Справа № 570/2740/23
Номер провадження 2/570/44/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2025 року м.Рівне

Рівненський районний суд Рівненської області в особі судді Гладишевої Х.В.,

за участю секретаря судового засідання Атаманюк С.С.,

учасники справи, які були присутні у судовому засіданні 09.09.2025:

позивач - не з`явилася,

представник позивача - Блащук Т.В.,

відповідач 1 - ОСОБА_1 ,

відповідач 2 - ОСОБА_2 ,

представник відповідачів 1,2 - Семенюк З.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Рівненського районного суду Рівненської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 в своїх інтересах та в інтересах непоповнолітніх ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності на майно, стягнення грошової компенсації, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 (далі позивач) звернулася до Рівненського районного суду Рівненської області в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_1 (далі відповідач 1), ОСОБА_2 (далі відповідач 2) про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності на майно, стягнення грошової компенсації.

Короткий зміст заяв по суті справи. Аргументи учасників справи.

У вказаній заяві заявник просить: встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в період з 2005 року по 2021 рік; визнати об`єктом права спільної сумісної власності житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ; визнати за ОСОБА_3 право спільної сумісної власності на житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 загальною площею 154,00 кв.м. житловою площею 75,8 кв.м.; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 компенсацію вартості частки в спільному майні подружжя у сумі 40000,00 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що перебувала у шлюбі з відповідачем 2 та мають двох неповнолітніх дітей. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 15.06.2022 шлюб між нею та відповідачем 2 розірвано. Вказала, що після одруження з відповідачем 2, вони не мали власного житла, а тому проживали разом із відповідачем 1 у однокімнатній квартирі за адресою АДРЕСА_2 , яка перебуває у власності відповідача 1 та відповідача 2, вели спільне господарство, мали спільний бюджет з 2005 року по 2021 рік, та за час спільного проживання у даній квартирі спільно проведено ремонтні роботи та закуплено меблі. В подальшому нею разом з відповідачами з метою покращення житлових умов прийнято рішення побудувати житловий будинок на земельній ділянці, яка належить на праві власності ОСОБА_1 (відповідач 1), що підтверджується державним актом про право власності на земельну ділянку серії ЯГ №383375 від 20.07.2006. Відтак, що в період з 2006 року по 2011 рік за спільні кошти та спільною працею як членів сім`ї побудовано житловий будинок, право власності на який оформлено на відповідача 1, оскільки остання є власником вказаної земельної ділянки.

Зазначила, що на вказаній земельній ділянці відповідач 1 у 2006 році попередньо розпочала зведення будинку, а саме облаштувала фундамент. Водночас, усі інші роботи з будівництва житлового будинку проводилися спільно, як членами сім`ї. Так, будівельні матеріали куплені частково за спільні кошти та за кошти надані позивачу родичами. Будівництво велося найманими працівниками, а також частину будівельних робіт виконували родичі позивач (брати).

Наголосила на тому, що у період будівництва вказаного житлового будинку відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 отримували мінімальну заробітну плату, а відтак не мали можливості побудувати будинок для спільного проживання, а тому позивач була вимушена працювати на двох роботах, просити матеріальну допомогу у своїх батьків та родичів. Повідомила, що у березні 2009 року тіткою позивача ОСОБА_6 було позичено грошові кошти у сумі 7000 дол. США гривневий еквівалент 55790,00 грн, що стверджується розпискою від 15.03.2009 та відповідно позивачем оплачено роботи по виготовленню проекту газопостачання житлового будинку, що підтверджується довідкою ТОВ «Торговий дім «Професіонал» від 20.10.2009. Вважає, що житловий будинок АДРЕСА_1 набутий сторонами в результаті спільної праці та за спільні кошти, як членів сім`ї, а тому належить їй також на праві спільної сумісної власності. Проте, після фактичного припинення шлюбних відносин з ОСОБА_2 , відповідачі стали заперечувати її право власності на предмет спору, оскільки відповідач 1 є його титульним власником, а тому встановлення факту проживання однією сім`єю позивачу необхідно для визнання спільною сумісною власністю, побудованого ними житлового будинку, в результаті спільної праці, за спільні грошової кошти членів сім`ї.

Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині стягнення компенсації понесених витрат на ремонт та утримання квартири за адресою АДРЕСА_3 вказала таке. На момент вселення до даної квартири вона потребувала проведення капітальних ремонтних робіт, таких як заміна старих дерев`яних вікон, водостоку, електропроводки, столярних робіт та ін. Стверджує, що відповідач 1 не мала змоги самостійно провести там ремонт, оскільки мала незначний дохід у вигляді мінімальної заробітної плати медичної сестри, а позивач з відповідачем 2 розпочали будівництво житлового будинку на що витрачено усі заощадження та поточні доходи. Через, що як вказує позивач вона вимушена була просити матеріальної допомоги у своїх родичів дядька та тітки, які позичили їй грошові кошти у сумі 8000 дол. США. Отже, на ремонт квартири витрачено грошові кошти у сумі 64590,00 (шо еквівалентно 8000,00 дол. США по курсу НБУ на відповідний рік), що підтверджується фінансовими документами, які долучені до позовної заяви. Відтак, із вказаної суми частка витрат, шо припадає на позивача складає 60 відсотків, тобто 40000 грн.

Відзив на позовну заяву до суду не надходив.

