Справа № 553/2039/25
Провадження № 2/553/1106/2025
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

01.10.2025м. Полтава

Подільський районний суд міста Полтави в складі:

головуючого судді Москаленко В.В.

за участю:

позивача ОСОБА_1

секретаря судового засідання Микуці К.В., Сіомашко В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до Державної інспекції архітектури та містобудування України, треті особи які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Управління з питань містобудування та архітектури Полтавської міської ради, Центр по наданню адміністративних послуг Полтавської міської ради в особі органу, який здійснює повноваження по внесенню в Державний реєстр відомостей про реєстрацію речових прав власності на нерухоме майно та їх обтяжень про визнання права власності на самочинне будівництво, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Подільського районного суду міста Полтави із позовною заявою до Державної інспекції архітектури та містобудування України, треті особи які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Управління з питань містобудування та архітектури Полтавської міської ради, Центр по наданню адміністративних послуг Полтавської міської ради в особі органу, який здійснює повноваження по внесенню в Державний реєстр відомостей про визнання за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на самочинно збудовану: житлову прибудову літ. А-1 у складі приміщень кухні № 4 площею 25,5 кв.м кімнати № 5 площею 12,3 кв.м, кімнати № 6 площею 12,3 кв.м та прибудови літ. а1 у складі: приміщення до передпокою № 3 площею 17,5 кв.м до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , як таких, що відповідають будівельно-технічним нормам, діючим на території України та висуваються до житлових будинків.

В обґрунтування позову зазначив, що відповідно до договору дарування від 23.10.2002 він є власником 11/20 частини житлового будинку з частиною надвірних будівель, розташованих на земельній ділянці площею 600 кв. м у АДРЕСА_1 . На зазначеній земельній ділянці розташовані: 11/20 житлового будинку площею 16,20 кв.м, вбиральня В, Г, сарай Б, огорожа № 1. Ще раніше до укладення вищевказаного Договору дарування 02.10.2002 ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_3 купила 9/20 частини згорівшого житлового будинку (літер А-1), з частиною надвірних будівель, а саме: 1/2 частини сараю Б, вбиральні Г, огорожі № 1 (спільного користування), розташованих на земельній ділянці площею 600 кв.м, у АДРЕСА_1 .

04.04.2000, до укладення Договору купівлі-продажу від 02.10.2002, між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в частині житлового будинку, що належав ОСОБА_2 , сталася пожежа, причиною якої, відповідно до Постанови № 10 від 04.04.2000 СПДЧ № 3 м. Полтави, стала технологічна несправність в місці прокладання електромережі на горючій основі. Відповідно до зазначеної Постанови в порушенні кримінальної справи було відмовлено.

17.01.2006 відповідно до рішення № 14 виконкому Ленінської районної у м. Полтаві ради було дозволено КП «Інвентаризатор» анулювати право власності на 9/20 частини домоволодіння по АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_3 , згідно її заяви і в зв`язку з тим, що ця частина будинку повністю згоріла, що підтверджується Довідкою за № 1413 від 13.05.2012 , виданою Приватним підприємством Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор», на виконання рішення № 14 від 17.01.2006 виконкому Ленінської районної у м. Полтаві ради, а також Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 22.07.2024.

Згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, станом на

09.09.2024 та на час звернення до суду, його офіційна приватна власність у вигляді 11/20 частини житлового будинку та самочинно прибудовані до нього приміщення, розташовані на земельній ділянці площею 0,0641 га, з кадастровим номером :06:008:0420, віднесеної до категорії земель житлової та громадської забудови, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Фактично у його одноосібному користуванні перебуває земельна ділянка площею 0,0641 га.

У 2011 році, без затвердження проекту та відповідного дозволу своїми зусиллями та за власні кошти здійснив переобладнання (реконструкцію) зазначеного майна, відновивши 9/20 згорівшої частини жилого будинку, попередньо отримавши згоду ОСОБА_3 . Про самочинне переобладнання та об`єднання ним частин 11/20 та 9/20, в одну цілу частину, цілий об`єкт нерухомості, жилий будинок про АДРЕСА_1 , здійснено відмітку в Технічному паспорті, виданому Приватним підприємством Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» станом на 22.03.2013 . До складу самочинно забудови входять: житлова прибудова літ. А-1 з кухнею № 4 площею 25,5 кв.м, кімнатою № 5 площею 12,3 кв.м, кімнатою № 6 площею 12,3 кв.м; житлова прибудова літ. а1 з передпокоєм № 3 площею 17,5 кв.м.

Постановою Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Полтавській області № 11-151-13 від 17.04.2013 був притягнутий до адміністративної відповідальності за порушення ст. ст. 31, 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ч. 1 ст. 96 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 340,00 гривень, який ним сплачений.

