Справа № 629/5024/25
Номер провадження 2/629/1418/25
01.10.2025 року м.Лозова
Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі: головуючого судді- Мицик С.А., за участю секретаря судового засідання Хворостинка А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Лозівської міської територіальної громади в особі Лозівської міської ради Харківської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Лозівського районного територіального округу Харківської області Завада Марина Володимирівна, про визнання права власності на майно в порядку спадкування,-
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Лозівської міської територіальної громади в особі Лозівської міської ради Харківської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Лозівського районного територіального округу Харківської області Завада Марина Володимирівна, про визнання права власності на майно в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , напроти його будинку, а саме в буд.55 мешкала ОСОБА_2 , одинока жінка, в якої рідних не було, біля 20 років позивач разом із дружиною товаришували з бабусею, піклувались про неї, доглядали. Незадовго до смерті ОСОБА_2 зробила заповіт, яким заповіла позивачу належний їй житловий будинок із земельною ділянкою. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла та після її смерті відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 придбала вказаний будинок 30.11.1999 року, а договір купівлі-продажу було зареєстровано у Лозівській філії Харківської товарної біржі. 18.06.2025 року він звернувся до приватного нотаріуса Лозівського районного нотаріального округу Харківської області Завади М.В. з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , однак постановою нотаріуса від 18.06.2025 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 , оскільки документ, наданий на підтвердження права власності спадкодавця договір купівлі-продажу житлового будинку, не відповідає законодавству, діючому на час укладання правочину. В порушення вимог ч.1 ст. 227 ЦК УРСР, яка діяла на час укладання та посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку, вказаний договір не посвідчений нотаріально. Враховуючи викладене, просив визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, надвірних споруд і земельної ділянки, укладений та підписаний 30.11.1999 між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 №345 Лозівською філією Харківської товарної біржі, та визнати за ним право власності в порядку спадкування на житловий будинок площею 29,5 кв.м., розтошований на земельній ділянці площею 459 кв.м. та надвірні споруди: саман. сарай літ. «Б», шлак. погріб літ. «П», дерев`яна уборна літ. «11», дерев`яний сарай літ. «В», дерев`яний сарай літ. «Г» , дерев`яний душ літ. «Д», дерев`ян. мет.забор, калітка літ. «..№..», а/бетон. літ «з»- на АДРЕСА_1 .
Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності.
Представник відповідача в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, просила розглянути матеріали справи за наявними документами.
Третя особа в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в раз якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 30.11.1999 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу №345, на підставі якого ОСОБА_3 продала ОСОБА_2 житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , вказаний договір укладено в Лозівській філії Харківської товарної біржі (а.с.9).
Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 22.11.2024 року,- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8, 21).
11.12.2024 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Лозівського районного нотаріального округу Завади М.В. з заявою про прийняття спадщини після смерті померлої ОСОБА_2 , та було заведено спадкову справу №164/2024 (а.с. 20).
Згідно копії заповіту від 10.12.2005 року посвідченого нотаріусом Лозівського районного нотаріального округу Харківської області Завадою М.В., ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заповіла все її майно, яке буде їй належати на день смерті, де б воно не знаходилось із чого не складалось ОСОБА_1 (а.с.22).
Постановою приватного нотаріуса Лозівського районного нотаріального округу Завади М.В. від 18.06.2025 року ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 , оскільки документ, наданий на підтвердження права власності спадкодавця договір купівлі-продажу житлового будинку, не відповідає законодавству, діючому на час укладання правочину. В порушення вимог ч.1 ст. 227 ЦК УРСР, яка діяла на час укладання та посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку, вказаний договір не посвідчений нотаріально (а.с.27).
Згідно зі ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів не дійсними" N 9 від 06.11.2009 року встановлено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Згідно п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2004 року) Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Отже, в даному випадку на момент переходу права власності правовідносини підлягали регулюванню за нормами ЦК УРСР.
Згідно зі ст. 153 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), який діяв на момент укладення правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.
Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР 1963 року, що діяв на час укладення договору купівлі-продажу, договір купівлі-продажу нерухомого майна - житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).
Статтею 47 УРСР (в редакції 1963 року) встановлено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу. Якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.
У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року N3 "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними" (зі змінами та доповненнями) роз`яснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу (у тому числі при придбанні на біржових торгах). Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов.
Зі змісту договору купівлі-продажу №345 від 30.11.1999 року вбачається, що даний договір укладений у відповідності до вимог ст. 15 Закону України "Про товарну біржу", зареєстрований на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає. Підлягає реєстрації в Лозівському бюро технічної інвентаризації.
Відповідно до ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" в редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу, біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Зміст біржової угоди (за винятком найменування товару, кількості, ціни, місця і строку виконання) не підлягає розголошенню. Цю інформацію може бути надано тільки на письмову вимогу судам, органам прокуратури, служби безпеки, внутрішніх справ, арбітражному суду та аудиторським організаціям у випадках, передбачених законодавством України. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Біржові операції дозволяється здійснювати тільки членам біржі або брокерам. Закон України "Про товарну біржу"в редакції, діючій на час укладення договору купівлі-продажу, дозволяв членам біржі проводити біржову операцію з купівлі-продажу товарів, допущених до обігу на товарній біржі, якщо її учасниками є члени біржі та якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. В такому випадку біржовий договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягав, проте набувача нерухомості це не звільняло від здійснення реєстрації договору, за яким набуто право власності на нерухоме майно в органах БТІ, що на той час виконували функції органу державної реєстрації об`єктів нерухомості. При цьому чіткої регламентації механізму допуску товарів до обігу на товарній біржі на той час не існувало. Необхідні зміни до ст. 15 Закону України "Про товарну біржу", що дозволяли відмежувати об`єкти нерухомості від біржових операцій були внесені лише у 2003 році.
З огляду на викладене, оскільки сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу та така домовленість підтверджується письмовими доказами, повністю виконали умови угоди, яку не було нотаріально засвідчено з посиланням на ст.15 Закону України "Про товарну біржу", є підстави для визнання договору купівлі-продажу №345 від 30.11.1999 року, оформленого Лозівською філією Харківської товарної біржі, дійсним.
В даному випадку право власності виникло на підставі договору купівлі-продажу, який проведено у якості біржової операції між продавцем ОСОБА_3 та покупцем ОСОБА_2 .
Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до ч. 1 ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно зі ст.ст. 1258, 1261 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленогостаттею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Відповідно дост. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За правилами ч.1ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно зіст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншими особами.
Зі змісту цієї статті вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Враховуючи наведені обставини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі.
Керуючись ст.ст.4,19,258,265 ЦПК України, суд-
Позов -задовольнити.
Визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, надвірних споруд і земельної ділянки, укладений та підписаний 30.11.1999 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 №345 Лозівською філією Харківської товарної біржі.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і.п.н. НОМЕР_2 , право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 на житловий будинок площею 29,5 кв.м., розтошований на земельній ділянці площею 459 кв.м. та надвірні споруди: саман. сарай літ. «Б», шлак. погріб літ. «П», дерев`яна уборна літ. «11», дерев`яний сарай літ. «В», дерев`яний сарай літ. «Г» , дерев`яний душ літ. «Д», дерев`ян. мет.забор, калітка літ. «..№..», а/бетон. літ «з»- на АДРЕСА_1 .
Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя С.А. Мицик