11.03.2025 від відповідача 1 надійшла заява про застосування строків позовної давності.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 23.06.2023 позовну заяву ОСОБА_3 в своїх інтересах та в інтересах непоповнолітніх ОСОБА_4 , ОСОБА_5 залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 03.07.2023 прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі, розпочато підготовче провадження у справі та призначено підготовче засідання.

01.08.2023 та 25.08.2023 підготовче засідання відкладено у зв`язку з надходження від представника відповідача 2 адвоката Семенюк З.М. клопотання про відкладення підготовчого засідання.

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 31.08.2023 клопотання позивача та заяву представника відповідача про виклик свідків - задоволено. Постановлено закрити підготовче провадження в справі за позовом ОСОБА_3 в своїх інтересах та в інтересах непоповнолітніх ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності на майно, стягнення грошової компенсації та призначити справу до судового розгляду по суті.

03.10.2023 у судовому засіданні оголошено перерву до 11.10.2023.

11.10.2023 у судовому засіданні оголошено перерву до 17.10.2023.

17.10.2023 у судовому засіданні оголошено перерву до 24.10.2023.

24.10.2023 у судовому засіданні оголошено перерву до 31.10.2023.

31.10.2023 у судовому засіданні оголошено перерву до 07.11.2023.

07.11.2023 у судовому засіданні оголошено перерву до 14.11.2023.

14.11.2023 у судовому засіданні оголошено перерву до 21.11.2023.

21.11.2023 відкладено розгляд справи до 17.01.2024 у зв`язку з неявкою всіх сторін по справі.

17.01.2024 розгляд справи відкладено до 27.02.2024 у зв`язку з надходження від представника відповідача 2 адвоката Семенюк З.М. клопотання про відкладення розгляду справи.

27.02.2024 у зв`язку із неявкою усіх сторін по справі судове засідання відкладено на 20.05.2024.

20.05.2024 судове засідання відкладено на 28.06.2024 у зв`язку із зайнятістю судді в іншому провадженні.

28.06.2024 розгляд справи відкладено до 27.09.2024 у зв`язку з надходження від представника відповідача 2 адвоката Семенюк З.М. клопотання про відкладення розгляду справи.

У зв`язку з перебуванням судді у відпустці 27.09.2024 судове засідання відкладено на 04.02.2025.

04.02.2025 розгляд справи відкладено до 11.03.2025 у зв`язку з надходження від представника позивача адвоката Блащук Т.В. та від представника відповідача 2 - адвоката Семенюк З.М. клопотань про відкладення розгляду справи.

11.03.2025 у судовому засіданні оголошено перерву до 20.03.2025.

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 20.03.2025 клопотання представника позивача про витребування доказів - задоволено. Зобов`язано Головне управління ДПС у Рівненській області (вул. Відінська,12, м. Рівне, 33023) надати Рівненському районному суду Рівненської області (вул. С.Петлюри, 10, м.Рівне, 33603) Довідку про доходи ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за період з 01.10.2005 по 31.12.2017, Довідку про доходи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) за період з 01.10.2005 по 31.12.2017.

07.05.2025 судове засідання відкладено на 14.05.2025 у зв`зку із надходженням повідомлення про замінування суду.

14.05.2025 у судовому засіданні оголошено перерву для повторного скерування запиту в ДПС.

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 14.05.2025 виправлено описку, допущену в абзаці другому резолютивної частини ухвали Рівненського районного суду Рівненської області від 20.03.2025 про витребування доказів у справі № 570/2740/23, виклавши абзац другий резолютивної частини вказаної ухвали у наступній редакції: "Зобов`язати Головне управління ДПС у Рівненській області (вул. Відінська,12, м. Рівне, 33023) надати Рівненському районному суду Рівненської області (вул. С.Петлюри, 10, м. Рівне, 33603) Довідку про доходи ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за період з 01.10.2005 по 31.12.2017, Довідку про доходи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) за період з 01.10.2005 по 31.12.2017". Постановлено невідкладно повторно скерувати ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 20 березня 2025 року про витребування доказів та дану ухвалу до Головного управління ДПС у Рівненській області (вул. Відінська,12, м. Рівне, 33023).

29.07.2025 у судовому засіданні оголошено перерву до 13.08.2025.

13.08.2025 судове засідання відкладено на 09.09.2025.

09.09.2025 суд переходить до стадії ухвалення судового рішення, судове засідання для проголошення судового рішення призначено на 19.09.2025.

Стислий виклад позицій сторін у справі та їх представників у судових засіданнях.

У судовому засіданні позивач та представник позивача - адвокат Блащук Т.В. підтримали позовні вимоги, просили задовольнити позов, з викладених у ньому підстав.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що після одруження з відповідачем 2 у 2005 році, у зв`язку з відсутністю коштів на власне житло вони проживали на орендованій квартирі. В подальшому після народження першої дитини у 2007 році позивач з відповідачем 2 почали спільно проживати у відповідачем 1 у однокімнатній квартирі по АДРЕСА_3 , де вели спільне господарство, мали спільний бюджет, здійснювали витрати на побут, ремонт квартири. Вказувала, що в цей період сторонами було прийнято рішення про будівництво житлового будинку в с.Грушвиця Друга Рівненського району Рівненської області. У 2010 році спільними коштами з допомогою батьків та родичів позивача збудували вказаний житловий будинок. Зокрема, за весільні кошти були куплені блоки, а за дитячі кошти купили вікна. В подальшому, а саме з 2010 року відповідач 1 переїхала проживати у житловий будинок в с.Грушвиця Друга Рівненського району Рівненської області, а вона з відповідачем 2 залишилися проживати в однокімнатній квартирі по АДРЕСА_3 . У 2011 році після народження другої дитини, позивач з відповідачем 1 почали проживати у житловому будинку, а відповідач 1 поїхала проживати в місто. Разом з тим, наголосила на тому, що всі вихідні та канікули проводили разом у житловий будинок в с.Грушвиця Друга Рівненського району Рівненської області до 2016 року. З 2016 знову обмінялися місцем проживання, тому що дітям потрібно було відвідувати школу. Стверджувала, що житловий будинок, який оформлений на відповідача 2, зведено за спільні кошти та зусилля, що підтверджується чеками та показами свідків. Значну частину робіт виконували родичі позивача, а також сам відповідач. Вже після розлучення з відповідачем 2, перестали вести спільне господарство.