Акт погодження меж земельної ділянки із суміжними землевласниками (землекористувачами) - ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 ), ОСОБА_5 ( АДРЕСА_3 ), ОСОБА_6 ( АДРЕСА_4 ), ОСОБА_7 ( АДРЕСА_5 ) - що включений до «Технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)», виконаної Товариством з обмеженою відповідальністю Науково- виробничий інститут «Земресурс», зазначені землевласники (землекористувачі) претензій щодо порушення їх прав в тому числі відносно його самочинної відновленої добудови (реконструкції) житлового будинку - не висловлювали.

Відповідно до Висновку експертного будівельно-технічного дослідження № 166 від 14.10.2014 року, виконаного експертом ОСОБА_8 , об`ємно-планувальне конструктивне рішення, вимоги пожежної безпеки та санітарно-гігієнічні умови самочинно збудованих: житлової прибудови літ. А- 1 у складі приміщень кухні № 4 площею 25,5 кв.м, кімнати № 5 площею 12,3 кв. м, кімнати № 6 площею 12, 3 кв. м та прибудови літ. а1 у складі приміщення до передпокою № 3 площею 17,5 кв.м до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , відповідають будівельно-технічним нормам, що діють на території України та висуваються до житлових будинків.

Відповідач листом від 10.02.2025 за № 653/03/18-25 повідомив про механізм введення в експлуатацію самочинно забудованих будівель, зазначивши при цьому, що відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону у разі, якщо сільські, селищні, міські ради не утворили виконавчі органи з питань державного архітектурно-будівельного контролю, повноваження таких органів виконує центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, через відповідних головних інспекторів будівельного нагляду. У відповідь на звернення відповідач також зазначив, що станом на надання відповіді повноваження органу архітектурно-будівельного контролю щодо об`єктів класу наслідків СС1, СС2, розташованих у межах міста Полтави, не передавались. Фактично відмовлено у вирішенні питання про прийняття в експлуатацію самочинно добудованих приміщень, що дає підставу вважати про наявність спору.

Управління з питань містобудування та архітектури Полтавської міської ради листом від 25.02.2025 за вих. № Г01-02-01-13/560/1/212 повідомило, що відповідно до п. 10 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою КМУ від 13.04.2011

№ 461, у випадку визнання права власності на самочинно збудований об`єкт за рішенням суду, він приймається в експлуатацію за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого об`єкта. Виконавчі органи Полтавської міської ради не є органами державного архітектурно-будівельного контролю та не мають повноважень щодо прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів самочинного будівництва, та визнання права власності на них без відповідного рішення суду.

Потреба в добудові до вже існуючої на 2011 рік 11/20 частини приватної власності житлового була викликана життєвою необхідністю та об`єктивними причинами. На момент її здійснення та на даний час його сім`я фактично складається з п`яти осіб: він, дружина, син, невістка та малолітня онука. Син з невісткою, перебуваючи в цивільному шлюбі, та малолітньою

онукою проживають разом з нами. Син ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за станом здоров`я є інвалідом другої групи, що засвідчується Довідкою до акта медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААГ № 114862 від 03.01.2024. В зв`язку з захворюванням сину протипоказане фізичне, статико-динамічне та психоемоційне навантаження. За таких обставин і виникла гостра потреба в поліпшенні житлових умов. Виконуючи добудову, не вважав її самочинною, оскільки відновлював частину будинку, що згорів.

Ухвалою від 23.05.2025 у вказаній цивільній справі відкрите провадження та вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, з призначенням підготовчого засідання та викликом усіх учасників справи.

03.06.2025 представником відповідача Державної інспекції архітектури та містобудування України подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого Державна інспекція архітектури та містобудування України (ДІАМ) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем`єр-міністра з відновлення України - Міністра розвитку громад, територій та інфраструктури і який реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду.

До компетенції ДІАМ не входить визнання права власності на самочинно збудовані будівлі, а отже правовідносини між позивачем та ДІАМ у даній справі жодним чином не стосуються предмету спору у справі. Законодавством не передбачено можливості звернення до суду з вимогою про визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва, який не прийнято у встановленому законом порядку до експлуатації. В такому випадку об`єкт незавершеного будівництва ще не набув статусу нерухомого майна як об`єкта цивільного права.

Містобудівні умови та обмеження є складовою вихідних даних, отримання яких є необхідною умовою для набуття власниками земельних ділянок або землекористувачами права на забудову земельної ділянки. Містобудівні умови та обмеження є видом містобудівної документації та визначають комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва, дотримання яких є обов`язковим для всіх суб`єктів містобудівної діяльності. Частинами другою - п`ятою статті 29 Закону №3038-VI встановлено, що фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні такої особи, повинна одержати містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва. Містобудівні умови та обмеження надаються відповідними уповноваженими органами містобудування та архітектури на підставі містобудівної документації на місцевому рівні на безоплатній основі за заявою замовника. Відповідно до статті 31 Закону України «Про місцеве самоврядуванні України» до повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад, зокрема, належить надання відповідно до закону містобудівних умов і обмежень забудови земельних ділянок.

