Справа № 758/3592/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2025 року м. Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Петрова Д.В.,

при секретарі судового засідання Сідько І.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника адвоката Бриль Павла Олексійовича до Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-будівельна компанія «Управдом» про визнання заборгованості безпідставною,

У С Т А Н О В И В :

У березні 2025 року ОСОБА_1 в особі представника адвоката Бриль П.О. звернулася до суду із вищевказаною позовною заявою.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 04.07.2022 між ТОВ «ЖБК «Управдом» та ОСОБА_1 було укладено договір № 13.2/Б121/О про компенсацію (відшкодування) витрат на охорону.

Відповідно до пункту 5.1. Договору від 04.07.2022 № 13.2/Б121/0, цей договір набирає чинності з дати його укладення та діє до 4 липня 2023 року та вважається укладеним на кожен наступний календарний рік на тих самих умовах, якщо протягом 30-ти днів до дати його припинення, ні одна із сторін не заявить про намір припинити дію цього Договору чи переглянути його умови. В частині сплати ОСОБА_1 платежів за цим Договором та штрафних санкцій. Договір діє до повного погашення ОСОБА_1 наявного боргу та штрафних санкцій.

Відповідно до пункту 5.1. Договору від 04.07.2022 № 13.2/Б121/0, Договір може бути розірвано в односторонньому порядку за ініціативи однієї із Сторін, про що зацікавлена Сторона повідомляє іншу за 30-ть календарних днів до бажаної дати припинення дії Договору, яка повинна припадати на останній день місяця у якому споживалась послуга.

09.06.2023 року на поштову та електронну адресу відповідача представником позивача було скеровано повідомлення про розірвання договору від 4 липня 2022 р. № 13.2/Б121/0 про компенсацію (відшкодування) витрат на охорону в односторонньому порядку. Згідно даного Повідомлення: «Керуючись пунктом 5.2. Договору, вважати припинення дії Договору від 4 липня 2022 р. № 13.2/Б121/0 про компенсацію (відшкодування) витрат на охорону 31 липня 2023 року.».

Відповідач отримав повідомлення про розірвання договору від 04 липня 2022 р. № 13.2/Б121/0 про компенсацію (відшкодування) витрат на охорону в односторонньому порядку, про що свідчить відповідь (№ 148-06-23/2 від 27.06.2023 року) на повідомлення про розірвання Договору № 13.2/Б121/0 від 04 липня 2022 року.

В той же час, відповідач з серпня 2023 по лютий 2025 продовжує виставляти позивачу рахунки на оплату цих послуг і нараховувати заборгованість.

Таким чином, станом на лютий 2025 року відповідачем нараховано, на думку позивача безпідставної, заборгованості на суму 4 370,00 грн, що стало підставою для звернення позивача до суду.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 19.03.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

04.04.2025 від представника відповідача ТОВ «ЖБК «Управдом» на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву.

В обґрунтування своїх заперечень щодо заявлених позовних вимог представник відповідача зазначає, що станом на сьогоднішній день позивач постійно користується житлово-комунальними послугами, однак належним чином не здійснює за них оплату.

Окрім цього, відповідач зазначає, що повідомлення про розірвання Договору № 13/Б131/О про компенсацію (відшкодування) витрат на охорону в односторонньому порядку, відповідно до п. 5.2. Договору, сторона яка зацікавлена у розірванні Договору, повідомляє іншу сторону за 30 днів до дати припинення Договору, а відповідач зазначає, що дата повідомлення 08.06.2023, а тому Договір, на думку сторони відповідача мав бути припиненим з 08.07.2023, а тому відповідач вважав, що дане повідомлення про розірвання спільного договору було помилкове, а тому відповідач продовжував нарахування щодо надання послуги з охорони.

10.04.2025 від представника позивача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, 04.07.2022 між ТОВ «ЖБК «Управдом» та ОСОБА_1 було укладено договір № 13.2/Б121/О про компенсацію (відшкодування) витрат на охорону.

Відповідно до пункту 5.1. Договору від 04.07.2022 № 13.2/Б121/0, цей договір набирає чинності з дати його укладення та діє до 4 липня 2023 року та вважається укладеним на кожен наступний календарний рік на тих самих умовах, якщо протягом 30-ти днів до дати його припинення, ні одна із сторін не заявить про намір припинити дію цього Договору чи переглянути його умови. В частині сплати ОСОБА_1 платежів за цим Договором та штрафних санкцій. Договір діє до повного погашення ОСОБА_1 наявного боргу та штрафних санкцій.

Відповідно до пункту 5.1. Договору від 04.07.2022 № 13.2/Б121/0, Договір може бути розірвано в односторонньому порядку за ініціативи однієї із Сторін, про що зацікавлена Сторона повідомляє іншу за 30-ть календарних днів до бажаної дати припинення дії Договору, яка повинна припадати на останній день місяця у якому споживалась послуга.

09.06.2023 року на поштову та електронну адресу відповідача представником позивача було скеровано повідомлення про розірвання договору від 4 липня 2022 р. № 13.2/Б121/0 про компенсацію (відшкодування) витрат на охорону в односторонньому порядку. Згідно даного Повідомлення: «Керуючись пунктом 5.2. Договору, вважати припинення дії Договору від 4 липня 2022 р. № 13.2/Б121/0 про компенсацію (відшкодування) витрат на охорону 31 липня 2023 року.».

Враховуючи пункт 5.1. Договору від 04.07.2022 № 13.2/5121/0 та Повідомлення про розірвання договору від 04 липня 2022 р. № 13.2/Б121/0 про компенсацію (відшкодування) витрат на охорону в односторонньому порядку, Договір був припинений 31 липня 2023 року.

Згідно платіжної інструкції № 0.0..1 21.08.2023 представник позивача здійснив оплату за надання послуги за період 04.23 по 07.23, тобто здійснив оплату за послуги якими Позивач користувався під час дії договору.

У квитанції за серпень 2023 року вбачається відсутність заборгованості за Компенсацію послуг з охорони за попередні періоди.

Відповідач отримав повідомлення про розірвання договору від 04 липня 2022 р. № 13.2/Б121/0 про компенсацію (відшкодування) витрат на охорону в односторонньому порядку, про що свідчить відповідь (№ 148-06-23/2 від 27.06.2023 року) на повідомлення про розірвання Договору № 13.2/Б121/0 від 04 липня 2022 року.

В запереченні на відповідь на повідомлення про розірвання Договору N? 13.2/Б121/0 від 4 липня 2022 року (від 27.06.2023 N? 148-06-23/2), представник Позивача зазначив: «3 метою уникнення непорозумінь та можливих судових спорів, прошу врахувати, що договір від 4 липня 2022 р. N? 13.2/Б121/0 про компенсацію (відшкодування) витрат на охорону є припиним 31 липня 2023 року та не виставляти з 1 серпня 2023 року рахунок за послуги з охорони.»

В той же час, відповідач з серпня 2023 по лютий 2025 продовжує виставляти позивачу рахунки на оплату цих послуг і нараховувати заборгованість.

Таким чином, станом на лютий 2025 року відповідачем нараховано, на думку позивача безпідставної заборгованості на суму 4 370,00 грн, що стало підставою для звернення позивача до суду.

Відповідно до частини 1 статті 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини 2 статті 651 Цивільного кодексу України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до частини 3 статті 651 Цивільного кодексу України, у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до пункту 5.2. Договору від 04 липня 2022 року № 13.2/5121/0 про компенсацію (відшкодування) витрат на охорону, Договір може бути розірвано в односторонньому порядку за ініціативи однієї із Сторін, про що зацікавлена Сторона повідомляє іншу сторону за 30-ть календарних днів до бажаної дати припинення дії Договору, яка повинна припадати на останній день місяця у якому споживались послуги.

Отже, договір від 04.07.2022 № 13.2/Б121/0 про компенсацію (відшкодування) витрат на охорону був припинений (розірваний в односторонньому порядку) 31 липня 2023 року.

Разом із цим, за змістом статей 15 та 16 ЦК У країни кожна особа, яка звернулася до суду, має право на захист її майнового права чи інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини 2 статті 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.

Частиною шостою статті 19 Закону №1875-IV визначено, що особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.

За змістом статей 23,24 Закону № 1875-IV власник має право доручати повністю або частково розпоряджатися та управляти належним йому майном відповідно до закону та договору балансоутримувачу, який має право здійснювати функції утримання на балансі переданого йому за договором з власником майна та управляти ним, визначати порядок утримання, експлуатації та ремонту майна, і одночасно зобов`язаний забезпечити належні експлуатацію та утримання майна, що перебуває на його балансі.

Згідно з пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону №1875-IV споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Ці право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі №338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі №905/1926/16 (пункт 38), від 30 січня 2019 року у справі №569/17272/15-ц, від 4 червня 2019 року у справі №916/3156/17 (пункт 72), від 13 жовтня 2020 року у справі №369/10789/14-ц (пункт 7.37), від 26 січня 2021 року у справі №522/1528/15-ц (пункт 58), від 16 лютого 2021 року у справі №910/2861/18 (пункт 98), від 15 червня 2021 року у справі №922/2416/17 (пункт 9.1), від 22 червня 2021 року у справі №334/3161/17 (пункт 55), від 22 червня 2021 року у справі №200/606/18 (пункт 73), від 29 червня 2021 року у справі №916/964/19 (пункт 7.3)).

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права, примусове виконання обов`язку в натурі та припинення правовідношення (пункти 1, 5 і 7 частини другої статті 16 ЦК України).

Для належного захисту інтересу від юридичної невизначеності у певних правовідносинах особа може на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України заявити вимогу про визнання відсутності як права вимоги в іншої особи, що вважає себе кредитором, так і свого кореспондуючого обов`язку (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі №916/1415/19 (пункт 6.12) та від 26 січня 2021 року у справі №522/1528/15-ц (пункт 57)).

Велика Палата Верховного Суду у свої постанові від 26 жовтня 2021 року по справі №766/20797/18, провадження №14-137цс20, предметом якого також було визнання боргу безпідставним, його скасування та зобов`язання списати заборгованість, в той же час заборгованість в дійсній справі була за спожитий газ, дійшла висновку, що вимога про визнання боргу безпідставним є вимогою про визнання відсутності права відповідача донарахувати обсяг спожитого природного газу та відсутності обов`язку позивачки, який кореспондує вказаному праву, з оплати боргу, що виник унаслідок донарахування. Така вимога є ефективним способом захисту інтересу позивачки в юридичній визначеності у спірних правовідносинах.

Крім того, ефективним способом захисту прав позивачки є і вимога зобов`язати відповідача списати з її особового рахунку донараховану заборгованість за спожитий природний газ. Така вимога є вимогою про примусове виконання обов`язку в натурі (пункт 5 частини другої статті 16 ЦК України). Її можна заявити як разом із вимогою про визнання боргу безпідставним, так і окремо.

Задоволення вимоги зобов`язати постачальника списати з особового рахунку донараховану заборгованість може бути способом захисту права споживача на мирне володіння майном (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції). Якщо споживач не має наміру сплачувати борг (тому, що не згоден із його існуванням; тому, що постачальник пропустив позовну давність для стягнення боргу у судовому порядку, тощо), а постачальник і не списує борг з особового рахунку на вимогу споживача, і не звертається до суду за його стягненням, то споживач буде надалі одержувати від постачальника рахунки із зазначенням боргу. Таке відображення спірного боргу в особовому рахунку може спровокувати споживача на помилкову сплату коштів всупереч його волі.

Задоволення вимоги зобов`язати списати з особового рахунку споживача донараховану заборгованість унеможливить виставлення цим постачальником рахунків на суму боргу. Тоді як списання постачальником суми боргу з особового рахунку споживача на письмову вимогу останнього (у позасудовому порядку) не позбавляє постачальника права звернутися до суду з вимогою про стягнення боргу, якщо суд не визнав цей борг безпідставним.

При цьому, вимога про скасування боргу по суті є вимогою про припинення правовідношення (пункт 7 частини другої статті 16 ЦК України): якщо особа вважає, що її борг існує (тобто існує і правовідношення, змістом якого є право кредитора вимагати сплати боргу та кореспондуючий обов`язок боржника), вона може просити суд цей борг скасувати (тобто припинити зазначене правовідношення) з підстав, передбачених законом. Водночас у цій справі позивач вважає, що борг за вказані місяці відсутній.

Отже, враховуючи факт припинення (розірваний в односторонньому порядку) договору від 04.07.2022 № 13.2/Б121/0 про компенсацію (відшкодування) витрат на охорону 31 липня 2023 року, заборгованість нарахована відповідачем з серпня 2023 року по лютий 2025 року у розмірі 4 370 грн. є безпідставною, а відтак, позовна заява ОСОБА_1 в особі представника адвоката Бриль Павла Олексійовича до Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-будівельна компанія «Управдом» про визнання заборгованості безпідставною є такою, яка підлягає задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 12 800 грн, суд дійшов до наступних висновків.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Стаття 133 ЦПК України визначає види судових витрат і передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У свою чергу, одним з видів витрат, пов`язаних з розглядом справи є витрати на професійну правничу допомогу, які несуть сторони судової справи (крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави).

Суд зазначає, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову.

Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, ціну позову, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо - є неспівмірним.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Згідно із ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

З урахуванням наведеного, оцінюючи об`єктивно як складність цієї справи, враховуючи предмет спору, а також з огляду на приписи п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд вбачає наявність підстав для часткового задоволення заяви представника відповідача про стягнення з позивача у даній справі витрат на правничу допомогу, а саме у розмірі 5 000 грн, що відповідає критерію реальності та розумності, та є співмірним, виходячи зі складності, категорії справи, виконаних адвокатом робіт та наданих адвокатських послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією № 0166-2483-5576-7627 від 10.03.2025 про сплату судового збору у розмірі 1 211 грн 20 коп., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 17, 76-80, 259, 265, 273, 354, пунктом 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 в особі представника адвоката Бриль Павла Олексійовича до Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-будівельна компанія «Управдом» про визнання заборгованості безпідставною - задовольнити.

Визнати безпідставною заборгованість за особовим рахунком № ВПП051Б121 за адресою: АДРЕСА_1 , що нарахована ОСОБА_1 за період з серпня 2023 по лютий 2025 року у розмірі 4 370 грн за послугу «Компенсацію з послуг охорони».

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-будівельна компанія «Управдом» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-будівельна компанія «Управдом» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

-позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ;

-відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Житлово-будівельна компанія «Управдом», місцезнаходження: м. Київ, вул. Замковецька, буд. 102-А, н/п 37, .

Суддя Дмитро ПЕТРОВ