Щодо компенсації вказала, що на момент вселення до квартири вона потребувала проведення капітальних ремонтних робіт, таких як заміна старих дерев`яних вікон, водостоку, електропроводки, столярних робіт та ін., на що були позичені у її родичів грошові кошти у сумі 8000 дол. США.

Відповідачі та їх представник - адвокат Семенюк С.З. заперечували щодо позовної заяви.

Так, відповідач 1 ОСОБА_1 у судовому засіданні повідомила, що діти (позивач та відповідач 2) до весілля винаймали квартиру, де продовжили проживати вже після одруження. Після народження онука у 2007 році та у зв`язку з продажем орендованої квартири, вони переїхали проживати в однокімнатну квартиру по АДРЕСА_3 . Зазначила, що в період з 2008 по 2010 рік проживали разом, однак не вели спільного господарства, оплату за комунальні послуги здійснювала сама, інших спільних витрат з позивачем та відповідачем 2 не мала, ремонт квартири здійснювався в період її проживання у будинку, при цьому зазначила, що такої необхідності не було, оскільки перед весіллям було зроблено ремонт. Покликалась на те, що її син (відповідач 2) та невістка (позивач) грошей і матеріалів на будівництво житлового будинку не давали, допомагали лише фізично, будинок збудований нею за власні кошти. Оскільки, житловий будинок був з вікнами вона у 2010 році переїхала в «чорнову хату» та продовжувала робити там ремонт. Вже у 2011 після народження другого онука, її син повідомив, що їм важко з коляскою на четвертому поверсі та дітям буде краще на свіжому повітрі, а тому вони знову змінили місце проживання та переїхали в житловий будинок, а відповідач 1 повернулася проживати у місто у квартиру по АДРЕСА_3 . Вказала, що у 2014 році коли позивач пішла на роботу, а діти мали відвідувати садок і школу, відповідач 1 знову повернулася проживати у житловий будинок. Крім того, наголосила на тому, що їй не було відомо про позичені позивачем гроші та заперечила щодо долучених позивачем до матеріалів справи квитанцій. Також вказала, що квартиру по АДРЕСА_3 було відремонтовано до весілля.

ОСОБА_2 відповідач 2 в судовому засіданні аргументував свою позицію тим, що спільного обговорення покупок у них не було, заперечив купівлю позивачем блоків у 2006 році та зазначив, що йому не було відомо про розписки та позичені позивачем гроші.

Разом з тим, в обґрунтування заяви про застосування строків позовної давності відповідачами та їх представником зазначено, що однією із позовних вимог є вимога визнати об`єктом права спільної сумісної власності житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 ОСОБА_3 та ОСОБА_1 та визнання за ОСОБА_3 право спільної сумісної власності на вказаний будинок. Вказують, що в судовому засіданні позивач надала пояснення, що їй було відомо, що право власності на спірний будинок було зареєстроване за ОСОБА_1 ще в 2011 році. Крім того, вона пояснила, що займалася оформленням проектно-кошторисної документації, що також свідчить про те, що позивач ще в 2006 році знала, що будинок був оформлений на ОСОБА_1 . Крім того, в позовній заяві вказано: «Під час проживання однією сім`єю з відповідачами нами було збудовано та введено в експлуатацію житловий будинок із надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ». Таким чином, ще в 2007 році позивач знала про те, що власником будинку буде ОСОБА_1 , а в 2011 році їй стало відомо, що ОСОБА_1 оформила права приватної власності на своє ім`я. При цьому позивач пояснила, що вона раніше не ставила питання про визнання її права на будинок, оскільки вважала себе членом сім`ї. Наголошує, що позивачу ще у 2011 році було відомо про те, що право власності на спірний житловий будинок було зареєстроване за відповідачем 1, та позивачем ніяк не заперечувався цей факт, а відтак відповідач 1 вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності. Враховуючи викладене просить відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 з підстав пропущення строку позовної давності.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

ОСОБА_3 перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 (далі відповідачем 2, ОСОБА_2 ), що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4 від 18.09.2005.

Від спільного подружнього життя позивач та відповідач 2 мають двох дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 від 05.07.2011 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом серії НОМЕР_6 від 18.06.2007.

Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 15.06.2022 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу задоволено. Розірвано шлюб зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції 18.09.2005, актовий запис №1422 між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та їх неповнолітні діти ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , були зареєстровані та проживали у квартирі за адресою АДРЕСА_3 , що підтверджується відміткою у паспорті громадянина України серії НОМЕР_7 позивача, витягами з реєстру територіальної громади №2023/004030427 від 27.05.2023 та №2023/004033321 від 27.05.2023.

Також, з інформації, яка міститься у технічному паспорті на квартиру АДРЕСА_4 , у розділі IV прописка вбачається, що за адресою АДРЕСА_3 зареєстровані: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Водночас, відповідач 1 ОСОБА_1 знята з реєстрації за вказаною вище адресою 27.12.2011.

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 17.10.1995 квартира площею 34,5 кв.м, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_3 належить на праві власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Відповідач 1 ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,1500 га, яка розташована у с.Грушвиця Рівненського району Рівненської області із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 56:246:837:00:07:027:0036, що підтверджується державним актом про право власності земельну ділянку серії ЯГ №383375 від 20.07.2006.

14.06.2007 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю видано ОСОБА_1 дозвіл на виконання будівельних робіт №243 на будівництво житлового будинку та господарських споруд, із строком дії 14.06.2009.

30.11.2007 Виконавчим комітетом Грушвицької сільської ради Рівненського району Рівненської області прийнято рішення №112, яким вирішено присвоїти поштову адресу до незавершеного будівництва житлового будинку, що належить ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 .

До матеріалів справи долучена довідка вих. №Д5-В123/27-28 від 18.08.2023, яка видана АТ «Райффайзен Банк» для ОСОБА_1 про проведенні останньою операції в період 21.05.2007 по 01.01.2014 згідно кредитного договору №014/53-05/60646 від 21.05.2007.

Позивач стверджує, що за рахунок наявних та позичених нею коштів було проведено ряд робіт та надано на підтвердження цього наступні докази:

зведення несучих та огороджувальних конструкцій, на підтвердження понесення таких витрат позивач надала: товарний чек №б/н від 12.10.2006 про купівлю блоків, на суму 52 232 грн 00 коп; товарний чек №12 від 07.06.2007 про купівлю цегли рядової М-100 та перемички брускової, загальна вартість якої 4 295, 00 грн; товарний чек №б/н від 14.07.2007 про купівлю цегли M75 на суму 1295 грн 00 коп; замовлення та розрахунок замовлення №2819/692 від 24.09.2007 щодо купівлі та встановлення вікон; накладну №2/10 від 02.10.2007, про купівлю пиломатеріалу обрізного на суму 34 200 грн 00 коп, що підтверджується накладною №2/10 від 02.10.2007, сплаченою і відпущеною на ім?я ОСОБА_7 (мама позивача); накладну №36 від 10.10.2008, про купівлю пиломатеріалу ОСОБА_7 (мама позивача) на суму 18 900, 00 грн;

підключення інженерних мереж, а саме: розроблення робочого проекту по газопостачанню житлового будинку та проведення робіт по газопостачанню житлового будинку, на підтвердження чого позивач долучила акт приймання виконаних будівельних робіт та договірною ціною, генпідрядник - ТОВ «ТД «Професіонал»;

виконання опоряджувальних робіт 1 поверху житлового будинку, а саме: купівля фарби, цементу, цвяхів, шліфувальної шкури, наждачного паперу, загальною вартістю 1752,00 грн, що підтверджується товарним чеком № 203 від 13.05.2008; купівля дюбелів на суму 992,70 грн, що підтверджується товарним чеком №407 від 17.06.2008, купівля суміші СТ «Церезіт» на суму 11780, 00 грн, що підтверджується товарним чеком №57 від 07.07.2008; купівля електродів та дюбелів на суму 191,00 грн, що підтверджується товарним чеком №18 08.08.2008, купівля дюбелів на суму 60,57 грн, що підтверджується товарним чеком №12 від 18.08.2008; купівля фарб, плит теплоізоляційних, клею, цвяхів, тощо на загальну суму 3531, 22 грн, що підтверджується видатковою накладною №897852 від 26.05.2009; купівля штукатурки, на загальну суму 3 306, 60 грн, що підтверджується видатковою накладною №5697 від 11.06.2009; купівля гіпсокартону на загальну суму 2703,60 грн, що підтверджується видатковою накладною № 897023 від 16.06.2009; купівля фарби, гіпсокартону та штукатурки на загальну суму 4880,67 грн, що підтверджується видатковою накладною №12324 від 20.09.2009; купівля гіпсокартону на суму 3 004, 00 грн, що підтверджується видатковою накладною №100500 від 05.08.2009; купівля фарби, клею, цементу та штукатурки на загальну суму 4217, 90 грн, що підтверджується видатковою накладною №9870 від 24.08.2009, купівля профілю, з`єднувачів, склосітки тощо на загальну суму 3 770, 88 грн, що підтверджується видатковою накладною №20258 від 20.06.2009;

виконання опоряджувальних робіт 2 поверху житлового будинку та благоустрою території, а саме: купівля дверей на суму 4 500 грн, що підтверджується товарним чеком №б/н від 10.07.2017, купівля лаку та барвників на суму 543,49 грн, що підтверджується чеком від 25.01.2017 р., купівля лаку та барвників на суму 544, 68 грн, купівля шпалер на суму 1 470, 00, що підтверджується чеком від 22.01.2017; купівля плитки на суму 911,70 грн, що підтверджується накладною від 13.05.2017, купівля профілів та стрічок на суму 1 986, 89 грн, що підтверджується чеком від 21.08.2016, купівля гіпсокартону на суму 819, 00 грн та на суму

655, 20 грн, що підтверджується чеками від 22.08.2016; купівля шпалер на суму 2 519, 00 грн, що підтверджується чеком від 04.12.2016, купівля шпаклівки, штукатурки тощо на суму 725,76 грн, що підтверджується чеком від 28.08.2016, купівля утеплювача на суму 486,00 грн, що підтверджується накладною №425 від 09.09.2016; купівля цементу на суму 465,00 грн, що підтверджується накладною №987 від 10.09.2016; купівля штукатурки декоративної на суму 4800, 00 грн, що підтверджується видатковою накладною №897 від 20.08.2016; купівля клею, цвяхів, тощо на суму 1 244, 98 грн, що підтверджується видатковою накладною №898752 від 15.07.2016; купівля фарби, вапна, цвяхів тощо на суму 2105,74 грн, що підтверджується накладною №12Cр від 05.08.2016; купівля саморізів, тощо на суму 622,15 грн, що підтверджується видатковою накладною №10894 від 10.10.2016; купівля дюбелів, з`єднувачів, тощо на суму 6341,42 грн, що підтверджується видатковою накладною №1500 від 30.08.2016.

Окрім цього, позивач вказала, що за період з 2006 року по 2017 рік за спільні кошти було спільно закуплено цемент, ґрунтовку, цвяхи тощо на суму 1251, 40 грн, що підтверджується видатковою накладною №78ЧЕ від 17.06.2010; утеплювач на суму 4 002,92 грн, що підтверджується видатковою накладною №250 від 8.07.2010; вапно, профілі, тощо на суму 3 767, 12 грн, що підтверджується видатковою накладною №825 від 25.07.2010; панелі пластикові на суму 3786,30 грн, що підтверджується видатковою накладною №18 від 15.04.2013; гіпсокартон, ґрунтовку, тощо на суму 2733,00 грн, що підтверджується видатковою накладною №8987 від 30.05.2013; електроди, цемент, тощо на суму 607, 57 грн, що підтверджується видатковою накладною №8754 від 18.08.2014; дюбелі, саморізи тощо на суму 438,94 грн, що підтверджується видатковою накладною №01ЧЕ від 01.06.2017; цемент, вапно на суму 755, 00 грн, що підтверджується видатковою накладною №765 від 14.06.2015; лак, на суму 1 985,00 грн, що підтверджується видатковою накладною №15002687 від 17.07.2017; підвіс, саморізи, тощо, що підтверджується видатковою накладною №1247895 від 24.07.2015; плитку на суму 107, 55 грн, що підтверджується видатковою накладною №Ppз/RV-0043182 від 23.05.2017.

На підтвердження витрат понесених позивачем на ремонт квартири долучено наступні докази: товарний чек №б/н від 02.08.2011 про купівлю шпалер, фарби, клею тощо на суму 2225,00 грн, товарний чек без номеру від 18.08.2011 про купівлю плитки, клею тощо на суму 2765,00 грн, замовлення №81 від 05.04.2017 на підтвердження встановлення вікон, договір на виконання робіт від 15.08.2011 на підтвердження виготовлення на замовлення позивача меблів, а саме кухню суперпрофіль, тумбу, купе на загальну суму 29850,00 грн.

Представник відповідачів просив не брати вказані докази до уваги та виключити з числа доказів, посилаючись на те, останні є неналежними та недопустимими, оскільки у частині доказів у графі від постачальника відсутні реквізити, підписи та (або) печатки постачальника, внаслідок чого неможливо ідентифікувати особу, яка брала участь в господарській операції та ставить під сумнів правдивість інформації у видаткових накладних щодо зафіксованої в них господарської операції.

15.03.2009 позивач отримала у позику кошти у сумі 7000,00 дол. США від ОСОБА_6

02.02.2011 позивач отримала у позику кошти у сумі 8000,00 дол. США від ОСОБА_6 , які зобов`язалась повернути до 02.02.2025.

Головне управління ДПС у Рівненській області на адвокатський запит №28 від 30.05.2023 надало інформацію про отримані доходи громадянкою ОСОБА_3 за період з 1 кварталу 2005 року по 1 квартал 2023 року відповідно до відомостей з ДРФО.

Згідно технічного паспорту на житловий будинок садибного типу з господарським будівлями та спорудами від 27.08.2014 №130, який розташований по АДРЕСА_1 виготовленого 27.06.2022 станом на 27.08.2014 КП «РОБТІ» РОР житловий будинок побудовано у 2010 році, прибудова у у 2013 році, погріб у 2010 році.

Актом готовності об`єкта до експлуатації підтверджується те, що будівельно-монтажні роботи розпочалися в червні 2007 році, а закінчилося 2010 року.

Відповідачу 1 надано право власності на житловий будинок та господарські будівлі, як власнику земельної ділянки на якій він розташований, що підтверджується рішенням Грушвицької сільської ради Рівненського району Рівненської області №62 від 30.06.2011.

06.07.2011 відповідач 1 зареєструвала за собою право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, загальною площею 154,00 кв.м., житловою площею 75,8 кв.м., що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно виконавчого комітету Грушвицької сільської ради від 30.06.2011 та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.

На виконання вимог ухвали Рівненського районного суду Рівненської області від 20.03.2025 про витребування доказів ГУ ДПС у Рівненській області надано інформацію згідно відомостей центральної бази даних ДРФО ДПС України про отримані доходи ОСОБА_2 за період з 4 кварталу 2005 року по 4 квартал 2017 року та про отримані доходи ОСОБА_1 за періоди з жовтня 2005 року по грудень 2009 року, з січня 2010 року по грудень 2014 року, з січня 2015 року по грудень 2015 року.

Обставини встановлені судом під час допиту свідків.

Судове засідання від 24.10.2023 року.

Допитаний свідок зі сторони позивача ОСОБА_8 , показав, що знає родину ОСОБА_9 більше ніж 10 років, адже має у Грушвиці дачу і є їхнім сусідом, а познайомились, коли ОСОБА_9 вже побудували будинок та займались прокладанням газопроводу. З родиною ОСОБА_9 склались хороші стосунки: ходили один до одного в гості, допомагали один одному. ОСОБА_8 допомагав сім`ї ОСОБА_9 будувати паркан та робити перестінки на другому поверсі будинку. Організаційні питання щодо цих робіт обговорював з ОСОБА_2 .. Також бачив, як родичі ОСОБА_9 , брати ОСОБА_10 допомагали будувати будинок. При цьому зазначив, що коли та хто привозив будматеріали не знає. З родиною ОСОБА_9 стосунки погіршились, коли почалась війна. ОСОБА_2 дорікав ОСОБА_8 про те, що той з Маріуполя, тому не знає, яка ситуація в родині зараз. Подружжя ОСОБА_9 жили на дачі разом, спільно вели господарство. ОСОБА_11 про розлучення подружжя стала несподіванкою, адже у сім`ї було все добре. Про причини розлучення не знає. Часто бачив як ОСОБА_10 працювала на городі, займалась квітами у дворі, хазяйнувала. Був період, коли ОСОБА_1 жила у місті, але іноді приїздила у Грушвицю. ОСОБА_12 та ОСОБА_13 проживали у Грушвиці, поки діти були малі, поки ОСОБА_10 була в декреті. Коли діти пішли у садочок/школу проживали у місті, а на літо приїздили до Грушвиці. Тому вважає, що сім`я проживала і у місті, і у Грушвиці.

Судове засідання від 24.10.2023 року.

Допитаний свідок зі сторони позивача ОСОБА_7 , яка є матір`ю ОСОБА_3 , показала, що до розлучення сім`ї її доньки, відносини з ОСОБА_14 та ОСОБА_15 були хорошими, спілкувались сім`ями, їздили в гості до подружжя і в квартиру і в Грушвицю. Відразу після весілля сім`я ОСОБА_9 не мала грошей на квартиру, тому вирішили будувати будинок на ділянці у Грушвиці, про що повідомили батькам. Так, родина позивача почала допомагати з будівництвом будинку, оскільки мала можливість виписувати будматеріали у селі на підприємствах, тобто допомагали не грошима, а готовими будматеріалами, які оплачували самостійно та фізично. Свідок вказала, що брат ОСОБА_16 столяр по професії, тому виконував у будівництві багато робіт, дуже часто бував у Грушвиці, інші родичі також допомагали (другий син свідка ОСОБА_17 , рідний брат свідка ОСОБА_18 , батько позивачки та інші родичі у селі). Брат ОСОБА_18 допомагав фізично та надавав будматеріали, які оплачував сам, давав колишньому чоловікові ОСОБА_12 талони на заправку машини, адже будматеріали знаходились у селі батьків позивача, а ОСОБА_13 приїздив та забирав їх. Подружжя ОСОБА_9 після одруження проживало окремо від свекрухи та часто їздили у Грушвиці (вихідні, відпустки, канікули у дітей). Чому після завершення будівництва будинку (2010 рік) подружжя ОСОБА_9 не переїхало у Грушвицю свідку - не відомо.

Судове засідання від 31.10.2023 року.

Допитаний свідок зі сторони відповідача ОСОБА_19 , який є сусідом по багатоквартирному будинку на АДРЕСА_5 , показав, що ОСОБА_1 запропонувала йому роботу по будівництву на купленій нею земельній ділянці у Грушвиці. Погодившись, весною з бригадою робітників почали будівництво та до осені збудували коробку будинку та зробили накриття. Будівельні матеріали привозила ОСОБА_1 , вона і здійснювала розрахунок з робітниками. Поки здійснювалося будівництво, бригада проживала на ділянці з понеділка по п`ятницю кожного тижня. Вказав, що інших людей на ділянці свідок не бачив.

Судове засідання від 31.10.2023 року.

Допитаний свідок зі сторони відповідача ОСОБА_20 , показала, що знає родину ОСОБА_9 , бо є їхньою сусідкою у Грушвиці (має там дачу). Вказала, що буває на дачі 1 раз на тиждень, влітку частіше. Коли почалось будівництво, то на ділянці часто бачила ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , на той час не знала чи ОСОБА_18 одружений. Однак згодом бачила, як ОСОБА_18 та ОСОБА_10 приїжджали в Грушвицю, допомагали на городі та по господарству. Був період коли ОСОБА_18 та ОСОБА_10 проживали у Грушвиці, а ОСОБА_1 у місті в квартирі.

Норми права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору та мотиви, з яких виходить суд при ухваленні рішення.

Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Пунктом 6 ч.1 ст.3 ЦК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах справедливості, добросовісності та розумності.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Вимогами ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст.12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.

Отже, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 принципу справедливості розгляду справи судом.

Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає.

Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.

Щодо вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю.

У справах позовного провадження факт проживання однією сім`єю, як і інші юридичні факти, належить до предмета доказування і підлягає встановленню при ухваленні судового рішення, якщо цей факт пов`язаний з будь-якими заявленими позовними вимогами. Суд зобов`язаний встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

В межах даної цивільної справи позивач просить встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в період з 2005 року по 2021 рік, як одну з правових підстав для визнання об`єктом права спільної сумісної власності житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , в результаті спільної праці, за спільні грошові кошти членів сім`ї.

За змістом ч.ч. 2, 4 ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбі. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї.

Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання, спільний побут і взаємні права й обов`язки (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №644/6274/16-ц).

Згідно з абз. 5 п. 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 № 5-рп/99 до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Таким чином, обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.

Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є ведення особами спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 30.09.2019 у справі № 554/14633/15-ц та від 21.03.2019 у справі № 461/4689/15-ц.

Встановлення факту проживання однією сім`єю передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних сім`ї. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування один про одного/надання взаємної допомоги тощо.

Наведені правові висновки суду повністю узгоджуються із правовими позиціями, викладеними у постанові Верховного Суду від 03.11.2022 у справі № 361/4744/19.

Належними і допустимими доказами проживання однією сім`єю можуть бути, зокрема, але не виключно: довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 15.07.2020 справі № 524/10054/16.

В ході розгляду судом встановлено, що позивач та відповідач 2 певний час до одруження та після одруження проживали в орендованій квартирі. Оскільки власник вирішив продати квартиру, сім`я ОСОБА_9 через відсутність іншого житла вимушена була переїхати в однокімнатну квартиру по АДРЕСА_3 , яка на праві власності належить відповідачам - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . В 2010 році відповідач 1 переїхала проживати в спірний житловий будинок, хоча в ньому не було проведено всіх ремонтних робіт. В 2011 році після народження другої дитини, сім`я ОСОБА_9 з двома дітьми переїхали проживати до спірного житлового будинку, а відповідач 1 переїхала проживати в квартиру по АДРЕСА_3 . Орієнтовно в період 2014 -2016 роках сім`я ОСОБА_9 з дітьми знову повернулася проживати у місто в квартиру по АДРЕСА_3 , а відповідач 1 переїхала до спірного житлового будинку. Після останнього переїзду сторони більше не обмінювалися житлом. До розірвання шлюбу сім`я ОСОБА_9 з дітьми часто перебували у спірному житловому будинку на вихідних та літніх канікулах, що в судових засіданнях також підтвердили свідки. Відповідач 1 всі переїзди обґрунтовувала тим, що враховувала інтереси та потреби сім`ї її сина ОСОБА_21 відповідача 2.

З наведеного вбачається, що сторони у справі в силу життєвих обставин проживали разом лише в період з 2007 року по 2010 рік. В інші періоди до 2021 року позивач з відповідачем 2 та їхніми дітьми сім`єю проживали в спірному житловому будинку, який на праві власності належить відповідачеві 1 лише у вихідні дні та на період літніх канікул, що в свою чергу спростовує факт постійного проживання разом з відповідачем 1 та ведення спільного побуту, а також наявність взаємних прав й обов`язків осіб, які об`єднуються для спільного проживання.

Долучені позивачем до матеріалів справи докази (товарні чеки, накладні, видаткові накладних та інше) на підтвердження понесених витрат на будівництво спірного житлового будинку та покази свідків позивача щодо залученості її родичів до будівництва, на думку суду стосуються інших правовідносин, ніж ті що є предметом розгляду даної цивільної справи, а тому в силу ст. 77 ЦПК України такі докази визнаються судом неналежними та не беруться до розгляду.

Відтак, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалась позивач, як на підставу своїх вимог, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх належність, достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позивач зі сім`єю фактично проживали за різними адресами з відповідачем 1, не вели спільного побуту та не мали характерних для сім`ї взаємних прав і обов`язків, суд приходить до висновку, що позовна вимога про встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в період з 2005 року по 2021 рік, у розумінні положень ст. 3 СК України, не підлягає до задоволення.

Щодо визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на майно.

Відповідно до ч. 4 ст.368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Враховуючи те, що в ході судового розгляду даної цивільної справи не встановлено факту проживання однією сім`єю ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в період з 2005 року по 2021 рік, суд приходить до висновку, що відсутні підстави вважати житловий будинок по АДРЕСА_1 об`єктом права спільної сумісної власності, а тому дана позовна вимога не підлягає задоволення.

Щодо позовних вимог про стягнення грошової компенсації понесених затрат на ремонт квартири.

Також в межах даної цивільної справи позивач просить стягнути з відповідача 2 на її користь компенсацію вартості частки в спільному майні подружжя у сумі 40000,00 грн.

Частина 1 ст. 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч.1 ст.69 СК України).

Частинами 1, 2 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Матеріалами справи підтверджується, що квартира по АДРЕСА_3 перебуває у власності по у відповідача 1 та відповідача 2.

Судом встановлено, що ремонт та заміна меблів (далі поліпшення житлових умов), у квартирі по АДРЕСА_3 зроблені у 2011 році.

Обґрунтовуючи розмір компенсації у сумі 40000,00 грн позивач зазначає, що це 60 % частки витрат на проведений ремонт, заміну меблів, оплату вартості робіт по опорядженню квартири. При цьому, вказує, що наведені поліпшення житлових умов проведено за рахунок коштів у сумі 8000,00 дол. США, отриманих у позику від ОСОБА_6 .

Позивач стверджує, що на ремонт квартири було витрачено 64590,00 грн, що еквівалентно 8000,00 дол. США, по курсу НБУ на відповідний рік.

На підтвердження понесених витрат до матеріалів справи позивачем долучено: товарний чек №б/н від 02.08.2011 про купівлю шпалер 10 м2, фарби, клею, ґрунту, шпаклівки, тощо на суму 2225,00 грн, товарний чек без номеру від 18.08.2011 про купівлю плитки, клею тощо на суму 2765,00 грн, замовлення №81 від 05.04.2017 на встановлення вікон, договір на виконання робіт від 15.08.2011 на підтвердження виготовлення на замовлення позивача меблів, а саме кухню суперпрофіль, тумбу, купе на загальну суму 29850,00 грн.

Дослідивши матеріали справи, суд зазначає, що позивачем на підтвердження дійсності понесених витрат долучено товарні чеки на загальну суму 4990,00 грн та оплату за виготовлення кухні суперпрофіль, тумби, купе на загальну суму 29850,00 грн, що в загальному складає 34840,00 грн.

При цьому, суд приходить до висновку про те, що долучений доказ, а саме замовлення №81 від 05.04.2017 на встановлення вікон, слід визнати неналежним та недопустимим доказом, оскільки відсутні документи, які підтверджують остаточну вартість замовлення та його оплату.

В силу ст. 60, 61 СК України, оплачені меблі та будівельні матеріалі (згідно товарних чеків б/н від 02.08.2011 та 18.08.2011) слід визнати об`єктом спільної сумісної власності колишнього подружжя ОСОБА_3 та відповідача 2.

Оскільки наведені покращення були проведені в квартирі, яка належить на праві власності відповідачам, позивач відповідно до ст.62 СК України має право на стягнення компенсації.

Суд зазначає, що така компенсація може бути стягнута лише у розмірі, який доведено належними, допустимими та достовірними доказами у справі.

Враховуючи вище наведене, суд приходить до висновку, що позовна вимога позивача щодо стягнення компенсації вартості частки в спільному майні подружжя у сумі 40000,00 грн підлягає частковому задоволенню у розмірі 17420,00 грн, виходячи із доведеної у суді суми витрат, які склали 34840,00 грн.

Щодо боргових зобов`язань позивача.

Судом встановлено, що позивач отримала в позику у березні 2009 та в лютому 2011 року від ОСОБА_6 позику у розмірі 7000,00 дол. США та 8000,00 дол. США.

Згідно із ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У ч. 1 ст. 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.4 ст.64 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Тлумачення ч. 4 ст. 65 СК України свідчить, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника). Тобто, на рівні закону закріплено об`єктивний підхід, оскільки він не пов`язує виникнення обов`язку другого з подружжя з фактом надання ним згоди на вчинення правочину. Навіть якщо другий з подружжя не знав про укладення договору він вважатиметься зобов`язаною особою, якщо об`єктивно цей договір було укладено в інтересах сім`ї та одержане майно було використано в інтересах сім`ї. Такий підхід в першу чергу спрямований на забезпечення інтересів кредиторів. Той з подружжя, хто не був учасником договору, не може посилатися на відсутність своєї згоди, якщо договір було укладено в інтересах сім`ї. Аналогічний висновок зроблено і Верховним Судом України в постанові від 19.06.2013 у справі № 6-55цс13.

Так, суд звертає увагу, що зі змісту договору позики на суму 8000 дол. США випливає, що стороною договору є ОСОБА_3 . Водночас, будь - яких відомостей та доказів на підтвердження того, що відповідачі, а саме відповідач 2 були обізнані про укладення вказаного договору позики, не заперечували проти такої позики, а також, що ці кошти, ОСОБА_3 використала в інтересах сім`ї, зокрема для ремонту квартири АДРЕСА_4 , матеріали справи не містять, а відтак висновок, що внаслідок укладення ОСОБА_3 договору позики виникло зобов`язання в інтересах сім`ї є не правильним. Аналогічний висновок щодо боргового зобов`язання на суму 7000,00 дол. США.

Водночас, перебування ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на час укладення договору позики у зареєстрованому шлюбі не є безумовною підставою для покладення на іншого з подружжя. який не був позичальником за договором позики, обов`язків визначених договором позики щодо повернення суми боргу, оскільки за таких умов підлягає доведеність укладення договору в інтересах сім`ї та використання отриманих у борг грошей в інтересах сім`ї.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд постанові від 15.12.2021 у справі №205/4616/15-ц.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Згідно зі ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані із витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ухвали Рівненського районного суду Рівненської області 03.07.2023 позивач звільнена від сплати судового збору.

Оскільки позов ОСОБА_3 задоволено частково, тож судовий збір, який підлягає стягненню з відповідача 2 в дохід держави становить 467,55 грн (1073,60 *17420,00/40000,00).

Іншу частину слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України у розмірі 10822,65 грн.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 247, 258, 259, 264, 265, 268, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_3 в своїх інтересах та в інтересах непоповнолітніх ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності на майно, стягнення грошової компенсації задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 компенсацію вартості частки в спільному майні подружжя у сумі 17420,00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 у дохід держави судовий збір в сумі 467,55 грн.

Судовий збір в розмірі 10822,65 грн компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони справи:

позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_8 , місце проживання: АДРЕСА_3 ;

відповідач 1: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 ;

відповідач 2: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Суддя Гладишева Х.В.