Відповідно до пунктів 6,7 частини 1 статті 7 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» слідує, що органом, уповноваженим здійснювати державний архітектурно-будівельний контроль на території населених пунктів щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними (СС1) наслідками, є, зокрема, виконавчий орган з питань державного архітектурно-будівельного контролю сільської, селищної рад населеного пункту. Рішенням від 12.06.2020 тридцять четвертої сесії Полтавської міської ради сьомого скликання затверджено Положення про управління з питань містобудування та архітектури. Відповідно до пункту 1 Положення, управління з питань містобудування та архітектури є виконавчим органом Полтавської міської ради. До завдань управління належить, зокрема, забезпечення у встановленому порядку контроль за дотриманням законодавства у сфері містобудування, затвердженої містобудівної документації під час планування та забудови відповідних територій; підготовка та видача замовникам містобудівних умов та обмежень забудови земельних ділянок для проектування об`єктів будівництва.

Також, у пункті 10 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» (далі Постанова № 6) зазначено, позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на чужій земельній ділянці може бути пред`явлено до органу державної влади або органу місцевого самоврядування та власника (користувача) земельної ділянки у випадку забудови на земельній ділянці, яка належить до державної чи комунальної власності або фізичній чи юридичній особі.

У постанові від 12.09.2018 по справі № 2-3660/090 Верховний Суд наголошує, що у даній справі (про визнання права власності на самочинне будівництво) відповідач не є належним відповідачем, оскільки не є особою яка не визнає, порушує чи оспорює право позивача на

здійснене ним самочинне будівництво. Належним відповідачем у справі є особа, яка є власником частини домоволодіння та користувачем земельної ділянки на якій воно знаходиться.

Позов пред`явлено до неналежного відповідача та невірно обраного способу захисту, оскільки ДІАМ реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду та до повноважень ДІАМ не відноситься визнання права власності, а тому у задоволенні позову слід відмовити з цих підстав.

Позивачем не додано до матеріалів справи жодних доказів, які підтверджують право власності або користування позивачем земельною ділянкою з кадастровим номером :06:008:0420.

Верховний суд у постанові від 25.08.2020 по справі № 760/21223/17-ц зазначає, що вирішуючи справу за позовом власника (землекористувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановити усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушення будівельних норм та істотних правил.

Крім того, Верховний Суд наголошує, що на підставі ч. 3 ст. 376 ЦК України суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване майно на земельній ділянці, що не надавалася у власність чи користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було передано земельну ділянку у власність або надано у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення, та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу (частина 3 статті 375 ЦК України).

Так, позивач зазначає, що відповідно до договору дарування від 23.10.2002 він є власником 11/20 частини житлового будинку, розташованих на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :06:008:0420. Як було зазначено раніше, відомості про речове право на земельну ділянку з кадастровим номером :06:008:0420 до суду не надано.

Як зазначено позивачем, у 2011 році здійснено реконструкцію 11/20 частини житлового будинку, а також 9/20 частини, з попередньої згоди ОСОБА_10 . Однак, вказаної згоди також не долучено до позовної заяви. Таким чином, реконструкція 11/20 частини житлового будинку, а також 9/20 частини відбувалась без дозвільних документів.

Частиною 8 статті 39 Закону № 3038-VI передбачено, що експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих в експлуатацію забороняється. Аналогічна норма закріплена пунктом 12 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 № 461.

Звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що це питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Наведений висновок узгоджуються з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постановах: від 27.05.2015 у справі № 6-159цс15, від 02.12.2015 у справі № 6 - 1328цс15, а також висновками Верховного Суду, викладеними у постановах: від 04.06.2018 у справі № 640/13030/16-ц та від 18.02.2019 у справі № 308/5988/17.

Варто зазначити, що дії ДІАМ щодо надання відповіді на звернення, не можна розцінювати як відмову у прийнятті в експлуатацію в розумінні висновків Верховного Суду України, викладеним у постановах: від 27.05.2015 у справі № 6-159цс15, від 02.12.2015 у справі № 6 - 1328цс15, а також висновками Верховного Суду, викладеними у постановах: від 04.06.2018 у справі № 640/13030/16-ц та від 18.02.2019 у справі № 308/5988/17. Таким чином позивач не вичерпав усі можливі заходи узаконення самовільно збудованого об`єкту у позасудовому порядку.

Верховний Суд у постанові від 19.09.2018 по справі № 2-962/2009 вказав на те, що суди не звернули уваги, що особа, здійснивши самочинне будівництво, до компетентних державних органів щодо прийняття забудови до експлуатації та оформлення права власності не звертався, що свідчить про відсутність спору про право. Та міська рада не є особою, яка порушила, не визнає чи оспорює права позивача. Тому, суд першої інстанції, порушуючи вимоги законодавства, замінив собою органи державної влади, що уповноважені на здійснення оформлення права власності на нерухоме майно та визнав на нього право власності за позивачем за відсутності між сторонами спору про право цивільне.

