Провадження № 2/646/824/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.09.25 м. Харків

Основ`янський районний суд міста Харкова у складі:

головуючий - суддя Серпутько Д.Є.,

за участю секретаря судового засідання Соболь Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради, третя особа ОСОБА_2 , про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Савченко О.О. звернулася до суду з вказаною позовною заявою до Харківської міської ради про визнання права власності на спадкове майно.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що засвідчено свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , (свідоцтво про смерть серія НОМЕР_2 ).

Відповідно Договору міни від 09.09.1999, зареєстрованому в реєстрі за № 8615, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 набули в спільну сумісну власність квартиру АДРЕСА_1 .

В договорі зазначено, що квартиру співвласники придбали у спільну сумісну власність без зазначення часток кожного, тому квартира зареєстрована Державним комунальним підприємством Харківським міським бюро технічної інвентаризації 11.09.1995 за співвласниками на праві спільної сумісної власності.

Після смерті ОСОБА_4 , залишилося спадкове майно, яке складається з 1/3 частки у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 , у якій спадкодавець була зареєстрована та постійно проживала зі своєю донькою, ОСОБА_3 .

Після її смерті ОСОБА_3 фактично прийняла спадщину за ОСОБА_4 , яка складається з 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 , як спадкоємець, який постійно проживав зі спадкодавцем в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Отже, її ідеальна частка у праві власності на вказану квартиру склала 2/3.

За заявою ОСОБА_3 державним нотаріусом Першої Харківської міської державної нотаріальної контори була заведена спадкова справа за номером у спадковому реєстрі 65348532 (номер у нотаріуса 17/2020) до майна померлої ОСОБА_4 . Однак за життя ОСОБА_3 не встигла отримати свідоцтво про право на спадщину за законом.

01.07.2019 ОСОБА_3 було складено заповіт, посвідчений державним нотаріусом Першої Харківської міської державної нотаріальної контори, відповідно до якого, все майно вона заповіла позивачу ОСОБА_1 .

За заявою позивача, заведена спадкова справа за номером у спадковому реєстрі 68169727 (номер у нотаріуса 431/2021) до майна померлої ОСОБА_3 , яке складається з 2/3 часток квартири АДРЕСА_1 . Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом відмовлено з причин неможливості визначити частки ОСОБА_3 та її матері, ОСОБА_4 в праві спільної сумісної власності на вищезгадану квартиру.

Інших спадкоємців, окрім позивача, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_3 , немає.

Крім того, позивач, на даний час утримує спірну квартиру, проводить в ній ремонт після влучання ракети, сплачує всі комунальні платежі.

У зв`язку з цим позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати за ним право власності на 2/3 ідеальні частки у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Представником позивача 16.09.2025 долучено до матеріалів справи копію технічного паспорту квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , копію довідки про показники нерухомого майна від 14.08.2025 р. № 6353- 5020-1735- 7562 та копію витягу з реєстру будівельної діяльності від 16.06.2025, реєстраційний номер документу: ТІ01:8855-2345-2572-5876.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 13.11.2024 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

13.01.2025 ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою суду від 09.06.2025 у вказаній справі суд повернувся до стадії підготовчого провадження, у зв`язку із залученням третьої особи.

20.06.2025 ухвалою суду залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 22.07.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, подали до суду заяву, в якій просили розгляд справи провести за їхньої відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять позовну заяву задовольнити.

26.02.2025 представником позивача подано відповідь на відзив, в якій зазначено, що оскільки, жодної письмової домовленості між співвласниками ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про визначення розміру часток у праві спільної сумісної власності на квартиру не існувало, також не існує і відповідного договору між ними про визначення розміру часток, чи рішення суду про розподіл спільної сумісної власності між ними, частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, тому частка у праві спільної сумісної власності на спірну квартиру, яка належала ОСОБА_3 на момент її смерті становить 2/3 ідеальних частки. Крім того представником позивача зазначено, що ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 за законом мають рівні частки у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 , у розмірі по 1/3 ідеальній частці. Також представник позивача, посилається на те, що відповідачем було надано до суду відзив на позовну заяву із пропущенням процесуального строку, вважаючи, що він мав реальну змогу не порушувати встановлений в ухвалі про відкриття провадження строк для подачі відзиву на позовну заяву, однак з невідомих причин знехтував необхідністю дотримання приписів суду, а тому відсутні підстави для його поновлення судом.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився просив розгляд справи провести за наявними в матеріалах справи доказами та за відсутності представника відповідача.

