ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 596/2015/24Головуючий у 1-й інстанції Лисюк І.
Провадження № 22-ц/817/776/25 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Хома М. В., Храпак Н. М.,

за участю:

секретаря судового засідання Гичко К.С.,

розглянувши у письмовому провадженні у м.Тернополі цивільну справу №596/2015/24 за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» на рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 12 травня 2025 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» (далі ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс», позивач, апелянт-1) звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 (далі відповідачка. апелянт-2) про стягнення заборгованості.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що відповідно до укладеного Договору №4266647 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 03.01.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» (торгова марка «Credit7») та ОСОБА_2 , відповідачка отримала кредит у розмірі 15800.00 грн, строком на 360 днів, шляхом переказу на її платіжну картку № НОМЕР_1 , емітовану АТ «КБ «Приватбанк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2.5 % від суми кредиту за кожен день користування (912.5% річних).

26.08.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» (Клієнт) та ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» (Фактор) укладено договір факторингу № 26/08/2024 від 26.08.2024, відповідно до умов якого право вимоги за договором №4266647 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 03.01.2024 перейшло до ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс».

Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за договором №4266647 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 03.01.2024 станом на 26.08.2024 у розмірі 104751.92 грн, яка складається з: 15799.99 грн заборгованість за кредитом, 88951.93 грн заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п.1.4 кредитного договору за ставкою 2.5% за кожен день користування кредитом (912.5% річних) за період з 03.01.2024 по 26.08.2024 (включно) та понесені судові витрати, які складаються зі сплати судового збору в сумі 2422.40 грн та 10000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 12.05.2025 позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» суму заборгованості за договором №4266647 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 03.01.2024 в розмірі 72205.49 грн, з яких: 15800.00 грн заборгованість за тілом кредиту; 56405.49 грн заборгованість за процентами, а також 1671.00 грн сплаченого судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Зобов`язано ОСОБА_2 сплатити в користь ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» різницю у судових витратах на професійну правничу допомогу у розмірі 3955 грн, звільнивши сторони від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат на правничу допомогу.

В апеляційній скарзі представник ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінас» просить скасувати вказане вище рішення суду в частині зменшення заборгованості за нарахованими відсотками, суми сплаченого судового збору та витрат на професійну правничу допомогу, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити в цій частині позовні вимоги у повному обсязі.

Зокрема зазначає, що 22.11.2023 прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» №3498-ІХ (набрав чинності 24.12.2023) (далі по тексту Закон №3498-ІХ), яким внесено зміни до ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» (пп.6 п.5 Розділу І Закону №3498-ІХ) та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» (пп.13 п.5 Розділу І Закону №3498-ІХ).

Вказує, що відповідно до ч.5 ст.8 Закону максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. При цьому, згідно п.17 розділу IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати:

протягом перших 120 днів 2.5% (до 22.04.2024 включно);

протягом наступних 120 днів 1.5% (з 23.04.2024 до 20.08.2024 включно).

Відповідно до п.2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №3498-ІХ, дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Пунктом 9 частини першої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що у договорі про споживчий кредит зазначається денна процентна ставка, її розрахунок та загальні витрати за споживчим кредитом (крім споживчих кредитів, виконання зобов`язань за якими забезпечено заставою/іпотекою або правом довірчої власності), орієнтовна реальна річна процентна старка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит.

Таким чином, вважає, що за договорами про споживчий кредит, які укладатимуться зі споживачами після набрання чинності Законом №3498-ІХ, в тому числі строк кредитування за якими триватиме після 21.08.2024, денна процента ставка повинна розраховуватися на дату укладення договору про споживчий кредит з урахуванням законодавчих обмежень, встановлених саме на дату укладання такого договору. При цьому, вважає, денна процента ставка залишається незмінною протягом усього строку кредитування за договором про споживчий кредит за умови, що до нього не вносилися зміни щодо складових показників, які застосовуються для обчислення денної процентної ставки (строку кредитування, загальних витрат за споживчим кредитом та загального розміру кредиту), про що зазначено у листі НБУ від 19.02.2024.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить змінити вказане вище рішення суду, зменшивши заборгованість за кредитним договором з 72205.49 грн до 17948 грн, з яких 15800 грн тіло кредиту та 2148.31 грн заборгованість по відсотках.

Зокрема зазначає, що умови кредитних договорів, які враховують стандартну денну процентну ставку з перевищенням 1% в день є нікчемними. Такими пунктами є: п.1.4.1 договору №4266647 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 03.01.2024, а також Графіки платежів до цих кредитних договорів, за якими нараховані відсотки за користування кредитом за денною процентною ставкою 2.50% в день, що суперечить вищенаведеним нормам чинного законодавства. Таким чином вважає, що дані пункти є нікчемними в силу приписів ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування».

