Справа № 457/1455/25
провадження №2/457/361/25
УХВАЛА

про залишення заяви без руху

19.09.2025 м. Трускавець

Суддя Трускавецького міського суду Львівської області Марчук В.І., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до Трускавецького міського суду Львівської області з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Зазначена заява підлягає залишенню без руху з огляду на наступне.

При вирішенні питання щодо прийняття справи до провадження встановлено, що позовна заява не відповідає вимогам ст. ст. 175, 177 ЦПК України з наступних підстав.

Згідно п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити: виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

За змістом ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

У прохальній частині позову позивачка просить, окрім вирішити питання розірвання шлюбу, просить визначити місце проживання дитини із нею.

Однак у самому тексті позову відсутнє будь-яке обґрунтування такої вимоги.

Із позову взагалі не вбачається, що між подружжям існує спір про визначення місця проживання дитини, позивачка не вказує, чи зверталася вона або відповідач до органу опіки та піклування з питань визначення місця проживання дитини, які заходи органом опіки та піклування вживались. До матеріалів позовної заяви не додано висновок органу опіки і піклування щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, які бажають проживати з дитиною, а також на підставі інших документів, що стосуються справи, як це передбаченост. 19 СК України.

Верховний Суд у своїй постанові від 15.01.2020 року у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19) зазначав, що під час вирішення питання про визначення місця проживання дитини участь органу опіки та піклування є обов`язковою, а позивач до заяви про визначення місця проживання дитини повинен надати висновок органу опіки та піклування про доцільність проживання дитини з одним із батьків, характеристики з місця проживання, роботи, місця навчання дитини (гуртків), медичні довідки (суд обов`язково враховує стан здоров`я і батьків, і дитини), довідки про доходи (інші документи, які підтверджують матеріальне становище заявника), акти обстеження житлово-побутових умов, документи, що підтверджують право власності на житло.

І як вбачається із позовної заяви, така не містить відомостей про звернення позивача до органу опіки та піклування з приводу доцільності визначення місця проживання дитини або вмотивованої відмови даних органів у розгляді її звернення, жодних відомостей щодо обстеження умов проживання дитини, що були проведені компетентними органами та характеристики з місця роботи і місця проживання, інші документи, що характеризують батьків і їх відношення до дитини, поведінку за місцем роботи і за місцем проживання, а також акти обстеження житлових умов батьків, на предмет визначення місця проживання дитини. Крім цього, позивачем не залучено до розгляду справи відповідний орган опіки та піклування.

Не містить позовна заява і зазначення доказів по наведених у позовній заяві обставинах щодо неналежного виховання відповідачем дитини, а також зазначення доказів в підтвердження обставин, що позивач може забезпечити за місцем свого проживання належні умови для виховання та розвитку дитини.

Згідно ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (ст. 161 СК України).

Також, слід звернути увагу на те, що у постанові Верховного Суду № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19) від 15.01.2020 зазначається, що за наявності спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Оскільки із змісту позовної заяви не вбачається наявність спору щодо визначення місця проживання дітей, відтак за відсутності спору щодо визначення місця проживання дитини сторони не позбавлені можливості добровільно врегулювати це питання у досудовому порядку, шляхом укладення нотаріально посвідченого договору про визначення місця проживання дитини та способів участі обох батьків у її вихованні.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом станом на 01 січня календарного року, у якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою судовий збір становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ч. 1, 2 ст. 4 Законом України «Про судовий збір»).

Як вбачається із змісту прохальної частини позовної заяви позивачем заявлено дві вимоги немайнового характеру - розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини.

Згідно ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли у позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Згідно платіжної інструкції №2.316031037.1 позивачкою сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн, тобто за одну позовну вимогу.

Таким чином, позивачу належить надати докази сплати судового збору в сумі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп. за ще одну позовну вимогу, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Крім цього, відповідно до ч.1 ст.177 ЦПК України позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів,що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб. У разі подання до суду позовної заяви та документів, що додаються до неї, в електронній формі через електронний кабінет позивач зобов`язаний додати до позовної заяви доказ надсилання іншим учасникам справи копій поданих до суду документів з урахуванням положень статті 43цього Кодексу.

Позивачем, всупереч вищевказаній нормі, не додано до позовної заяви доказ надсилання відповідачу копії поданих до суду документів з урахуванням положень статті 43 цього Кодексу.

У ч.1 ст.2 ЦПК України регламентовано, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 2 зазначеної статті закріплено обов`язок суду та учасників судового процесу керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Отже, завданнями судочинства мають керуватися не лише суд, а й сторони.

Враховуючи наведене, суд вважає, що заяву слід залишити без руху, надавши заявнику строк для усунення вказаних недоліків поданої заяви, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Керуючись ст. ст.175, 185 ЦПК України, -

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу залишити без руху.

Надати позивачці строк 10 днів з дня вручення ухвали для усунення недоліків.

Якщо у вказаний строк недоліки позовної заяви не будуть усунуті, позовна заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Сторони можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України https://trm.lv.court.gov.ua/sud1324/

Копію ухвали надіслати позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала окремо від рішення суду оскарженню не підлягає.

Суддя: В. І. Марчук