Із комплексного аналізу Цивільного кодексу України, законів України «Про державну

реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», «Про основи містобудування», «Про регулювання містобудівної діяльності» випливає, що особа стає власником новоствореного об`єкта нерухомості після завершення його будівництва, прийняття нерухомого майна до експлуатації та державної реєстрації.

Таким чином, право власності на новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільних прав виникає з моменту державної реєстрації права. До реєстрації права власності на новозбудоване нерухоме майно особа є власником лише матеріалів, обладнання та іншого майна, що було використано в процесі будівництва. Верховний Суд у постанові від 21.03.2019 у справі № 909/175/18 зазначив, що це правило застосовується лише «при наявності усієї дозвільної документації, тобто документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об`єкта нерухомого майна, дозволу на виконання будівельних робіт, а також документів, що містять опис об`єкта незавершеного будівництва».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.12.2019 по справі № 200/22329/14-ц наголосила, що визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва, не прийнятого до експлуатації, в судовому порядку нормами ЦК України чи іншими нормативними актами не передбачено.

Зазначений висновок також викладений у постанові Верховного Суду України від 27.05.2015 по справі № 6-159цс15.

У позивача відсутні, як документи, які надають право виконувати будівельні роботи, так і документи, що засвідчували б прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів. Обов`язкова наявність даних документів передбачена статтями 27, 29-31, 39 Закону № 3038-VI.

Отже, законодавством не передбачено можливості звернення до суду з вимогою про визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва, який не прийнято у встановленому законом порядку до експлуатації. У такому випадку об`єкт незавершеного будівництва ще не набув статусу нерухомого майна як об`єкта цивільного права. Така позиція є усталеною і в практиці Верховного Суду.

Просила відмовити у задоволенні позову та розглядати справу у відсутність представника відповідача.

Ухвалою від 23.07.2025 закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позові та просив їх задовольнити.

Представник відповідача Державної інспекції архітектури та містобудування України в судове засідання не з`явився, але у відзиві просив розглядати справу у його відсутність.

Представники третіх осіб Управління з питань містобудування та архітектури Полтавської міської ради та Центру по наданню адміністративних послуг Полтавської міської ради повідомлені про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили. Клопотання про відкладення справи та письмові пояснення до суду не надходили.

Суд, заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, оцінивши кожний доказ окремо та у їх сукупності та взаємозв`язку, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що постановою про відмову в порушенні кримінальної справи № 10 від 04.04.2000, складеною інженером СДПЧ-3 м. Полтави ст. лейтенантом внутрішньої служби Лихота О.Г. розглянувши матеріали про пожежу, що виникла 04 квітня 2000 в житловому будинку в АДРЕСА_6 , встановлено 04 квітня 2000 о 00 год. 18 хв. в житловій квартирі АДРЕСА_7 ОСОБА_11 сталася пожежа, про що надійшло повідомлення на ЦППЗ м. Полтави (пров. Цитовський, 19-Б). На місце пожежі було направлено чергові відділення СДПЧ-1 та СДПЧ-3 м. Полтави, якими ліквідовано пожежу о 01 год. 28 хв. В результаті пожежі було знищено особисте майно та меблі в квартирі АДРЕСА_7 та пошкоджено покрівлю на всьому будинку на площі 80 м2. Із протоколу огляду місця пожежі та свідчень гр. ОСОБА_11 , гр. ОСОБА_12 , гр. ОСОБА_13 , гр. ОСОБА_14 встановлено, що пожежа спочатку виникла в середній кімнаті в місці прокладання електромережі по горючій основі із закріпленням цвяхами. В матеріалах справи ознаки складу злочинності відсутні (а.с.15).

02.10.2002 ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_3 купила 5 % (п`ять) частини згорівшого жилого будинку літер А-1, 1/2 частина сараю Б, вбиральня Г, у спільному користуванні огорожа № 1, що раніше складали 9/20 частини жилого будинку з частиною надвірних будівель, що знаходиться: АДРЕСА_8 , розташований на земельній ділянці площею 600,00 кв.м. На зазначеній земельній ділянці в цілому розташовано: жилий будинок А-1, саманний, обкладений цеглою,

жилою площею 16,20 кв.м, вбиральні В, Г, сарай Б, огорожа № 1. Продаж вчинено за 1161 грн., що підтверджується договором купівлі-продажу від 02.10.2002 посвідченим приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Полежаєвою Н.П. (а.с. 11).

23.10.2002 ОСОБА_3 подарувала, а ОСОБА_1 прийняв у дар 11/20 (одинадцять двадцятих) частини жилого будинку з частиною надвірних будівель, що знаходиться АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці площею 600 кв.м. На зазначеній земельній ділянці в цілому розташовано: жилий будинок А-1, саманний, обкладений цеглою, жилою площею 16,20 кв.м, вбиральні В, Г, сарай Б, огорожа № 1, що підтверджується договором купівлі-продажу від 23.10.2002 посвідченим приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Полежаєвою Н.П. (а.с. 12).

З витягу із рішення № 14 виконкому Ленінської районної у м. Полтаві ради «Про розгляд заяв громадян з питань будівництва та ін.» від 17.01.2006 вбачається, що даним рішенням дозволено КП «Інвентаризатор» анулювати право власності на 9/20 частини домоволодіння по АДРЕСА_2 , що належала гр. ОСОБА_3 , згідно її заяви і в зв`язку з тим, що ця частина будинку повністю згоріла (а.с. 13).

Згідно довідки Приватного підприємства Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» від 15.05.2012 № 1413, виданої ОСОБА_15 в тому, що у м. Полтава у Полтавському бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор», у реєстрових книгах за нею нерухоме майно не зареєстровано (а.с. 14).

У 2011 році, без затвердження проекту та відповідного дозволу позивач здійснив переобладнання (реконструкцію) будинку АДРЕСА_1 . В Технічному паспорті, виданому Приватним підприємством Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» за станом на 22.03.2013 року. До складу самочинно забудови входять: житлова прибудова літ. А-1 з кухнею № 4 площею 25,5 кв.м, кімнатою № 5 площею 12,3 кв.м, кімнатою № 6 площею 12,3 кв.м; житлова прибудова літ. а1 з передпокоєм № 3 площею 17,5 кв.м. (а.с. 46-50).

Постановою по справі про адміністративне правопорушення № 11-151-13 від 17.04.2013, прийнятою першим заступником начальника Інспекції ДАБК у Полтавській області Крикливця І.І. установлено, що 17 квітня 2013 виявлено реконструйований у 2011 році (зі слів гр ОСОБА_3 ) житловий будинок по АДРЕСА_2 за рахунок добудов «А1-1», «а1», за відсутності проектної документації та документу, що надає право на виконання будівельних робіт. Даною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 96 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. (а.с. 18).

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 387738923 від 22.07.2024, за параметрами запиту ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , відомості відсутні (а.с. 17).

Згідно висновку експертного будівельно-технічного дослідження № 166, складеного 14.10.2014 судовим експертом Федоровою І.О., на основі проведеного дослідження експерт робить висновок, що об`ємно-планувальне, конструктивне рішення, вимоги пожежної безпеки та санітарно-гігієнічні умови самочинно збудованих житлової прибудова літ. А1-1 у складі приміщень кухні № 4 пл. 25,5 кв.м, кімнати № 5 пл. 12,3 кв.м, кімнати № 6 пл. 12,3 кв.м, та прибудови літ. а1 у складі приміщення передпокою № 3 пл.17,5 кв.м до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 відповідають будівельно-технічним нормам, що діють на території України та висуваються до житлових будинків. Ступінь фізичної готовності об`єктів самочинного будівництва - 100%. На основі проведеного дослідження експерт робить висновок, що ринкова вартість самочинно збудованих житлової прибудова літ. А1-1 у складі приміщень кухні № 4 пл. 25,5 кв.м, кімнати № 5 пл.12,3 кв.м, кімнати № 6 пл.12,3 кв.м, та прибудови літ. а1 у складі приміщення передпокою № 3 пл.17,5 кв.м до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 станом на дату проведення дослідження складає 217650 грн без ПДВ (а.с. 29-53).

Відповідно до звіту про оцінку майна, виконаного 16 січня 2025 ПП «Експертсервіс Україна», ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями, загальною площею 93,8 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 , на дату оцінки, без урахування ПДВ, складає 1 125 820 грн., в т.ч. вартість самовільної забудови 775 350 грн. (а.с. 54-71).

За замовленням ОСОБА_1 Товариством з обмеженою відповідальністю наукововиробничий інститут «Земресурс» в 2024 році виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі

(на місцевості) за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :06:008:0420 (а.с. 78-89).

З витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-024 від 09.09.2024 вбачається, що земельна ділянка кадастровий номер :06:008:0420 розташована за адресою: АДРЕСА_1 , категорія земель землі житлової та громадської забудови, вид цільового призначення земельної ділянки 02.01 Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), на підставі якої здійснена державна реєстрація земельної ділянки виготовлена 04.09.2024 ТОВ НВІ «Земресурс» ОСОБА_16 . Державна реєстрація земельної ділянки проведена 09.09.2024 відділом № 7 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області. Відомості про власника (користувача) земельної ділянки відсутні (а.с. 72-77).

21.01.2025 ОСОБА_1 звертався до Державної інспекції архітектури та містобудування України із заявою про прийняття в експлуатацію та визнання права власності (узаконення) самочинно виконаних добудов до садового (індивідуального) житлового будинку АДРЕСА_1 .

