Справа № 626/2414/25
Провадження № 2/626/1044/2025
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

30.09.2025 року м. Берестин

Берестинський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Дудченка В.О.,

за участі секретаря Зінченко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Берестині, в порядку спрощеного позовного провадження, у відсутності сторін, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Зачепилівської державної нотаріальної контори Харківської області про скасування обтяжень нерухомого майна,

В С Т А Н О В И В:

Виклад позиції позивача.

ОСОБА_1 , через представника адвоката Гордєєвої А.М., звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та Зачепилівської державної нотаріальної контори Харківської області про скасування обтяжень нерухомого майна в якому просить:

- скасувати обтяження у вигляді заборони (архівний запис) на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження 5569227, який зареєстровано 30.08.2007 року Красноградською державною нотаріальною конторою, об`єкт обтяження будинок за адресою: АДРЕСА_1 , власник ОСОБА_2 , підстава обтяження: повідомлення, 347, 20.06.2001, приватний нотаріус, додаткові дані: Архівний номер: 2883210НАRKOV101, архівна дата: 21.06.2001, дата виникнення: 26.06.2001, № реєстра 39, внутр. №9D01443627F2582B572C.

В обґрунтування позову представник позивача адвокат Гордєєва А.М. зазначила, що на підставі договору дарування від 08.11.2000 року ОСОБА_1 належить житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 довіреністю від 22.01.2025 року уповноважив ОСОБА_3 продати за ціну та на умовах на її розсуд належний ОСОБА_1 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 не змогла здійснити продаж житлового будинку ОСОБА_1 , оскільки при оформленні договору купівлі-продажу було з`ясовано, що на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , накладений арешт. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 20.03.2025 року за №418817729 виявлено арешти нерухомого майна (архівний запис), об`єкт обтяження будинок за адресою: АДРЕСА_1 , власник ОСОБА_2 . На консультації довіреній особі ОСОБА_1 державним нотаріусом Зачепилівської державної нотаріальної контори Харківської області було роз`яснено, що заборону відчуження об`єкту нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 можливо здійснити тільки в судовому порядку, оскільки заборона була перенесена на підставі архівного запису приватного нотаріуса Погорілої Г.А. Хто такий ОСОБА_2 позивачу не відомо, оскільки він не є його членом сім`ї, чи близьким родичем і в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , ніколи не проживав. З фотокопії реєстрового запису №39 від 20.06.2001 року з «Реєстру для реєстрації заборони відчуження жилих будинків, квартир та іншого нерухомого майна» про реєстрацію обтяжень на підставі повідомлення приватного нотаріуса Погорілої Г.А. вбачається що на жилий будинок ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 накладена заборона. Тобто з вищевказаних доказів вбачається, що відповідач по справі ОСОБА_2 є власником будинку, на який накладено приватним нотаріусом заборону відчуження 20.06.2001 року, за адресою: АДРЕСА_1 , а не за адресою: АДРЕСА_1 . Відтак, внесення відповідного запису до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна обмежує права позивача на здійснення відчуження свого нерухомого майна.

Рух справи в суді.

Ухвалою від 06.08.2025 року витребувано докази до подання позовної заяви з Харківського обласного державного нотаріального архіву.

Ухвалою від 04.09.2025 року відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження, справу призначено до розгляду в судовому засіданні, витребувано докази з Зачепилівської державної нотаріальної контори.

Заяви (клопотання) учасників процесу по суті справи.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Гордєєва А.М. подала клопотання про розгляд справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримує на задоволенні позовної заяви наполягає, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідачі в судове засідання не з`явились, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не подавали, витребувані судом документи до суду не направили.

Так, як відповідачі в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання були повідомлені у встановленому порядку, від них до суду не надходило заяви про розгляд справи за їх відсутності, не подавали відзиву, згідно ст. 280 ЦПК України, суд вважає необхідним ухвалити заочне рішення по справі на підставі наявних у справі доказів, так як позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступних висновків.

Позиція суду.

За змістом ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Фактичні обставини, встановлені судом.

