Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа №936/1215/25
Провадження №2/936/299/2025
29.09.2025 селище Воловець
Воловецький районний суд Закарпатської області в складі судді Софілканич О.А., за участю секретаря судового засідання Щербей А.Є., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,
В С Т А Н О В И Л А:
04.09.2025 ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом.
Позов мотивовано тим, що сімейне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на шлюб та сім`ю, відсутнє взаємопорозуміння. Шлюбні стосунки фактично припинились, спільне господарство не ведеться, шлюб існує лише формально. Неповнолітніх дітей від шлюбу немає, однак відповідач відмовляється розривати шлюб в органах ДРАЦС. У зв`язку з чим, позивач просить суд шлюб між нею та відповідачем розірвати, прізвище після розірвання шлюбу не змінювати.
08.09.2025 постановлено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, в позовній заяві міститься клопотання про слухання справи без її участі, позов підтримує, примирення вважає неможливим.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав заяву, з якої вбачається визнання позову у повному обсязі та клопотання про розгляд справи без його участі.
У зв`язку з неявкою всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося у відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України.
Всебічно дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 05.06.1999 року сторони уклали шлюб, зареєстрований у виконкомі Гукливської сільської ради Воловецького району, Закарпатської області, актовий запис №3 (Свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 від 05.06.1999).
Неповнолітніх дітей від шлюбу немає, однак відповідач відмовляється оформити розірвання шлюбу в органах ДРАЦС, у зв`язку з чим у позивачки виникла необхідність у захисті своїх прав в судовому порядку.
Чинним законодавством України передбачено право подружжя на розірвання шлюбу за позовом одного із них на підставі рішення суду: зокрема, положеннями ч.2 ст.104, ч.3 ст.105, ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України (далі СК України).
Частинами 3, 4 ст.56 СК України встановлено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
Згідно з ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.
Відповідно до ст.111 СК України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В даному випадку, сторони вважають неможливим продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобов`язати їх прийняти заходи до примирення.
На підставі статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх неповнолітньої дитини, що мають істотне значення.
Згідно з п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", шлюб може бути розірвано у судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.
Подружні стосунки між сторонами припинені по причині розбіжностей характерів та різних поглядів на життя, відсутністю взаєморозуміння, що в цілому призвело до втрати почуття любові та довіри один до одного та припинення шлюбних відносин, у зв`язку з чим позивачка звертається до суду з даним позовом про розірвання шлюбу.
Оскільки, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач позов визнав, то відповідно, відмова в розірванні шлюбу може мати ознаки примушення до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим.
Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Таким чином, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, вивчивши обґрунтування заявлених позовних вимог, з урахуванням визнання позову відповідачем, суд доходить висновку, що шлюб між сторонами не може бути збережений, оскільки факти, викладені у позовній заяві свідчать про те, що шлюб фактично припинився, спільне життя подружжя і збереження сім`ї стало неможливим, шлюбні стосунки сторони не підтримують, а формальне існування шлюбу обмежує особисту свободу позивачки та порушує її особисті інтереси, що мають істотне значення.
Статтею 113 Сімейного кодексу України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.
Заяви про відновлення дошлюбного прізвища від позивачки не надходило.
Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу.
На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути судовий збір у сумі 1211 гривень 20 копійок.
Керуючись статтями 141, 258,259, 263-265, 273, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, ст.105, 110, 112 Сімейного кодексу України, суд
У Х В А Л И В:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.
Шлюб, зареєстрований 05.06.1999 року у виконкомі Гукливської сільської ради Воловецького району, Закарпатської області, актовий запис №3 - розірвати.
Прізвище позивачки ОСОБА_1 після розірвання шлюбу не змінювати.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1211 гривень 20 копійок.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне найменування сторін:

позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

відповідач: ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя Софілканич О.А.