Представником відповідача 12.02.2025 подано відзив на позовну заяву, в якому останній посилався на те, що кожному з власників квартири належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Визнання за позивачем права власності на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності за іншим третім співвласником, що також свідчить про втручання в права володіння інших заінтересованих власників такого спільного майна. Враховуючи вимоги цивільного законодавства в частині регулювання режиму спільної сумісної власності на майно, позивач в порядку цивільного судочинства повинний звертатися до суду про поділ майна між учасника спільної сумісної власності із визначенням за кожним таким учасником відповідної частки. Однак, позивач просить визнати тільки за собою право власності на 2/3 квартири та не ставить на вирішення суду вимоги щодо визнання права власності на іншу 1/3 частку даної квартири за особою, яка приймала участь у набуті права власності за договором міні, а саме ОСОБА_2 . У зв`язку з цим, представник відповідача просить відмовити у задоволені позову ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 10.12.2024 витребувано від Першої Харківської міської державної нотаріальної контори ( тимчасово знаходиться за адресою: 61024, м. Харків, вул. Ярослава Мудрого, 26) копію спадкової справи за номером у спадковому реєстрі 65348532 (номер у нотаріуса 17/2020) до майна ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 та від Першої Харківської міської державної нотаріальної контори, державного нотаріуса Цуканової Олени Василівни () тимчасово знаходиться за адресою: 61024, м. Харків, вул. Ярослава Мудрого, 26) копію спадкової справи за номером у спадковому реєстрі 68169727 (номер у нотаріуса 431/2021) до майна ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На виконання вказаної ухвали суду представником позивача долучено до матеріалів справи копії спадкових справ № 17/2020 та № 431/2021.

У судові засідання третя особа ОСОБА_2 не з`явився, про дати, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, у тому числі шляхом публікації оголошень на офіційному веб-порталі "Судова влада України" до суду заяв, клопотань не подав.

Зважаючи на неявку в судове засідання всіх учасників, розгляд справи здійснюється судом за їх відсутності та, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до положень ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному з`ясуванню обставин по справі, роз`яснює їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом.

Суд, оцінюючи, належність, допустимість й достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, які містяться в матеріалах справи, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач у справі ОСОБА_1 , є спадкоємцем за заповітом ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що засвідчено свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).

Відповідно Договору міни від 09.09.1999, зареєстрованому в реєстрі за № 8615, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 набули у спільну сумісну власність квартиру АДРЕСА_1 .

Після смерті ОСОБА_4 , залишилося спадкове майно, яке складається з 1/3 ідеальної частки у праві спільної власності на квартиру АДРЕСА_1 у якій спадкодавця була зареєстрована та постійно проживала зі своєю донькою, ОСОБА_3 .

Державним нотаріусом Першої Харківської міської державної нотаріальної контори була заведена спадкова справа за номером у спадковому реєстрі 65348532 (номер у нотаріуса 17/2020) до майна померлої ОСОБА_4 . Однак за життя ОСОБА_3 не встигла отримати свідоцтво про право на спадщину за законом.

01.07.2019 ОСОБА_3 було складено заповіт, посвідчений державним нотаріусом Першої Харківської міської державної нотаріальної контори, відповідно до якого, все майно вона заповіла позивачу ОСОБА_1 .

За заявою позивача 18.08.2021 заведена спадкова справа за номером у спадковому реєстрі 68169727 (номер у нотаріуса 431/2021) до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , яке складається з 2/3 часток у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Однак позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом відмовлено нотаріусом з причин неможливості визначити частки ОСОБА_3 та її матері ОСОБА_4 в праві спільної сумісної власності на вищезгадану квартиру.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Верховний Суд у постанові від 16.06.2021 року, (справа № 570/997/19) наголошує, що позовні вимоги мають оцінюватися судом, виходячи з правових та фактичних підстав позову, наведених у позовній заяві, а не лише тільки з формулювань її прохальної частини, які можуть бути недосконалими.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Правилами ст.1268 ЦК України встановлено, що прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця.

При цьому ст. 548-549 ЦК УРСР 1963 року, що діяли на час відкриття 06.02.1999 спадшини після смерті ОСОБА_4 передбачали, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається також, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Після смерті ОСОБА_4 , залишилося спадкове майно, яке складається з 1/3 частки у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 , у якій спадкодавець була зареєстрована та постійно проживала зі своєю донькою, ОСОБА_3 .

У постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12.09.2024 № 1292/02-31 державний нотаріус Першої ХДНК Цуканова О.В., між іншим, зазначила, що ОСОБА_3 прийняла спадшину після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 матері ОСОБА_4 , але не оформила своїх спадкових прав.

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частинами 1, 2 ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України (ст. 529 ЦК УРСР 1963 р.) у першу чергу право на спадкування за законом мають, зокрема, діти спадкодавця.

Згідно ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Приписами ч. 1 ст. 1298 ЦК України встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачою йому свідоцтва про право на спадщину.

Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

На підставі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. У зв`язку з наявною відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, вибраний спосіб судового захисту є ефективним та належним.

Відповідно до ст. 357 ЦК України, частки в праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом, якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Відповідно до ст. 1226 Цивільного кодексу України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. При цьому, співвласник має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

Суд звертає увагу на те, що для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця.

Відповідно до частини першої статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи.

Разом із тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина четверта статті 25 ЦК України).