Листом Державної інспекції архітектури та містобудування України за вих. № 653/03/18-25 від 10.02.2025 адресованим ОСОБА_1 повідомлено порядок введення в експлуатацію самочинно збудованих будівель. Зазначено, що станом на дату надання відповіді повноваження органу державного архітектурно-будівельного контролю щодо об`єктів класу наслідків СС1, СС2, розташованих у межах міста Полтаві не передавались.

11.02.2025 ОСОБА_1 звернувся до Полтавської міської ради із заявою про прийняття в експлуатацію та визнання права власності (узаконення) самочинно виконаних добудов до садового (індивідуального) житлового будинку АДРЕСА_1 .

Листом Управління з питань містобудування та архітектури виконавчого комітету Полтавської міської ради за вих. № Г01-02-01-13/560/1/212 від 25.02.2025 адресованим ОСОБА_1 повідомлено, що виконавчі органи Полтавської міської ради, не є органами державного архітектурно-будівельного контролю та не мають повноважень щодо прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, зокрема об`єктів самочинного будівництва, та визнання права власності на них без відповідного рішення суду.

У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Аналіз норм ЦК України вказує на те, що право власності - це сукупність правових норм, які регулюють відносини, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням власником належним йому майном на свій розсуд і в своїх інтересах, усунення третіх осіб від протиправного втручання у сферу його володіння цим майном, а також обов`язки власника не порушувати прав та законних інтересів інших осіб. Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях 335 та 376 ЦК України. В інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу).

Стаття 392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права

власності на окремі об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України об`єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї з наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; немає належного дозволу на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил.

Згідно із частиною третьою цієї статті право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

При цьому за положеннями частини четвертої цієї статті якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України), а також власник (користувач) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376).

Із контексту норм частин третьої та четвертої статті 376 ЦК України випливає, що частина третя цієї статті застосовується не лише до випадків порушення вимог законодавства щодо цільового призначення земель, а й до випадків, коли такого порушення немає, але особа здійснює будівництво на земельній ділянці, яка їй не належить.

Аналіз норми частини третьої статті 376 ЦК України дає підстави для висновку про те, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки такій особі власником та користувачем, якщо такий є і не являється забудовником. Це єдина умова для визнання права власності на об`єкт нерухомості за такою особою.

Частина третя статті 376 ЦК України, на відміну від частини сьомої цієї статті, набуття права власності особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, не ставить у залежність від того, чи відповідають виконані роботи державним будівельним нормам і правилам і чи не порушують права третіх осіб та не суперечать суспільним інтересам.

Згідно ст. ст. 90, 95 Земельного кодексу України власники та користувачі земельних ділянок мають право споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди.

Відповідно до ч. 1 ст.102-1 Земельного кодексу України право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій) виникає на підставі договору між власником земельної ділянки та особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для таких потреб, відповідно до Цивільного кодексу України.

За змістом ч. ч. 4, 5 ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування.

Проаналізувавши надані позивачем докази та встановлені обставини, суд приходить до висновку, що самочинне будівництво житлової прибудови літ. А-1 з кухнею № 4 площею 25,5 кв.м, кімнатою № 5 площею 12,3 кв.м, кімнатою № 6 площею 12,3 кв.м та житлової прибудови літ. а1 з передпокоєм № 3 площею 17,5 кв.м., здійснене позивачем на земельній ділянці за

адресою: АДРЕСА_1 , яка не була відведена для цієї мети, без належно затвердженого проекту.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Тлумачення статті 51 ЦПК України свідчить, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом.

Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Виходячи з наведеного, якщо позивач не заявляє клопотання про залучення інших співвідповідачів у справах, в яких наявна обов`язкова співучасть, тобто коли неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов`язки особи, не залученої до участі у справі в якості співвідповідача, суд відмовляє у задоволенні позову (постанова Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 200/8461/15-ц).

З урахуванням вказаного визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом.

Суд зобов`язаний визначити суб`єктний склад спору залежно від характеру правовідносин і норми матеріального права, які підлягають застосуванню.

Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України).

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 7 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» управління у сфері містобудівної діяльності та архітектурно-будівельного контролю здійснюється шляхом надання (отримання, реєстрації), відмови у видачі чи анулювання (скасування) документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів (крім анулювання (скасування) документів, що засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів) центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, через головних інспекторів будівельного нагляду - щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними (СС1), середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками, розташованих за межами населених пунктів і на території кількох адміністративно-територіальних одиниць, щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми наслідками (СС2), розташованих у межах сіл, селищ та міст (крім міст, які є адміністративними центрами областей, міст з чисельністю населення понад 50 тисяч, міст Києва та Севастополя), а також щодо всіх об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із значними наслідками (СС3), розташованих у межах населених пункті.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2020 року № 1340 «Деякі питання функціонування органів архітектурно-будівельного контролю та нагляду», яка набрала чинності 30 грудня 2020 року, утворено Державну інспекцію архітектури та містобудування України (далі - ДІАМ), затверджено Положення про ДІАМ.

Пунктом 1 Положення про ДІАМ визначено, що ДІАМ є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра розвитку громад та територій і який реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду.

Згідно з пунктом 3 Положення про ДІАМ основним завданням ДІАМ є реалізація державної політики з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, а саме: підготовка та внесення на розгляд Міністра пропозицій щодо забезпечення формування державної політики з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду; здійснення в межах повноважень, визначених законом, державного архітектурно-будівельного контролю за дотриманням замовниками, підприємствами, що надають технічні умови щодо інженерного забезпечення об`єкта будівництва, архітекторами та іншими проектувальниками, підрядниками, експертами, експертними організаціями та відповідальними виконавцями робіт, інженерами-консультантами, власниками будівель та лінійних споруд вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт; здійснення державного архітектурно-будівельного нагляду за дотриманням вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил територіальними органами ДІАМ, уповноваженими органами містобудування та архітектури, структурними підрозділами Київської та Севастопольської міських держадміністрацій та виконавчими органами сільських, селищних, міських рад з питань державного архітектурно-будівельного контролю, іншими органами, що здійснюють контроль у сфері містобудівної діяльності (далі - об`єкти нагляду), під час провадження ними містобудівної діяльності; ліцензування видів господарської діяльності з будівництва об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками, та здійснення контролю за додержанням суб`єктами господарювання ліцензійних умов провадження видів господарської діяльності з будівництва об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками.

ДІАМ відповідно до покладених на неї завдань видає дозволи на виконання будівельних робіт, реєструє повідомлення про внесення змін до них, відмовляє у видачі таких дозволів, анулює дозволи на виконання будівельних робіт; приймає в установленому порядку в експлуатацію закінчені будівництвом об`єкти (видає сертифікати про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта або відмовляє в їх видачі, реєструє декларації про готовність об`єкта до експлуатації, внесення змін до них, а також повертає такі декларації та скасовує їх реєстрацію) (підпункти 15-2, 15-3 пункту 4 Положення про ДІАМ).

Підпунктом 11 пункту 6 Положення про ДІАМ передбачено, що ДІАМ для виконання покладених на неї завдань має право проводити претензійно-позовну роботу, звертатися до суду з позовами щодо захисту своїх прав та законних інтересів.

ДІАМ здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи (пункт 7 Положення про ДІАМ).

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 15 вересня 2021 року № 960 «Питання Державної інспекції архітектури та містобудування», яка набрала чинності 15 вересня 2021 року, Кабінет Міністрів України вирішив погодитися з пропозицією Міністерства розвитку громад та територій про можливість здійснення ДІАМ повноважень і виконання функцій з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду. Цією постановою визнано такою, що втратила чинність постанову Кабінету Міністрів України від 09 липня 2014 року № 294 «Про затвердження Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України» та інші пов`язані з нею постанови.

Враховуючи викладене, ДІАМ уповноважена здійснювати в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд, тобто є компетентним органом у справі про визнання права власності на самочинне будівництво.

Такий висновок узгоджується із висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 30 серпня 2023 року у справі № 307/3457/20.

Відповідно до підпункту 1 пункту «б» частини першої статті 31 Закону України «Про місцеве самоврядування», до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження надання (отримання, реєстрація) документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, здійснення державного архітектурно-будівельного контролю та прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів у випадках та відповідно до вимог, встановлених Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

За змістом пункту 7 частини першої статті 7 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» управління у сфері містобудівної діяльності та архітектурно-

будівельного контролю здійснюється шляхом надання (отримання, реєстрації), відмови у видачі чи анулювання (скасування) документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів (крім анулювання (скасування) документів, що засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів) виконавчими органами з питань державного архітектурно-будівельного контролю сільських, селищних, міських рад (крім міських рад населених пунктів, які є адміністративними центрами областей, та міських рад населених пунктів з чисельністю населення понад 50 тисяч) - щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), розташованих у межах відповідних населених пунктів; виконавчими органами з питань державного архітектурно-будівельного контролю міських рад населених пунктів, які є адміністративними центрами областей, міських рад населених пунктів з чисельністю населення понад 50 тисяч, структурними підрозділами з питань державного архітектурно-будівельного контролю Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій - щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними (СС1) та середніми (СС2) наслідками, розташованих у межах відповідних населених пунктів; центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, через головних інспекторів будівельного нагляду - щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними (СС1), середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками, розташованих за межами населених пунктів і на території кількох адміністративно-територіальних одиниць, щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми наслідками (СС2), розташованих у межах сіл, селищ та міст (крім міст, які є адміністративними центрами областей, міст з чисельністю населення понад 50 тисяч, міст Києва та Севастополя), а також щодо всіх об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із значними наслідками (СС3), розташованих у межах населених пунктів;

Зі змісту наведеної норми слідує, що органом, уповноваженим здійснювати державний архітектурно-будівельний контроль на території населених пунктів щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними (СС1) наслідками, є, зокрема, виконавчий орган з питань державного архітектурно-будівельного контролю сільської, селищної, міської рад населеного пункту.

