ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

30 вересня 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 742/5387/24

Головуючий у першій інстанції Циганко М. О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1422/25

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючої-судді: Онищенко О.І.

суддів: Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.

секретар: Шкарупа Ю.В.

Заявник: ОСОБА_1

Заінтересована особа: Прилуцький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Прилуцькому арйоні Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції

Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_1

Розглянув у порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 23 червня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту смерті (суддя Циганко М.О.), ухвалене о 12 год. 20 хв. у м.Прилуки,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: факту смерті громадянки України ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на території російської федерації в м.Санкт-Петербург Ленінградської області, яка на час смерті була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Заява мотивована тим, що заявниця звернулася до приватного нотаріуса Прилуцького районного нотаріального округу Л.Сидоренко щодо оформлення спадщини за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 тітки громадянки України ОСОБА_2 11 вересня 2024 року нотаріусом було надано письмове пояснення, в якому зазначено, що підтвердити факт смерті спадкодавиці шляхом отримання витягу з Державного реєстру цивільного стану громадян про смерть неможливо, оскільки смерть громадянки була зареєстрована на території іншої держави. За доводами заявниці, в м.Санкт-Петеребурзі проживає дочка померлої, до якої ОСОБА_2 час від часу їздила погостити. Коли в черговий раз вона поїхала до дочки, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, введення на території України воєнного стану, не змогла повернутися і померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Санкт-Петербурзі. Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на належне їй майно, у тому числі на земельну ділянку за №0438, яка знаходиться на території Дубовогаївської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області. Заповіт був складений 25 березня 2016 року. ОСОБА_1 вказує, що вона позбавлена можливості отримати свідоцтво про смерть ОСОБА_2 у відділі державної реєстрації актів цивільного стану через те, що факт її смерті відбувся на території російської федерації, яка наразі є територією країни-агресора, а медичний документ, що може бути прийнято відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті відсутній.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 23 червня 2025 року в задоволенні позову відмовлено. Рішення суду мотивовано тим, що суду не надано доказів звернення з оригіналами наявних у заявника документів до органів реєстрації актів цивільного стану в Україні, дипломатичного представництва і/або консульської установи України чи до будь-якого з компетентних органів, з метою реєстрації смерті, належного засвідчення свідоцтва про смерть та доказів, що в реєстрації було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення заяви. Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не врахував, що в умовах війни між Україною та РФ, а також через розірвання дипломатичних відносин і припинення поштового та транспортного сполучення отримання апостиля є практично неможливим для громадянина України, який проживає в Україні. За доводами ОСОБА_1 , суд не дослідив належним чином обставини, які унеможливлюють отримання нею свідоцтва про смерть, зокрема: оригінал свідоцтва про смерть знаходиться у дочки померлої, громадянки РФ, яка проживає на території РФ, і заявниця не має прямого доступу до документа; відсутність дипломатичних і консульських відносин між Україною та РФ унеможливлює пряму взаємодію з її органами для отримання апостиля; прямий поштовий зв`язок між країнами відсутній, а передача документа через треті країни пов`язана з непропорційними витратами та ризиками. Судом не були взяті до уваги надані заявницею докази фото з колумбарія, де зберігається урна з прахом померлої ОСОБА_2 ; на другій стороні свідоцтва про смерть проставлена печатка, на якій зазначено, що були надані ритуальні послуги в крематорії та урна з прахом захоронена на «Красненьком» кладовищі; копії сторінок паспорта на ім`я ОСОБА_2 з фото, зазначеним місцем народження і реєстрації. ОСОБА_1 вважає, що відмова у встановленні факту смерті перешкоджає реалізації її права на спадщину за заповітом, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону судове рішення суду першої інстанції частково не відповідає.

По справі встановлено, що згідно з копією заповіту від 25 березня 2016 року, складеного у м.Санкт-Петербург, ОСОБА_2 заповідала належну їй земельну ділянку № НОМЕР_1 , яка знаходиться на території Дубовогайської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області України, ОСОБА_1 (а.с.6).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану про смерть по Санкт-Петербургу Комітету у справах запису актів цивільного стану, ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у російській федерації, м.Санкт-Петербург (а.с.11).

Згідно з копією паспорта ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , з 25 жовтня 2005 року (а.с.15-17).

ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Прилуцького районного нотаріального округу Сидоренко Л.О. щодо оформлення спадщини за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 тітки ОСОБА_2 .

У відповідь на звернення приватний нотаріус 11 вересня 2024 року повідомив, що заявниця документів, які б підтверджували факт смерті ОСОБА_2 , не надала. Підтвердити зазначений факт шляхом отримання витягу з Державного реєстру цивільного стану громадян про смерть також неможливо, оскільки смерть громадянки була зареєстрована на території іншої держави. Роз`яснено необхідність звернутись до суду із заявою про встановлення факту смерті ОСОБА_2 (а.с.5).

