі 4 617,00 грн, що нараховувались після закінчення строку дії договору (після 20.10.2024).

Суд звертає увагу на необхідність розмежування плати за правомірне користування чужими коштами та санкцій за неправомірне прострочення грошового зобов`язання. Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17.

Положеннями частини 1 статті 1048 ЦК України врегульовано правовідносини щодо сплати процентів за правомірне користування чужими грошовими коштами (протягом строку дії договору).

Наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (після закінчення строку дії договору) встановлені частиною 2 статті 625 ЦК України (стягнення 3% річних та індексу інфляції, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом).

У цій справі суд приходить до висновку, що передбачені договором проценти за понадстрокове користування (2,7% в день) після закінчення терміну позики фактично є фінансовою санкцією за невиконання зобов`язання, що є формою відповідальності. Однак, такий підвищений розмір, що значно перевищує розмір, передбачений частиною 2 статті 625 ЦК України, є несправедливим та може бути відхилений.

Оскільки позивач вимагав стягнення саме договірних процентів за понадстрокове користування, а не 3% річних згідно зі статтею 625 ЦК України, і враховуючи, що нарахування процентів на рівні 2,7% в день (або близько 1095,5% річних) після закінчення строку дії договору є непропорційним та необґрунтованим, ці вимоги задоволенню не підлягають.

Вимоги про стягнення комісії за надання позики у розмірі 1 425,00 грн, з огляду на необхідність дотримання прав споживачів фінансових послуг та застосування частини 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», є такими, що вимагають ретельної перевірки щодо включення комісії до загальної вартості кредиту. Враховуючи, що комісія за надання позики (1 425,00 грн) не є прямою платою за отримані кошти чи базовим процентом, а також з метою забезпечення належного захисту прав споживача, суд вважає за необхідне відхилити вимоги про стягнення комісії.

Таким чином, у задоволенні позовних вимог про стягнення 4 617,00 грн (проценти за прострочену позику) та 1 425,00 грн (комісія) слід відмовити.

Таким чином, загальна сума, що підлягає стягненню становить - 10 141,25 грн.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує наступне.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, з урахуванням положень статті 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь ТОВ «1Безпечне агенство необхідних кредитів» необхідно стягнути витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1897,97 грн.

Відповідно до положень ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 139 ЦПК України).

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Стосовно заявленої представником позивача вимоги про відшкодування витрат понесених на професійну правничу (правову) допомогу у розмірі 7100 грн суд виходить з такого.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Такої правової позиції щодо застосування норм права дотримується Верховний Суд у постанові від 23 січня 2019 року по справі № 552/2145/16-ц.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Подібні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних із оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

Визначаючи розмір суми наданої правничої допомоги, з урахуванням виконаної адвокатом роботи, зважаючи на категорію справи, яка є малозначною за ціною позову, розгляд справи проводився за правилами спрощеного позовного провадження без участі представника позивача, а також враховуючи виконання роботи адвокатом у відповідності до детального опису робіт (наданих послуг), суд доходить висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн., який буде достатнім, співмірним і справедливим, з огляду на категорію та складність справи.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги ТОВ «1Безпечне агенство необхідних кредитів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, підлягають задоволенню частково.

Керуючись ст.10, 12, 81,141, 263, 264, 265, 268, 273, 280, 282-289, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» заборгованість за кредитним договором у розмірі 10141 (десять тисяч сто сорок одна) грн. 25 коп. та понесені судові витрати по справі, а саме сплачений судовий збір в розмірі 1897 (одна тисяча вісімсот дев`яносто сім) грн. 97 коп. і витрати на професійну правничу (правову) допомогу адвоката в розмірі - 3000 (три тисячі) грн 00 коп., всього стягнути 15039 (п`ятнадцять тисяч тридцять дев`ять) грн. 22 коп.

В решті позовних вимог позивачу - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Відомості про учасників справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», зареєстрована адреса місцезнаходження: 01010, м. Київ, площа Арсенальна, буд. 1-Б;

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя Роман БАКЛАНОВ