Справа №:755/3940/24
Провадження №: 2/755/104/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" вересня 2025 р. м. Київ

Дніпровський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Коваленко І.В.,

за участі секретаря судового засідання - Грищенко С.В.,

учасники справи:

представник позивача - адвокат Іванов А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Дніпровського районного суду міста Києва, клопотання представника відповідача - адвоката Спиридонова О.В. про закриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інтайм Фінанс», Орган опіки та піклування в особі Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, про витребування майна з чужого незаконного володіння,-

в с т а н о в и в:

В провадженні Дніпровського районного суду міста Києва, на стадії розгляду справи по суті, перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інтайм Фінанс», Орган опіки та піклування в особі Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, про витребування майна з чужого незаконного володіння.

12.06.2025 року до канцелярії суду (Вх.№33877) та одночасно через систему «Електронний суд» (Вх.№33862) надійшло клопотання представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Спиридонова Олега Володимировича про закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Клопотання обґрунтоване тим, що предметом спору у даній справі є матеріально-правова вимога позивачки до відповідачів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про витребування з їхнього незаконного володіння жилої квартири АДРЕСА_1 (надалі по тексту - спірна квартира), яка раніше належала їй на праві власності. В обґрунтування позову зазначає, була власником спірної квартири на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Маловацькою Н.А. 10.12.2014 за реєстровим № 1459, право власності на яку зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 10.12.2014, номер запису про право власності - 8012222. Однак, як стверджує представник відповідачів, матеріали позовної заяви не містять будь-яких доказів, в розумінні гл. 5 «Докази та доказування» на підтвердження вищезазначених обставин. Звертає увагу на те, що зі змісту Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна щодо об`єкта нерухомості майна від 27.02.2024 за № 367586148 убачається, що відомості про об`єкт нерухомості, а саме: квартири АДРЕСА_1 , у перелічених вище реєстрах - відсутні. Натомість, у Державному реєстрі речових прав містяться відомості двох об`єктів нерухомості за вказаною адресою, а саме: квартир АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , які належать на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 (4/5) та ОСОБА_3 (1/5), щодо повернення яких позивачкою вимоги у позові не заявляються. Отже, вимоги позивачки стосуються об`єкта нерухомості, якого, наразі, за параметрами спірної квартири не існує, позаяк за даними Інформаційної довідки володіння спірною квартирою державною реєстрацією не підтверджено. Із наведеного випливає, що на момент подання позову квартира АДРЕСА_1 як об`єкту цивільного права не існувало, тобто предмет спору був відсутній. Віндикаційним є позов власника про витребування свого майна від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Об`єктом віндикаційного позову є індивідуально-визначене майно, що збереглося в натурі, тобто те саме майно, яке попередньо вибуло з володіння власника. Якщо індивідуально-визначене (індивідуалізоване) майно не існує, то позивач має право лише на відшкодування завданої шкоди. Обґрунтовуючи дане клопотання, сторона відповідача посилалась на правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 18.09.2024 у справі № 751/1620/23, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.11.2021 у справі № 925/1351/19. Зазначав, що спірна квартира придбана ОСОБА_2 на електронних торгах, законність яких підтверджено рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 04.10.2021 у цивільній справі № 755/12274/20 за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Бандоли О.О., Державного підприємства «СЕТАМ», треті особи без самостійних вимог: ОСОБА_2 , ТОВ «ФК «Інтайм Фінанс», Дніпровська районна державна адміністрація (Служба у справах дітей та сім`ї) про визнання акту про проведення електронних торгів з реалізації нерухомого майна та свідоцтва про право власності на придбане на електронних торгах нерухоме майно недійсними, яким позивачці у задоволені зазначеного позову відмовлено (рішення в редакції постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у цій справі від 06.12.2023). На думку сторони відповідача, у позивачки взагалі відсутні юридичні підстави для витребування спірної квартири з володіння ОСОБА_2 , в обґрунтування чого посилався на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 19.03.2025 по справі № 753/23213/16, у постанові від 15.05.2019, справа № 285/3414/17, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 367/2022/15-ц. Тобто, на підставі частини другої статті 388 ЦК України майно не можна витребувати від добросовісного набувача тоді, коли воно було примусово реалізоване у порядку, встановленому для примусового виконання судових рішень.

24.09.2025 року (Вх№56487) через систему «Електронний суд» представник позивача - адвокат Іванов А.В. подав свої заперечення на клопотання представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Спиридонова О.В. про закриття провадження у справі, за змістом яких виклав свою позицію та наголошував на тому, що у даному випадку та обставина, що відповідачем придбане майне, примусово реалізоване у порядку, встановленому для примусового виконання судових рішень, та добросовісність набувача майна не є обставинами, які свідчать про відсутність спору між сторонами стосовно цього майна та унеможливлюють розгляд справи по суті. Від того, чи є володілець майна добросовісним / недобросовісним набувачем залежить можливість витребування майна з його володіння (ст. 388 ЦК), а наявність / відсутність цієї обставини встановлюється судом і підлягає оцінці поряд з іншими обставинами (належність витребуваного майна позивачу до моменту його примусового продажу у процедурі виконання судового рішення, волевиявлення позивача щодо вибуття майна з його власності) під час розгляду спору по суті. На думку сторони позивача, твердження відповідача про те, що позивачка звернулася до суду за відсутності спору підлягають відхиленню доводи відповідач, оскільки такі заявника про закриття провадження спростовуються матеріалами справи та процесуальними діями відповідача, який під час розгляду справи просив відмовити в задоволенні позову (заяви про закриття провадження, письмові пояснення представника відповідача). Сам факт звернення з позовом та заперечення проти його задоволення з боку відповідача справи переконливо доводить існування спору про право, який має бути вирішений судом з дотриманням принципів цивільного судочинства.

У судове засідання представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Спиридонов О.В. не з`явився, причини неявки, на які вказував представник у своїй заяві про відкладення розгляду справи, визнані судом необґрунтованими та неповажними.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Іванов А.В. у судовому засіданні заперечував проти повернення справи до стадії підготовчого провадження з підстав, викладених ним у письмових запереченнях.

Представник третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інтайм Фінанс» Максюк С.В., будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання, до суду не з`явився.

Вислухавши позицію представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Іванова А.В., дослідивши мотиви та підстави заявленого клопотання, вивчивши матеріали справи, доходить висновку про відсутність підстав для його задоволення, з огляду на таке.

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У статті 12 ЦПК України зазначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до частин першої та третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Верховним Судом у постанові від 23 грудня 2020 року у справі №522/8782/16-ц зазначено, що поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу ЄСПЛ до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Так, у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

За змістом цивільного процесуального законодавства під предметом спору розуміється об`єкт спірних правовідносин тобто благо, щодо якого виникає спір між позивачем та відповідачем.

Проте, поняття "юридичного спору" має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття "спір про право" (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття "спору про право" має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Предмет спору це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстави позову це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Тобто, правові підстави позову це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Логічно-граматичне тлумачення словосполучення "відсутність предмета спору" в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову.

Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникнення).

Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення за умови, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Подібного правового висновку Верховний Суд дійшов у постановах: від 10 квітня 2019 року у справі № 456/647/18 (провадження № 61-2018св19), від 13 травня 2020 року у справі № 686/20582/19-ц (провадження № 61-1807св20), від 09 вересня 2020 року у справі № 750/1658/20 (провадження № 61-9658св20), від 21 квітня 2021 року у справі № 199/9188/16-ц (провадження № 61-12504св20), від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20.

У даному випадку та обставина, що відповідачем придбане майне, примусово реалізоване у порядку, встановленому для примусового виконання судових рішень, та добросовісність набувача майна не є обставинами, які свідчать про відсутність спору між сторонами стосовно цього майна та унеможливлюють розгляд справи по суті.

Оскільки спір між сторонами не врегульовано та є невизначеність у правах і обов`язках сторін, суд не вбачає підстав, передбачених п. 2) ч. 1 ст. 255 ЦПК України для закриття провадження у справі, а тому відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про закриття провадження у справі.

З огляду на викладене, керуючись ст. ст. 247, 255, 260, 261, ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

У задоволенні клопотання представника відповідача - адвоката Спиридонова О.В., яке подане 12.06.2025 (вх.№33862, Вх.№33877), про закриття провадження у цивільній справі №755/3940/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інтайм Фінанс», Орган опіки та піклування в особі Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про витребування майна з чужого незаконного володіння - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Інформацію по справі можна отримати на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі інтернетhttp://dn.ki.court.gov.ua.

Повний текст ухвали суду складений 29.09.2025 року.

С у д д я :