Також, звертає увагу суду на те, що нормою Закону України «Про споживче кредитування» встановлюється максимальна процентна ставка у розмірі 1%, однак в даному випадку її застосувати неможливо, оскільки в силу нікчемності вищезазначених пунктів про нарахування процентів за кредитними договорами, останні вважається неузгодженими між їх сторонами.

Вказує, що з урахуванням нікчемності пунктів кредитних договорів, якими денна процентна ставка встановлена з порушеннями Закону України «Про споживче кредитування», сторона відповідача вважає, що відповідно до положень ч.1 ст.1048, ч.ч.1, 3 ст.1054 ЦК України проценти повинні бути нараховані на рівні облікової ставки НБУ за відповідні періоди.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , представник ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» просить залишити апеляційну скаргу відповідачки без задоволення, стягнути з неї витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн за подання відзиву на апеляційну скаргу, а також зменшити витрати ОСОБА_2 на професійну правничу допомогу.

Зокрема зазначає, що суд першої інстанції належним чином встановив обставини справи щодо укладення спірного кредитного договору між первісним кредитором та відповідачкою, перерахування кредитних коштів на її рахунок, а також нараховані за користування кредитом відсотки.

В судове засідання сторони по справі, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, не з`явилися.

Від представника відповідачки адвоката Цокало Т.М. надійшло клопотання про слухання справи за їх відсутності.

У відповідності до вимог ст.ст.130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у відсутності сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, ознайомившись з матеріалами справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги до задоволення не підлягають.

За приписами ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимоги апеляційної скарги.

Частиною 2 ст.367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно п.п.1-5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Судом встановлено наступні обставини.

03.01.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» (торгова марка «Credit7») та ОСОБА_2 укладено договір № 4266647 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 03.01.2024 (а.с.11-20).

Згідно вказаного договору відповідачка отримала кредит у розмірі 15800.00 гривень, строком на 360 днів, шляхом переказу на її платіжну картку № НОМЕР_1 , емітовану АТ «КБ «Приватбанк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2.5 % від суми кредиту за кожен день користування (912.5% річних) (ас.137, 138-139).

Кредитний договір був укладений в електронному вигляді за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи первісного кредитора (далі по тексту - ІТС). Кредитний договір підписаний відповідачкою електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

Підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою відповідачки з умовами кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з якими вона ознайомилася перед підписанням кредитного договору та отриманням кредиту. Зразок кредитного договору, Правила надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту від 20.11.2023 (далі - Правила), викладені для загального доступну в мережі Інтернет на сайті https://credit7.ua/pro-nas/.

У відповідності до порядку, визначеному статтею 11 Закону, відповідачка зареєструвалася на ІТС, для чого пройшла ідентифікацію та верифікацію особи (заповнила анкету-заяву з зазначенням ПІБ, даних паспорту, РНОКПП, місця проживання, місця реєстрації, зазначила реквізити картки для отримання кредиту) підтвердила номер мобільного телефону, ознайомилася з умовами надання кредиту, умовами кредитного договору, Правилами, здійснила акцептування кредитного договору шляхом надсилання електронного повідомлення, підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Відповідно до п.9.7 кредитного договору, електронний підпис товариства створюється на договорі шляхом накладання аналогу власноручного підпису уповноваженої особи товариства та відтиску печатки товариства, що відтворені засобами електронного копіювання, за зразком, попередньо узгодженим сторонами в укладеному договорі про використання аналогу власноручного підпису для вчинення правочинів. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом клієнта, що відтворений шляхом використання клієнтом електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який формується автоматично на стороні товариства для кожного разу використання та направляється клієнту на номер мобільного телефону, повідомлений останнім товариству в ІТС товариства, зазначений в цьому договорі. Введення клієнтом коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього договору створює підпис клієнта на договорі та вважається направленням товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього договору.

Відповідачка відповідно до умов кредитного договору, п.п.6.1.16, 6.1.17, 6.1.18 Правил, в особистому кабінеті в ІТС прийняла пропозицію укласти кредитний договір та підписала кредитний договір 03.01.2024 о 10:31:34 годині шляхом введення електронного підпису з одноразовим ідентифікатором 74134, надісланий на номер телефону, що наданий відповідачкою.

Кредитні кошти були перераховані відповідачці 03.01.2024 на платіжну картку № НОМЕР_2 емітовану АТ «КБ «Приватбанк» (а.с.137, 138-139).

Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст.641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

26.08.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» (Клієнт) та ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» (Фактор) укладено Договір факторингу № 26/08/2024, відповідно до умов якого право вимоги за договором №4266647 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 03.01.2024 перейшло до ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» (а.с.40-42).

Згідно п.п.2.2, 2.3 договору факторингу загальний розмір заборгованостей складає 99234554.31 грн (дев`яносто дев`ять мільйонів двісті тридцять чотири тисячі п`ятсот п`ятдесят чотири гривні 31 копійка), згідно з Реєстром боржників (Додаток 1), які складаються сторонами в паперовому вигляді та у формі електронного документа; Реєстр боржників (Додаток 1) на паперовому носії (з основною інформацією за кредитними договорами) підписується уповноваженими представниками сторін, скріплюється печатками сторін і є невід`ємною частиною цього договору. Реєстр боржників у формі електронного документа передається Клієнтом Фактору на електронному носії (з додатковою інформацією за кредитними договорами) і повинен повністю відповідати Реєстру боржників на паперовому носії, підписаному сторонами. У випадку розбіжностей між інформацією, що наведена у Реєстрі боржників на паперовому носії та Реєстру боржників на електронному носії, перевагу має інформація Реєстру боржників на паперовому носії.

Згідно п.3.1.1 договору факторингу права вимоги відступаються (передаються) в розмірі заборгованостей, що зазначений у пункті 2.2 цього договору на дату відступлення. Для підтвердження наявності та дійсності прав вимоги Клієнт зобов`язується передати Фактору документацію в порядку та строки, що передбачені цим договором (п.3.1.2). Право вимоги переходить до Фактора з моменту підписання цього Договору та надходження суми Фінансування у повному обсязі на рахунок Клієнта, після чого Фактор стає Кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей за кредитними договорами. Разом з правами вимоги Фактору переходять всі інші пов`язані з ними права в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав та передбачені цим Договором (п.3.1.3).

Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу № 26/08/24 від 26.08.2024 (а.с.44) ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» набуло права грошової вимоги до відповідачки в сумі 104751.92 грн, з яких: 15799.99 грн - заборгованість за кредитом; 88951.93 грн - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п.1.4 Кредитного договору за ставкою 2.5 % за кожен день користування кредитом (912.5% річних) за період з 03.01.2024 по 26.08.2024 (включно).

Наявність заборгованості відповідачки підтверджено розрахунком суми заборгованості за договором № №4266647від 03.01.2024 на суму 104751.92 грн, з яких: 15799.99 грн - заборгованість за кредитом; 88951.93 грн - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п.1.4 кредитного договору за ставкою 2.5% за кожен день користування кредитом (912.5% річних) за період з 03.01.2024 по 26.08.2024 (включно) (а.с.25-29).

Задовольняючи позовні вимоги частково та зменшуючи нараховані відсотки за користування кредитними коштами суд першої інстанції виходив з того, що нарахування відсотків здійснювалось не у відповідності до вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22.11.2023, що набрав чинності 24.12.2023, яким доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, згідно якого максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%, при цьому пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2.5 %; протягом наступних 120 днів 1.5 %.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, з огляду на таке.

Згідно зі статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частинами першою, другою статті 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За приписом статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною першою статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Так, пунктами 5, 6, 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним із моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Правилами статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентовано, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Тобто будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення.

Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 12.01.2021 у справі №524/5556/19, від 10.06.2021 у справі №234/7159/20, які, відповідно до вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.

Як встановлено судом, та не заперечується сторонами, 03.01.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» (торгова марка «Credit7») та ОСОБА_2 укладено договір № 4266647 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 03.01.2024, право вимоги за яким перейшло до позивача на підставі укладеного 26.08.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» (Клієнт) та ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» договору факторингу № 26/08/2024.

Згідно зазначеного кредитного договору відповідачка отримала кредит у розмірі 15800.00 гривень, строком на 360 днів, шляхом переказу на її платіжну картку № НОМЕР_1 емітовану АТ «КБ «Приватбанк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2.5 % від суми кредиту за кожен день користування (912.5% річних).

Що стосується доводів апелянтів щодо невірного застосування судом першої інстанції Закону України «Про споживче кредитування», то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.

Так, 22.11.2023 прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24.12.2023.

Указаним Законом внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування», зокрема статтю 8 доповнено частиною п`ятою такого змісту «Максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %».

Відповідно до Закону України «Про споживче кредитування» (Розділ 4 Прикінцеві та перехідні положення, частина 17), тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2.5 %; протягом наступних 120 днів 1.5 %.

Також, Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» частиною 2 розділу 2 Прикінцеві та перехідні положення встановлено, що дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Частиною 2 статті 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове стягнення заборгованості за відсотками, оскільки умова укладеного між сторонами договору, передбачена пунктом 1.4.1 щодо встановлення денної процентної ставки у 2.5 % відповідно до частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» є нікчемною, а тому, у зв`язку з нормами чинного законодавства, здійснив вірний розрахунок заборгованості:

1) 27333.49 грн - розмір відсотків за період з 03.01.2024 по 23.04.2024 відповідно до розрахунку заборгованості за договором №4266647 від 03.01.2024 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, за яким розмір % ставки у день становить 1.63% до 01.02.2024 (включно) та 2.5% до 23.03.2024 (включно);

2) 15800.00 грн * 1.5% * 120 днів = 28440.00 грн - розмір відсотків за період з 24.04.2024 по 22.08.2024 за розміром 1.5% ставки у день;

3) 15800.00 грн * 1% * 4 дня = 632.00 грн - розмір відсотків за період з 23.08.2024 по 26.08.2024 за розміром 1% ставки у день;

4) 15800.00 грн + 27333.49 грн + 28440.00 грн. + 632.00 грн = 72205.49 грн - загальний розмір заборгованості за договором № 4266647 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 03.01.2024.

Посилання в апеляційній скарзі представника ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» на лист НБУ від 19.02.2024 щодо виконання окремих вимог Закону №3498-IX, а саме щодо максимального розміру денної процентної ставки, згідно з яким за договорами про споживчий кредит денна процентна ставка повинна розраховуватися саме на дату укладення договору про споживчий кредит з урахуванням законодавчих обмежень, встановлених на дату укладання такого договору, колегія суддів до уваги не бере, оскільки він не є законодавчим актом, а містить лише рекомендаційний характер.

Посилання апелянта ОСОБА_2 про те, що відповідно до положень частини першої статті 1048, частини першої, третьої статті 1054 ЦК України проценти повинні бути нараховані на рівні облікової ставки НБУ за відповідні періоди, апеляційний суд не бере до уваги, оскільки умови щодо обмеження максимального розміру денної процентної ставки застосовуються згідно з ЗУ «Про споживче кредитування» та відповідних змін до нього (протягом перших 120 днів 2.5 %; протягом наступних 120 днів 1.5 %) і не вимагають внесення змін до договору.

Крім того, у відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 визнала частково позов про стягнення з неї 7220549 грн., посилаючись при цьому на наведений вище ЗУ «Про споживче кредитування».

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи, надавши вірну оцінку доказам у справі та правильно застосувавши норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог, і доводи апеляційних скарг не спростовують висновки суду, а лише свідчать про власне тлумачення правових норм.

Інші доводи апеляційних скарг не свідчать про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення суду, яке ухвалено у відповідності до норм процесуального та матеріального права.

Щодо витрат ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» на правову допомогу в суді апеляційної інстанції за подання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , то колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Так, на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції за подання відзиву на апеляційну скаргу представником позивача надано договір №02/08/2024 про надання юридичних послуг від 02 серпня 2024 року.

Згідно з п.3.1 вказаного договору вартість послуг виконавця становить:

- 10000 грн - складання позовної заяви про стягнення заборгованості з боржника Замовника;

- 15000 грн - складання апеляційної скарги на рішення першої інстанції;

- 17000 грн - складання касаційної скарги;

- 3000 грн - складання відповіді на відзив на позовну заяву, заперечення, додаткові пояснення;

- 1000 грн - складання та надсилання адвокатського запиту;

- 1000 грн - складання заяв, клопотань;

- 3500 грн - участь в судовому засіданні.

Згідно з п.3.2 договору, вартість послуг виконавця, що були надані замовнику та не вказані у п.3.1 договору визначаються сторонами у Актах наданих послуг.

Як вбачається з наведеного вище, вказаним договором про надання юридичних послуг не передбачено такого виду послуг, як відзив на апеляційну скаргу, а отже, згідно з п.3.2 договору, такий вид робіт повинен визначатися у Акті наданих послуг, однак такий до відзиву представником позивача не долучено.

Враховуючи наведене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу за подання відзиву на апеляційну скаргу.

Оскільки апеляційним судом прийнято рішення про залишення апеляційних скарг без задоволення, витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у відповідності до ст.141 ЦПК України слід покласти на сторони в межах ними понесених.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал Фінанс» - залишити без задоволення.

Рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 12 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді