справа № 489/4919/25 провадження №2/489/2644/25
РІШЕННЯ

Іменем України

30 вересня 2025 року м. Миколаїв

Інгульський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Коваленка І.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів,

встановив:

У червні 2025 року позивач звернулась до суду з позовом в якому просить змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються на підставі рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 20.03.2023, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з всіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що вони з відповідачем записані батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 20.03.2023 шлюб між сторонами та розірвано та з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі у розмірі 5700,00 грн. з подальшою індексацією, починаючи з 16.02.2023 до досягнення дитиною повноліття. Позивач разом з сином перебувають у Польщі, крім того, син потребує постійного лікування та реабілітації, тому аліментів у визначеному судом розмірі не вистачає на утримання сина. При цьому, позивач як одержувач аліментів має право змінити спосіб їх стягнення, визначивши їх у частці від доходу відповідача. Відповідач має можливість сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частини від доходу, він є здоровим та працездатним чоловіком.

Представник відповідача надала до суду відзив на позовну заяву в якому заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі та просить відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування вказаної позиції у відзиві зазначено, що зміну способу стягнення аліментів з відповідача, позивач пов`язує зі збільшенням розміру аліментів, який позивачка зазначає як достатній (у розмірі 1/4 від доходу). Положення СК України передбачають, що в разі збільшення розміру аліментів позивачу необхідно довести погіршення його матеріального стану, покращення матеріального стану батька, що сплачує аліменти, довести недостатність розміру аліментів на утримання дитини. Розмір аліментів, встановлених рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 20.03.2023 вже перевищує розрахований державною розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 років до 18 років. Не зважаючи на встановлений судом розмір аліментів 5700,00 грн., стягнутих з відповідача на корить позивача, відповідач регулярно перераховував позивачу кошти в рахунок аліментів на утримання сина, що значно перевищує розмір встановлений судом, відповідач фактично щомісячно перераховував аліменти, що майже в 1,5 разі перевищує встановлений судом розмір. Позивач на підтвердила належними доказами, що встановлені за рішенням суду аліменти дійсно не вистачає на утримання сина. Позивач не надала жодного доказу, який би підтверджували розмір щомісячних витрат на сина, та що витрати на сина збільшились в порівнянні з 2023 роком. Надана позивачем копія консультаційного висновку від 18.03.2015 не підтверджує, що і зараз дитина проходить лікування, враховуючи дату висновку та необхідність повторного огляду через 6 місяців. Водночас позивач не подала суду належні та допустимі докази суттєвої зміни (покращення) матеріального стану платника аліментів, а також суттєвої зміни (погіршення) свого майнового стану як одержувача аліментів. Отже, з урахуванням викладеного, відповідач вважає, що відсутні підстави для зміни розміру та способу стягнення присуджених з відповідача аліментів на сина.

Також представник відповідача зазначила, що на утриманні відповідача знаходяться його батьки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,, які проживають в Польщі з грудня 2022 року. Відповідач сплачує за батьків орендну плату за квартиру, яку вони орендують на підставі договору про оренду , у розмірі 2500 злотих, що по курсу НБУ станом на дату подання відзиву на позов складає 27275,00 грн. Разом з батьками мешкає ї бабуся відповідача ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (мати ОСОБА_5 ). І батько відповідача і бабуся відповідача є особами з інвалідністю та знаходяться на постійному лікуванні. Крім того, відповідач 14.08.2024 уклав шлюб з ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ), яка має неповнолітню доньку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Отже на утриманні відповідача зараз знаходиться, окрім непрацездатних батьків, хворої бабусі, також дружина та її неповнолітня донька. Тобто фінансових стан відповідача, з моменту стягнення з нього аліментів на підставі рішення суду, не покращився з урахуванням викладених обставин. А позивач, звертаючись до суду та стверджуючи про те, що фінансовий стан відповідача покращився ні яким чином не підтверджує свої твердження. Посилаючись на викладене, просить відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою Інгульського районного суду міста Миколаєва від 24.06.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

У відповідності до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази та встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що сторони записані батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис №3020.

Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 20.03.2023 по справі №489/628/23 розірвано шлюб між сторонами та з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_3 щомісячно, у твердій грошовій сумі у розмірі 5700,00 грн. з подальшою індексацією, починаючи з 16.02.2023 до досягнення дитиною повноліття.

Згідно з Консультативним висновком Національної дитячої спеціалізованої лікарні «Охматдит» МОЗ України від 18.03.2015 ОСОБА_3 встановлено діагноз: невелике укорочення лівої нижньої кінцівки.

За змістом статті 18 Конвенції про захист прав дитини,прийнятої резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 та ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частино першою статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна,грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів ; 4) інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 182 СК України).

Частиною першою статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Відповідно до статей 183, 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина 3 статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статей 181, 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Такий висновок також узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 05.02.2014 у справі № 6-143цс-13.

В силу частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Із зазначених норм закону випливає, що зміна способу аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просила змінити спосіб стягнення аліментів у зв`язку зі збільшенням витрат на дитину.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі,мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (статті 12, 81, 89 ЦПК України).

Доказів того, що з березня 2023 року (з моменту ухвалення рішення суду по справі №489/628/23) по теперішній час змінився матеріальний або сімейний стан відповідача ОСОБА_2 суду надано не було.

Крім того, позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів, які б підтверджували збільшення витрат позивача на утримання неповнолітнього сина.

Наданий позивачем консультативний висновок щодо встановленого діагнозу ОСОБА_3 датований 18.03.2015, жодних належних та допустимих доказів щодо погіршення здоров`я останнього з моменту ухвалення судового рішення матеріали справи не містять.

Наданий позивачем доказ на польській мові (а.с. 12) суд не може прийняти до уваги, оскільки позивачем не надано суду належним чином (нотаріально) засвідченого перекладу на українську мову такого документу, а тому такий доказ не є допустимим в розумінні положень статті 78 ЦПК України.

Саме лише посилання позивача на зростання рівня витрат на дитину, не може бути підставою для задоволення позову, оскільки зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину, інфляційні процеси, не є підставою для зміни розміру стягуваних аліментів в розумінні статті 192 СК України, оскільки законодавцем, зокрема частиною другою статті184 СК України, передбачена індексація розміру аліментів, визначених судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі.

Слід також зазначити про те, що з тексту позову та доданих до нього документів не вбачається наявність достатніх обставин, які в силу закону можуть слугувати підставою для зміни розміру аліментів, адже позивачем не наведено конкретно з відповідним наданням доказів, які зміни матеріального або сімейного стану сталися у неї (у випадку їх погіршення) або у відповідача (у випадку їх поліпшення); погіршення або поліпшення здоров`я когось із них, або наявність інших випадків, передбачених цим Кодексом.

В свою чергу, суд також відхиляє посилання відповідача на те, що в нього на утриманні перебувають непрацездатні батьки, хвора бабуся, дружина та її неповнолітня донька, оскільки жодних належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин матеріали справи не містять.

При цьому суд вважає, що розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 є розумним і не суперечить чинному законодавству, інтересам сторін та неповнолітньої дитини і є більшим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Враховуючи, що належних та допустимих доказів наявності обставин зміни матеріального або сімейного стану сторін, їх стану здоров`я, інших обставин, які відповідно до статті 192 СК України є підставою для зміни способу стягнення аліментів та їх розміру, позивачем не надано, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Відповідно до пункту 3 статті 5 Закону України «Про судовий збір» ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору.

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Відповідно до частини сьомої статті 141 ЦПК України, якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Виходячи з викладеного, судові витрати зі сплати судового збору компенсуються за рахунок держави.

Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів відмовити.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Повний текст судового рішення складено 30.09.2025.

Суддя І.В.Коваленко