З урахуванням зазначеного, Верховний Суд у постанові від 16.06.2021 року по справі №570/997/19 резюмує, що визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах від 20 червня 2018 року у справі №640/13903/16-ц (провадження № 61-15147св18); від 20 червня 2018 року у справі №266/5267/18(провадження № 61-6647св19); від 20 березня 2019 року у справі №550/1040/16-ц (провадження № 61-28423св18); від 22 квітня 2020 року у справі №601/2592/18(провадження № 61-17859св19); від 22 квітня 2020 року у справі №127/23809/18(провадження № 61-11210св19); від 27 травня 2020 року у справі №361/7518/16-ц (провадження № 61-43734св18), від 16 вересня 2020 року у справі №464/1663/18 (провадження № 61-9410св19), що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав (пункт 17), розглядаючи позови, пов`язані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що відповідно до ст. 368 ЦК спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Так, спільною сумісною власністю, зокрема, є: квартира (будинок), житлові приміщення у гуртожитках, передані при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно в них мешкають, у їх спільну сумісну власність (стаття 8 Закону України від 19.06.1992 року № 2482-XII «Про приватизацію державного житлового фонду»).

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини, не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (Рішення суду з прав людини Жоффр де ля Прадель проти Франції).

Суд враховує принцип легітимних очікувань, який пов`язаний з розширеним тлумаченням поняття «майно», зокрема якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «легітимне очікування», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (Рішення ЄСПЛ у справі «Копецький проти Словаччини» (заява № 44912/98, п. 52).

Судом встановлено та не спростовано учасниками провадження, що співвласники квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 після набуття її у спільну сумісну власність малі рівні речові права на вказане нерухоме майно.

При цьому визначення ідеальних часток у праві спільної сумісної власності на вказане нерухоме майно є необхідним в силу закону для досягнення цілей належного оформлення права на спадшину у відповідності до вимог ст. 1226 ЦК України.

Суд також наголошує, що твердження відповідача про необхідність звернення позивача з позовом про поділ майна між учасниками спільної сумісної власності із визначенням за кожним таким учасником відповідної частки у майні, на думку суду є передчасним, суперечить приписам спеціальної норми права щодо спадкування саме частки у спільній сумісній власності на майно - ст. 1226 Цивільного кодексу України та передбачає попереднє набуття спадкоємцем усіх складових права власності - прав володіння, користування та розпорядження. При цьому право розпорядження, як складова права власності на нерухоме майно, дійсно виникає тільки після проведення його державної реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відповідно до Закону, на підставі належного правовстановлюючого документу, зокрема, при спадкуванні - на підставі свідоцтва про право на спадщину або рішення суду про визнання права власності.

Суд при вирішенні спадкового спору по справі повинен забезпечити дотримання прав всіх співвласників вказаного об`єкта нерухомого майна та наголошує, що визнання 2/3 ідеальних часток у праві спільної власності за позивачем відповідає базовому законодавчому принципу рівності часток співласників у праві спільної власності, якщо законом або договором між ними не встановлено інше, тому зазначає, що у такому випадку, право власності іншого співласника - третьої особи - ОСОБА_2 на вказане нерухоме майно не порушується і йому належить 1/3 ідеальна частка у праві спільної власності на квартиру АДРЕСА_1 . У сукупності сума ідеальних часток у праві спільної власності на нерухоме майно завжди повинна складати одиницю. Суд звертає увагу, що у зв`язку з визнанням за позивачем 2/3 ідеальних часток у праві спільної власності на вказане нерухоме майно на підставі рішення суду, 1/3 ідеальна частка у праві спільної власності на квартиру АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 на підставі Договору міни від 09.09.1999, зареєстрованому в реєстрі за № 8615 з урахуванням вибуття 2/3 ідеальних часток у праві власності на підставі цього рішення суду.

Аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм та фактичних обставин справи, враховуючи значну тривалість вказаних спадкових правовідносин, відсутність у справі доказів існування інших спадкоємців та належних підстав, які унеможливлюють набуття позивачем прав на спадкове майно, суд вважає, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Однак, оскільки позивачем не заявлено позовні вимоги про стягнення судового збору з відповідача, крім того, відповідачем право власності позивача не порушене, суд не вбачає підстав для стягнення судового збору з відповідача та залишає його за позивачем.

Керуючись ст.ст. 357, 370, 392, 1218, 1223, 1268, 1298, 1297, 1272 ЦК України, ст.ст. 12, 76, 141, 258, 259, 264-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Харківської міської ради, третя особа ОСОБА_2 , про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) право власності на 2/3 ідеальні частки у праві спільної власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вважати, що після визнання за ОСОБА_1 2/3 ідеальних часткок у праві спільної власності на вказану квартиру, інша 1/3 ідеальна частка у праві спільної власності на квартиру АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 одноособово на підставі Договору міни від 09.09.1999, зареєстрованому в реєстрі за № 8615.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, а якщо апеляційну скаргу подано - після закінчення апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення, а у разі його ухвалення за відсутності учасників справи - в той же строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Представник позивача: адвокат Савченко Олена Олександрівна, адреса: 61002, м. Харків, вул. Чернишевська, 34, оф. 44/1, РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач: Харківська міська рада, , адреса: 61003, м. Харків, Майдан Конституції, буд. 7.

Третя особа: ОСОБА_2 , місцезнаходження майна: АДРЕСА_2 , інші відомості невідомі.

Суддя Д.Є. Серпутько