Судом встановлено, що на підставі договору дарування від 08.11.2000 року ОСОБА_1 належить житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 довіреністю від 22.01.2025 року уповноважив ОСОБА_3 продати за ціну та на умовах на її розсуд належний ОСОБА_1 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 20.03.2025 року за №418817729 виявлено арешти нерухомого майна (архівний запис), об`єкт обтяження будинок за адресою: АДРЕСА_1 , власник ОСОБА_2 : зареєстровано: 30.08.2007 за №5569227, реєстратором: Красноградська державна нотаріальна контора, підстава обтяження: повідомлення, 347, 20.06.2001, приватний нотаріус, додаткові дані: Архівний номер: 2883210НАRKOV101, архівна дата: 21.06.2001, дата виникнення: 26.06.2001, № реєстра 39, внутр. №9D01443627F2582B572C.

З метою в подальшому зняття арешту з даного майна ОСОБА_1 та визначенням з колом учасників судового процесу представником позивача було подано до Берестинського районного суду Харківської області заяву про витребування доказів до подання позовної заяви, в якій просив:

- витребування з Харківського обласного державного нотаріального архіву (61007, Харківська обл., м. Харків, вул. Біблика, буд.18) інформацію та належним чином завірені копії документів щодо здійснення запису про зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно, а саме: заборони (архівний запис), реєстраційний номер обтяження 5569227, який зареєстровано 30.08.2007 року Красноградською державною нотаріальною конторою, об`єкт обтяження будинок за адресою: АДРЕСА_1 , власник ОСОБА_2 , підстава обтяження: повідомлення, 347, 20.06.2001, приватний нотаріус, додаткові дані: Архівний номер: 2883210НАRKOV101, архівна дата: 21.06.2001, дата виникнення: 26.06.2001, № реєстра 39, внутр. №9D01443627F2582B572C.

Ухвалою Берестинського районного суду Харківської області (головуючий суддя Дудченко В.О.) від 08.08.2025 року заяву представника заявника було задоволено та витребувано з Харківського обласного державного нотаріального архіву вищезазначені докази до подання позовної заяви.

На виконання ухвали Берестинського районного суду Харківської області від 08.08.2025 року з Харківського обласного державного нотаріального архіву за вих. №1677/01-15 від 13.08.2025 року до суду 26.08.2025 року надійшло повідомлення, в якому вказують, що документи Красноградської державної нотаріальної контори Харківської області передані на зберігання до Харківського обласного державного нотаріального архіву за 1953-2000 роки, з 2001 року по теперішній час перебувають у володінні фондоутворювача і на зберігання до нотаріального архіву не передавались.

Натомість повідомляють, що Алфавітна книга обліку накладання заборон відчуження жилих будинків, квартир та іншого нерухомого майна та Реєстр для реєстрації заборони відчуження жилих будинків, квартир та іншого нерухомого майна були розпочаті конторою в 1968 році, закінчені в 2002 році, обидві книги передані на зберігання до Архіву.

На виконання ухвали суду Архів надав належним чином засвідчену фотокопію реєстрового запису №39 від 20.06.2001 року з «Реєстру для реєстрації заборони відчуження жилих будинків, квартир та іншого нерухомого майна» про реєстрацію обтяжень на підставі повідомлення приватного нотаріуса Погорілої Г.А.

В серпні 2023 року Красноградську державну нотаріальну контору ліквідовано шляхом приєднання до Зачепилівської державної нотаріальної контори Харківської області.

З фотокопії реєстрового запису №39 від 20.06.2001 року з «Реєстру для реєстрації заборони відчуження жилих будинків, квартир та іншого нерухомого майна» про реєстрацію обтяжень на підставі повідомлення приватного нотаріуса Погорілої Г.А. вбачається що на жилий будинок ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 накладена заборона.

Тобто з вищевказаних доказів вбачається, що відповідач по справі ОСОБА_2 є власником будинку, на який накладено приватним нотаріусом заборону відчуження 20.06.2001 року, за адресою: АДРЕСА_1 , а не за адресою: АДРЕСА_1 .

Відтак, внесення відповідного запису до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна обмежує права позивача на здійснення відчуження свого нерухомого майна.

Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт/заборону, відповідно до статей 15,16 Цивільного процесуального кодексу України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Позов про звільнення майна з-під арешту може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Право власності належить до основоположних прав людини, утілення яких в життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинне мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу.

Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до ст. 13 міжнародного правового акту повинні бути забезпеченні можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі.

На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені в ст. 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень встановлених законом.

За ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до практики Великої Палати Верховного Суду, відомості державного реєстру прав на нерухомість презюмуються правильними, доки не доведено протилежне (пункт 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі1 № 48/340 (провадження № 12-14звг19), пункт 4.17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17 (провадження № 12-234гс18), пункт 69 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20)).

У відповідності до ст.34 Закону України «Про нотаріат» - накладення або зняття заборон є нотаріальною дією.

Згідно п. п.п.1 п.4 глави 15 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5 нотаріус у випадках, встановлених законодавством, знімає заборону відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно), об`єктів незавершеного будівництва, майбутніх об`єктів нерухомості, права на які підлягають державній реєстрації, частки у праві власності на таке майно, а також рухомого майна.

Пунктом 2.1 пункту 2 глави 2 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 №296/5, передбачено, що при посвідченні правочинів про відчуження або заставу нерухомого майна нотаріусом перевіряється відсутність податкової застави, заборони відчуження або арешту майна шляхом безпосереднього доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - учасника нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення.

У цій справі предметом позову є, зокрема, скасування заборони (архівний запис), яка зареєстрована 30.08.2007 року Красноградською державною нотаріальною конторою, об`єкт обтяження будинок за адресою: АДРЕСА_1 , власник ОСОБА_2 , підстава обтяження: повідомлення, 347, 20.06.2001, приватний нотаріус.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі №823/2042/16 (провадження № 11-377апп18) зроблено висновок, що спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим. А тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін. Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» чітко визначено, що відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

Слід зазначити, що зміст і суть відповідного реєстру полягає у фіксуванні всієї історії правового статусу нерухомого майна і в даному випадку можливим способом захисту прав позивача є зняття арешту за рішенням суду.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно ч.1 ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч.1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Враховуючи наявність накладеної заборони відчуження на майно, неможливість скасування її в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про скасування обтяжень нерухомого майна, захистити своє порушене право не може, суд приходить до висновку про необхідність захисту його права шляхом скасування обтяження, оскільки позовні вимоги засновані на законі та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду.

Висновки за результатами розгляду справи.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку про скасування обтяження нерухомого майна у вигляді заборони, оскільки наявність вказаного обтяження перешкоджає позивачу розпорядитись своїм нерухомим майном, тому суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є законними та обґрунтованими та мають бути задоволені.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Розподіл судових витрат.

В позовній заяві мається клопотання позивача в якому він не наполягає на стягненні з відповідачів на користь позивача понесених судових витрат по справі.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

При таких обставинах суд вважає необхідним при вирішенні питання про розподіл судових витрат по справі, не застосовувати приписи ст. 141 ЦПК України, якими передбачено відшкодування в повному обсязі відповідачем позивачу понесених ним судових витрат.

Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України керуючись ст.ст. 4, 12, 76-81, 206, 141, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 про скасування обтяжень нерухомого майна - задовольнити.

Скасувати обтяження у вигляді заборони (архівний запис) на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження 5569227, який зареєстровано 30.08.2007 року за №5569227 реєстратором Красноградською державною нотаріальною конторою, об`єкт обтяження будинок за адресою: АДРЕСА_1 , власник ОСОБА_2 , підстава обтяження: повідомлення, 347, 20.06.2001, приватний нотаріус, додаткові дані: Архівний номер: 2883210НАRKOV101, архівна дата: 21.06.2001, дата виникнення: 26.06.2001, № реєстра 39, внутр. №9D01443627F2582B572C.

Копію заочного рішення направити відповідачам в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення в Харківський апеляційний суд.

Суддя