Справа № 944/4025/25
Провадження №2-о/944/374/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.09.2025 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Поворозника Д.Б.,

за участю секретаря судового засідання Климейко Л.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Яворові в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Яворівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Яворівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, у якій просить встановити факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця селища Івано-Франкове Яворівського району Львівської області, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 на тимчасово окупованій території України в м.Севастополі Автономної Республіки Крим.

Заяву обґрунтовує тим, що вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 в селищі Івано-Франкове Яворівського району Львівської області та її батьками є: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Крім неї, мати ОСОБА_4 народила ще трьох дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка проживає по АДРЕСА_1 ; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який до часу смерті проживав по АДРЕСА_1 та помер ІНФОРМАЦІЯ_6 ; ОСОБА_2 , який проживав в селищі Івано-Франкове до 1969 року, після чого разом з дружиною ОСОБА_7 виїхав на постійне місце проживання в Крим, пізніше брат розлучився та одружився з ОСОБА_8 , з якою проживав у АДРЕСА_2 . Після тимчасової окупації російською федерацією Автономної Республіки Крим, відносини з братом ОСОБА_2 фактично припинилися, щоб не наражати його на небезпеку. На початку 2025 року заявниці стало відомо, що її брат ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в м.Севастополі, де і похований. Знайомі переслали їй копії документів про смерть брата та фотографію його надмогильного пам`ятника. Мої покійні брати ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , як і я та сестра ОСОБА_10 , в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , набули права приватної спільної часткової власності по 1/4 частині на батьківський житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 . Після смерті брата ОСОБА_6 його частка права власності перейшла на ОСОБА_1 згідно Свідоцтва про право власності за заповітом. Коли заявниця звернулася до нотаріуса з приводу відкриття спадщини після смерті брата ОСОБА_2 щодо його частки в житловому будинку в сел. Івано-Франкове, то останній повідомив, що російське свідоцтво про смерть на території України являється недійсним. Метою встановлення факту смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в м.Севастопол, є відкриття спадкової справи та оформлення спадщини щодо спадкового майна у вигляді 1/4 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 01 серпня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.

В судове засідання ОСОБА_1 не прибула, однак подала заяву, у якій просить проводити розгляд справи за її відсутності, заяву підтримує та просить таку задовольнити.

В судове засідання представник заінтересованої особи Яворівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Яворівському районі Львівської області ЗМУ МЮ не прибув, подав до суду заяву про розгляд справи без участі представника, щодо рішення, прийнятого за наслідками розгляду заяви, покладається на розсуд суду.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників справи.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України у зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 24 вересня 2025 року, є дата складення повного судового рішення 29 вересня 2025 року.

Оцінивши доводи заяви, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 , зважаючи на таке.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, спадкоємцями майна ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_8 , являються: син- ОСОБА_6 , дочка- ОСОБА_10 , дочка- ОСОБА_1 , син- ОСОБА_2 .

ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 28 червня 1966 року, відповідно до якого батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 вказані: батько ОСОБА_3 , мати ОСОБА_4 ; свідоцтвом про народження.

Згідно з свідоцтвом про право на спадщину за заповітом серії ВВТ №431473, зареєстрованого в реєстрі за №4447, ОСОБА_1 на підставі заповіту, посвідченого Івано-Франківською селищною радою 03 квітня 1995 року за №145, є спадкоємцем 1/4 частини житлового будинку за АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_6 , чякий помер ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Також судом встановлено, що відповідно до довідки про смерть №958, виданої 30 чкрвня 2015 року, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Дана обставина також підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 30 червня 2015 року та фотографією на якій зображено надмогильний пам`ятник з надписом « ОСОБА_11 ».

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Згідно з ч. 2 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України у судовому порядку можуть бути встановлені також факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 318 Цивільного процесуального кодексу України у заяві повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 317 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.

Справи про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, розглядаються невідкладно з дня надходження відповідної заяви до суду.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Пунктом 5 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України №52/5 від 18 жовтня 2000 року передбачено, що підставою для проведення державної реєстрації смерті є лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о).

Згідно з ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі: 1) якщо заява надійшла після закінчення одного року з дня настання смерті; 2) встановлення у судовому порядку факту смерті; 3) звернення для реєстрації смерті особи, оголошеної судом померлою.

Вирішуючи дану справу, суд також бере до уваги Інформаційний лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про окремі питання застосування Закону України від 04 лютого 2016 року № 990-VІІІ «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України», в якому містяться роз`яснення стосовно того, що документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ у порядку статті 257-1 Цивільного процесуального кодексу України.

Питання щодо можливості використання як доказів у справі про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України документів, які видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на такій території, має вирішуватися з урахуванням загальних положень цивільного процесуального законодавства України щодо належності та допустимості доказів. Зокрема, належними відповідно до вимог ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 79 Цивільного процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Даючи оцінку допустимості таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, слід керуватись положенням ч. 2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Також суд враховує практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної сторони.

Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», Європейський суд з прав людини, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи наведену практику Європейського суду з прав людини, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України щодо повного і всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у їх сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території.

Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ у порядку ст. 317 Цивільного процесуального кодексу України.

З описаних вище доказів встановлено, що заявник просить встановити факт смерті її брата ОСОБА_2 , смерть якого настала ІНФОРМАЦІЯ_2 на тимчасово окупованій території України, а саме в м.Севастополі, що необхідно заявнику для оформлення спадщини.

Зважаючи на викладене вище, суд дійшов висновку, що надані в якості доказів акт про смерть, та фотосвітлини і не є документами встановленої форми про смерть, водночас вважаються доказами, які достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин, а саме настання смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 в м.Севастополі, що знаходиться на тимчасово окупованій території України.

Доказів, які б спростовували факт смерті ОСОБА_2 суду не надано, а іншого способу захистити свої права заявник не має.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 є громадянкою України, а її брат помер на території України, яка є тимчасово окупованою, та після його смерті заявник не може реалізувати своє право на спадщину, а також з метою захисту законних прав та інтересів заявника, суд дійшов висновку про задоволення заяви про встановлення факту смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в м.Севастополі.

Відповідно до ч. 4 ст. 317 Цивільного процесуального кодексу України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, підлягає негайному виконанню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 5, 12, 76-81, 247, 258-259, 263-265, 268, 317 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

вирішив:

Заяву задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця селища Івано-Франкове Яворівського району Львівської області, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , у віці 71 рік, на тимчасово окупованій території України в м.Севастополі Автономної Республіки Крим.

Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 430 Цивільного процесуального кодексу України допустити негайне виконання рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду безпосередньо до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги.

Повне найменування сторін:

заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ;

заінтересована особа - Яворівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Яворівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, , юридична адреса: 81000, Львівська область, Яворівський район, м. Яворів, вул. Львівська, 2.

Суддя Д.Б. Поворозник