Частиною другою статті 7 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що у разі якщо сільські, селищні, міські ради не утворили виконавчі органи з питань державного архітектурно-будівельного контролю, повноваження таких органів виконує центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, через відповідних головних інспекторів будівельного нагляду.

Оскільки матеріали справи не містять доказів, що Полтавська міська рада утворила виконавчий орган з питань державного архітектурно-будівельного контролю, то у даному випадку повноваження такого органу виконує центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, яким є ДІАМ.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 08.05.2024 в справі № 126/1663/23.

Разом з тим, суд приймає до уваги наступне.

У постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» судам роз`яснено, що право на будівництво нерухомого майна (забудову) мають власники земельних ділянок (стаття 90 ЗК), землекористувачі (стаття 95 ЗК), особи, які набули права користування чужою земельною ділянкою (суперфіцій) за договором із власником земельної ділянки (стаття 102-1 ЗК) або з інших передбачених законом підстав.

Право на забудову виникає у особи, яка набула права на земельну ділянку на законних підставах, після здійснення нею дій, передбачених статтями 26-32 Закону № 3038-VI.

Позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на чужій земельній ділянці може бути пред`явлено до органу державної влади або органу місцевого самоврядування та власника (користувача) земельної ділянки у випадку забудови на земельній ділянці, яка належить до державної чи комунальної власності або фізичній чи юридичній особі.

У разі пред`явлення позову про визнання права власності на самочинно збудований об`єкт нерухомості до неналежного відповідача (наприклад, до бюро технічної інвентаризації чи лише до певної фізичної особи) суд залежно від предмета позову та обставин справи у порядку, передбаченому частиною першою статті 33 ЦПК, має вирішити питання про його заміну на

належного відповідача або із власної ініціативи у порядку, передбаченому частиною другою статті 35 ЦПК, залучає відповідний державний орган чи орган місцевого самоврядування як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову, також відповідно до частини третьої статті 45 ЦПК залучає до участі у справі відповідну інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю для надання висновків на виконання її повноважень.

Позов особи, яка самочинно збудувала нерухоме майно на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, про визнання права власності на цю нерухомість може бути задоволено судом на підставі частини третьої статті 376 ЦК, якщо буде встановлено, що власник або користувач земельної ділянки не заперечує проти цього, будівництво не порушує права інших осіб і відповідає будівельним, архітектурним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам, державним стандартам.

Відповідно до частин першої, другої статті 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування; землі та земельні ділянки за межами населених пунктів, що передані або перейшли у комунальну власність із земель державної власності відповідно до закону.

Згідно з частиною першою статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить: розпорядження землями комунальної власності, територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

По справі встановлено, що земельна ділянка, на якій розташовано самочинно збудовані об`єкти позивача, за адресою: АДРЕСА_1 належить до земель комунальної власності та перебувають у розпорядженні Полтавської міської ради, як органу місцевого самоврядування територіальної громади міста Полтава. Позивачем не надано до суду доказів, що він є власником даної земельної ділянки або вона була йому виділена у користування.

Пред`явивши позовні вимоги про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно до неналежного відповідача Державної інспекції архітектури та містобудування України, яка не є учасником земельних правовідносин, позивач ОСОБА_1 клопотання щодо залучення до участі у справі належного співвідповідача або про заміну неналежного відповідача- належним Полтавської міської ради,не заявляв.

Згідно висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц згідно яких визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтування позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19 (провадження № 61-9953св20) дійшов висновку про те, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням потрібного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в зв`язку з тим, що заявлені до неналежного відповідача.

На підставі ст.ст. 104, 105, 108, 110, 112, 115 Сімейного кодексу України, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 263-265, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державної інспекції архітектури та містобудування України, треті особи які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Управління з питань містобудування та архітектури Полтавської міської ради, Центр по наданню адміністративних послуг Полтавської міської ради в особі органу, який здійснює повноваження по внесенню в Державний реєстр відомостей про реєстрацію речових

прав власності на нерухоме майно та їх обтяжень про визнання права власності на самочинне будівництво відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду через Подільський районний суд міста Полтави протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторін у справі:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_9 .

Відповідач: Державна інспекція архітектури та містобудування України, , 01133, м. Київ, б-р Лесі Українки, буд. 26.

Третя особа: Управління з питань містобудування та архітектури Полтавської міської ради, , адреса: 36000, м. Полтава, вул. Соборності, буд. 36.

Третя особа: Центр по наданню адміністративних послуг Полтавської міської ради в особі органу, який здійснює повноваження по внесенню в Державний реєстр відомостей про реєстрацію речових прав власності на нерухоме майно та їх обтяжень, , адреса: 36000, м. Полтава, вул. Соборності, буд. 36.

Суддя Подільського районного суду міста Полтави В. В. Москаленко