Ухвалою суду першої інстанції від 30 квітня 2025 року було витребувано, зокрема інформаційну довідку зі Спадкового реєстру про заведену спадкову справу після смерті ОСОБА_2 та інформацію про наявних спадкоємців і копії спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_2 .

Приватний нотаріус Прилуцького районного нотаріального округу Сидоренко Л.О. повідомила, що за відомостями зі Спадкового реєстру спадкова справа за №25/2024 заведена приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Ківало І.В. 27 вересня 2024 року (а.с.57-59).

Для повного та об`єктивного розгляду справи суд апеляційної інстанції витребував належним чином завірену копію вказаної спадкової справи, з якої вбачається, що спадкова справа заведена 27 вересня 2024 року за заявою ОСОБА_1 .

Листом від 27 вересня 2024 року приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Ківало І.В. повідомила заявницю про заведення спадкової справи за її заявою та необхідність її особистого звернення до нотаріуса з наданням оригіналів документів: свідоцтва про смерть за умови його легалізації (апостиль); паспорту та коду заявниці; довідки про останнє місце реєстрації та проживання померлої; заповіту та/або його дублікату (оригіналу); документів на майно, що успадковується (оригінал).

Згідно із ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 293 ЦПК України передбачено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України встановлення фактів, що мають юридичне значення, здійснюється в порядку окремого провадження. Особливістю окремого провадження є те, що воно спрямоване на з`ясування необхідних фактів за відсутності правового спору.

Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених ЦПК України, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

ЦПК України передбачає чотири процедури, наслідком яких є ухвалення судового рішення, на підставі якого органи державної реєстрації актів цивільного стану можуть видати свідоцтво про смерть: - встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті (п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України); - встановлення факту смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою внаслідок нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (п.9 ч.1 ст.315 ЦПК України); - встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України або на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан (стаття 317 ЦПК України); - визнання фізичної особи померлою (статті 305-309 ЦПК України).

У частинах третій - четвертій статті 49 ЦК України передбачено, що державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті здійснюється на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Пунктом 1 розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/5, встановлено, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о) установленої форми; б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о) установленої форми; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

За пунктом 8 вказаних Правил документи, видані компетентними органами іноземних держав на посвідчення актів цивільного стану, здійснених поза межами України за законами відповідних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до підпунктів 1.2., 1.3., 1.4. пункту 1 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (в редакції, чинній на час відкриття спадщини), при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна.

Факт смерті фізичної особи і час відкриття спадщини нотаріус перевіряє шляхом витребовування від спадкоємця свідоцтва про смерть, виданого органом державної реєстрації актів цивільного стану або за безпосереднім доступом до реєстру актів цивільного стану.

У разі неможливості пред`явлення спадкоємцями свідоцтва про смерть спадкодавця або відсутності інформації в реєстрі нотаріус повинен витребувати від органу державної реєстрації актів цивільного стану копію актового запису про смерть спадкодавця або повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть.

Якщо смерть громадянина була зареєстрована на території іншої держави, нотаріусу подається відповідний документ, виданий компетентними органами іноземної держави, який є дійсним на території України за умови його легалізації, якщо інше не передбачено законом, міжнародними договорами України.

Місцем відкриття спадщини є місце подання першої заяви, що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців, виконавців заповіту, осіб, заінтересованих в охороні такого майна, або вимоги кредиторів (підпункт 1.12 пункту 1 глави 10 розділу II Порядку (в редакції, чинній на час відкриття спадщини)).

З огляду на вищезазначені положення Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України заведення приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області спадкової справи після смерті ОСОБА_2 свідчить про визнання нотаріальним органом України належним чином підтвердженим факт смерті ОСОБА_2 та не потребує його встановлення в судовому порядку.

Колегія суддів апеляційного суду вважає безпідставними посилання суду першої інстанції на те, що суду не надано доказів звернення з оригіналами наявних у заявника документів до будь-якого з компетентних орагнів з метою реєстрації смерті та доказів відмови в реєстрації, оскільки правова оцінка документам, поданим заявником на підтвердження факту смерті надається судом в сукупності з іншими доказами під час розгляду заяви про встановлення факту смерті, а не органами державної реєстрації актів цивільного стану.

Зазначене узгоджується зі змістом частини другої статті 319 ЦПК України, відповідно до якої рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.

З огляду на викладене, оскаржуване рішення суду належить змінити шляхом викладення його мотивувальної частини в редакції цієї постанови.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 376 ч.1 п.4, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 23 червня 2025 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Судді: