Справа №:754/8182/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про повернення позовної заяви

"29" вересня 2025 р. Суддя Дніпровського районного суду міста Києва Хромова О.О., перевіривши матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 30 травня 2025 року відкрито провадження у справі, розгляд вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 08 липня 2025 року на 11 год. 00 хв.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 08 липня 2025 року на підставі частини першої статті 30 ЦПК України справу передано на розгляд до Дніпровського районного суду міста Києва за підсудністю.

В порядку автоматизованого розподілу справ між суддями заяву передано на розгляд судді Хромовій О.О.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 15 вересня 2025 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення недоліків - п`ять днів з дня отримання копії даної ухвали.

Підставами для залишення позову без руху визначено: 1) відсутність будь-яких доказів на підтвердження належності сторонам на праві власності автомобіля марки Hyundai моделі Accent,

2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , Vin-код НОМЕР_2 , а також гаражу № НОМЕР_3 в ГБК «Дачний» за адресою: просп. Алішера Навої, буд. 1-А, м. Київ, в тому числі відомостей, сформованих відповідно до абзацу 1 підпункту 1 пункту 56 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року № 1141, а саме: Інформації з Державного реєстру речових прав зареєстровані речові права, обтяження речових прав щодо об`єкта нерухомого майна - гаражу № НОМЕР_3 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , станом на дату звернення до суду, та актуальних відомостей про власників вказаного об`єкту нерухомого майна; 2) необґрунтованість ціни позову у зв`язку із відсутністю інформації про дійсну вартість спірного майна, визначену відповідно до вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»; 3) необхідність доплати різниці між фактично сплаченою сумою судового збору та визначено судом сумою судового збору.

Частиною п`ятою статті 272 ЦПК України передбачено, що учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Частиною одинадцятою статті 272 ЦПК України передбачено, що якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами.

Якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що її вручено й особі, яку він представляє (частиною сьома статті 272 ЦПК України).

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 272 ЦПК України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

При цьому, відповідно до частини шостої статті 272 ЦПК України, якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Відповідно до довідки про доставку електронного документа від 17 вересня 2025 року ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 15 вересня 2025 року про залишення позову без руху доставлено до електронного кабінету представника позивача - адвоката Моргуна Д.М., 17 вересня

2025 року о 15-55 год.

Таким чином, ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 15 вересня 2025 року про залишення позову без руху вручено позивачеві 17 вересня 2025 року.

Крім того, на виконання вимог статей 2, 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» ухвалу про залишення позову без руху від 15 вересня 2025 року внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень, а тому позивач у вільному доступі мав можливість ознайомитись з її змістом.

20 вересня 2025 року (вхід. від 22 вересня 2025 року № 55718) представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Моргун Д.М., через підсистему «Електронний суд» подав до суду заяву про усунення недоліків, у якій зазначив, що ухвалу про залишення позову без руху представником отримано 17 вересня 2025 року, водночас, представник не може підміняти собою сторону у провадженні. Позивач ухвалу від 15 вересня 2025 року не отримував, ознайомився із нею в офісі представника 19 вересня 2025 року о 18-00 год, тому строк на усунення недоліків відраховано з 20 вересня 2025 року.

Також представник зазначив, що провадження у справі уже відкрито Деснянським районним судом міста Києва, яким виконано вимоги частини другої статті 187 ЦПК України, тобто Дніпровський районний суд міста Києва мав прийняти справу до свого провадження на підставі частини другої статті 32 ЦПК України. Відкриття провадження у справі, прийняття позовної заяви до розгляду робить неможливим застосування попередньої стадії судового процесу, а саме - залишення позовної заяви без руху, повернення заяви чи відмови у відкритті провадження у справі. Суд не мав права та законних підстав повертатися на попередню стадію процесу, тобто залишати позовну заяву без руху. Наявні зауваження суду можуть бути виправлені сторонами у підготовчому процесі, відповідно до статті 198 ЦПК України, та застосувати наслідки, передбачені статтею 200 ЦПК України. У даному випадку порушено процесуальний порядок розгляду справи.

В ухвалі від 15 вересня 2025 року зроблено безпідставні висновки, зокрема, щодо того, що гараж є нерухомим майном. Однак, як видно із проведеного позивачем моніторингу цін, мова йде про наявний металевий каркас, що не може вважатися капітальною спорудою.

Ототожнення понять дійсної та ринкової вартості є помилковим, при постановленні ухвали судом не враховано понять споживчої вартості, балансової вартості, залишкової вартості, вартості ідентифікованих активів, тощо. Ринкова вартість це поняття, яке описує середню ціну на ринку, яка склалася у результаті багаторазових ринкових угод за певний період. Положення статті 80 ЦПК України не визначають за якими процедурами суддя або суд мають погодитися з тим, що ціна позову є правильною або відповідає дійсній вартості. Жодним нормативним актом не передбачено обов`язкової експертної оцінки для встановлення ціни позову. З огляду на положення статті 175 та 176 ЦПК України, ціна позову визначається вартістю майна і ціну позову увстановлює саме позивач, тому намагання примусити позивача до проведення оцінки чи інших експертиз засвідчує наявність особистої зацікавленості судді, це підтверджується відсутністю посилання на будь-які законодавчі акти, що вказують на тотожність понять дійсної та ринкової вартості.

У випадку коли визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи. Тобто, ціну позову визначає позивач, а невідповідність має бути очевидно, тобто разючою. Суд в підготовчому засіданні мав вказати на факт «очевидної невідповідності» і в рішенні встановити порядок розподілу судового збору.

Позивач підтвердив дійсну вартість витягами з Інтернету, із спеціального сайту продажів, щодо грошової суми майна за яку воно може бути продане в даному населеному пункті, виконав вимоги ЦПК України.

Поряд з цим, з урахуванням положень Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10, перевірка зарахування суми судового збору неможлива на подальших стадіях розгляду.

З огляду на викладене просив прийняти та розглянути позовні вимоги.

Вивчивши зміст заяви про усунення недоліків суд зазначає таке.

Статтею 175, 177 ЦПК України визначені основні вимоги до позовної заяви, які мають бути дотримані особами, які звертаються до суду за захистом своїх прав та інтересів шляхом пред`явлення позову до суду.

Пунктами 4, 5, 8 частини третьої статті 175 ЦПК України встановлено, що позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Також відповідно до вимог частини п`ятої статті 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Предметом спору у даній справі є такі об`єкти майна:

1)автомобіль марки Hyundai моделі Accent, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , Vin-код НОМЕР_2 ;

2)гараж № НОМЕР_3 в ГБК «Дачний» за адресою: просп. Алішера Навої, буд. 1-А, м. Київ.

Суд також враховує, що при вирішенні Деснянським районним судом міста Києва питання про передачу справи за підсудністю до Дніпровського районного суду міста Києва позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Моргун Д.М., не заперечували належність спірного гаражу до об`єктів нерухомого майна, проти передачі справи за підсудністю відповідно до положень частини першої статті

30 ЦПК України також не заперечували, ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 08 липня 2025 року про передачу справи за підсудністю не оскаржували.

Виходячи з положень частин одинадцятої, дванадцятої статті 33 ЦПК України, справа, розгляд якої розпочато одним суддею чи колегією суддів, повинна бути розглянута цим же суддею чи колегією суддів, за винятком випадків, що унеможливлюють участь судді у розгляді справи, та інших випадків, передбачених цим Кодексом.

У разі зміни складу суду на стадії підготовчого провадження розгляд справи починається спочатку, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Як зазначалося в ухвалі Дніпровського районного суду міста Києва від 15 вересня 2025 року позивачем не долучено будь-яких доказів на підтвердження належності сторонам на праві власності автомобіля марки Hyundai моделі Accent, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , Vin-код НОМЕР_2 , а також гаражу № НОМЕР_3 в ГБК «Дачний» за адресою: просп. Алішера Навої,

буд. 1-А, м. Київ. На необхідність надання таких документів про реєстрацію права власності будь-кого з членів подружжя на майно зауважено з огляду на необхідність встановлення дати та обставин набуття права власності на таке майно, його технічних характеристик та визначення вартості, що є передумовами здійснення поділу майна у судовому порядку.

Водночас, всупереч вимогам ухвали про залишення позову без руху позивачем та його представником не надано будь-яких доказів належності сторонам на праві приватної власності спірного майна, а саме автомобіля марки Hyundai моделі Accent, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , Vin-код НОМЕР_2 , та гаражу № НОМЕР_3 в ГБК «Дачний» за адресою: просп. Алішера Навої, буд. 1-А, м. Київ.

Також, всупереч вимогам ухвали про залишення позову без руху позивачем не надано відомостей про вартість спірного майна станом на дату звернення до суду, з урахуванням вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», визначену позивачем ціну позову не обґрунтовано.

Так позивачем вказано ціну позову - 399 750,00 грн.

Пунктом 2 частини першої статті 176 ЦПК України встановлено, що у позовах про визнання права власності на майно або його витребування ціна позову визначається вартістю майна.

Згідно із пунктами 22-26 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року

№ 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Згідно із пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику в справах за позовами про захист права приватної власності» вартість спірного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутності - за дійсною вартістю майна на час розгляду спору. Під дійсною вартістю майна розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості.

Отже, у позовах про визнання права власності на майно або його витребування ціна позову визначається дійсною вартістю цього майна. При цьому вартість майна - це грошова сума, за яку це майно може бути придбане у даній місцевості. Тягар доказування вартості майна несе позивач. В якості доказу вартості майна суду можуть бути подані договори купівлі-продажу цього майна, відомості про його залишкову балансову вартість, звіт про оцінку майна, витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно.

Якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи (частина друга статті 176 ЦПК України).

Відповідно частини другої статті 6 Закону України «Про судовий збір» у разі, якщо судовий збір сплачується за подання позовної заяви до суду в розмірі, визначеному з урахуванням ціни позову, а встановлена при цьому позивачем ціна позову не відповідає дійсній вартості спірного майна або якщо на день подання позову неможливо встановити точну його ціну, розмір судового збору попередньо визначає суд з подальшою сплатою недоплаченої суми або з поверненням суми переплати судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом у процесі розгляду справи.

Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ України у пункті 16 постанови № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» розмір судового збору за подання позовної заяви про визнання права власності на майно або його витребування визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру. При цьому суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом вимог ЦПК такий обов`язок покладається на позивача.

Проте, якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд. Остаточне визначення в процесі розгляду справи ціни позову (дійсної вартості спірного майна), а отже, і суми судового збору, здійснюється судом із наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору.

Системний аналіз вказаних норм права свідчить про те, що визначення ціни позову входить до предмета доказування у даному спорі і встановлюються судом під час розгляду справи по суті на підставі поданих учасниками судового процесу доказів, тобто, такі обставини є предметом доказування у справі та оцінки судом відповідно до положень статей 76 ЦПК України.

Зазначений висновок викладено у постановах Верховного Суду від 09 листопада 2022 року у справі №914/3659/21 та від 15 березня 2023 року у справі № 759/10375/19.

Таким чином, хоча встановлення ціни позову для визначення розміру судового збору в порядку частини другої статті 176 ЦПК України і належить до компетенції суду, проте здійснюється воно на підставі доказів, поданих сторонами.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Національного стандарту № 1 від 10 вересня 2003 року № 1440 «Загальні Засади оцінки майна і майнових прав» ринкова вартість - це вартість, за яку можливе відчуження об`єкта оцінки на ринку подібного майна на дату оцінки за угодою, укладеною між покупцем та продавцем, після проведення відповідного маркетингу за умови, що кожна із сторін діяла із знанням справи, розсудливо і без примусу.

Поняття «дійсна вартість майна» є за своїм змістом тотожним поняттю «ринкова вартість майна».

Дійсна вартість майна визначається відповідно до вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Відповідно до статті 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна, майнових прав (далі - оцінка майна) - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону (далі - нормативно-правові акти з оцінки майна), і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.

Документом, який підтверджує вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору є звіт про оцінку майна (стаття 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»). Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється печаткою та підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.

Строк дії звіту про оцінку майна не може перевищувати шість місяців з дати оцінки, про що зазначається в такому звіті (пункт 2 розділу ІV Порядку ведення єдиної бази даних звітів про оцінку, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 17 травня 2018 року за № 658).

Водночас, всупереч вимогам ухвали про залишення позову без руху позивачем не надано інформації про дійсну вартість спірного майна станом на дату звернення до суду, вимоги ухвали не виконано.

В ухвалі про залишення позову без руху суд також звертав увагу позивача, що долучені до позовної заяви паперові копії інформації з інтернет-платформ для розміщення оголошень про продаж майна не можуть слугувати доказами на підтвердження дійсної вартості майна станом на дату звернення до суду. Оголошення на таких платформах формуються у довільній формі, визначена продавцями ціна може значно відрізнятися від дійсної вартості такого майна, що обумовлюється рядом факторів. Водночас, долучені до позову документи жодним чином не відображають технічні характеристики спірного майна, інформацію про його стан, можливі пошкодження, фізичний знос, тощо. За вказаних обставин суд позбавлений можливості провести порівняння такого майна з об`єктами, що пропонуються до продажу та встановити відповідність визначеної позивачем ціни позову вартості спірного майна.

Оскільки позивачем не надано належних доказів на підтвердження реальної вартості майна на момент пред`явлення позову, то суд позбавлений можливості зазначити точну суму судового збору, яку слід сплатити, про що було зазначено в ухвалі про залишення позову без руху.

Згідно із частиною другою статті 176 ЦПК України, якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

З огляду на викладене судом встановлено, що позивачеві слід сплатити суму судового збору у розмірі 15 140,00 грн, що відповідає 5 розмірам прожиткового мінімуму на одну працездатну особу (максимальна ставка) або надати докази на підтвердження реальної вартості спірного майна на момент пред`явлення позову та виходячи з цього сплатити судовий збір згідно із вимогами наведеного законодавства України.

Судом встановлено, що позивачем долучено квитанцію про сплату судового збору від 14 травня 2025 року на суму 3 997,50 грн. Також в матеріалах справи міститься виписка від 15 травня 2025 року про зарахування суми судового збору у сумі 3 997,50 грн до Державного бюджету. Отже, різниця між фактично сплаченою сумою судового збору та визначеною судом сумою судового збору, становить 11 142,50 грн.

Водночас, всупереч вимогам ухвали про залишення позову без руху, позивачем доказів на підтвердження реальної вартості спірного майна на момент пред`явлення позову не надано, різницю між фактично сплаченою сумою судового збору та визначеною судом сумою судового збору, що складає 11 142,50 грн, не сплачено, відповідних платіжних документів не надано, вимоги ухвали не виконано.

Таким чином, всупереч вимогам ухвали про залишення позову без руху від 15 вересня 2025 року позивачем не надано доказів належності сторонам на праві власності спірного майна та відомостей про дійсну вартість такого майна станом на дату звернення до суду, визначену ним ціну позову не обґрунтовано, доказів сплати судового збору у встановленому законодавством порядку та розмірі або документів, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону, також не надано, вимоги ухвали не виконано, недоліки позовної заяви не усунуто.

Вказані недоліки позовної заяви є суттєвими і такими, що перешкоджають відкриттю провадження у справі до їх усунення.

Відповідно до частини третьої статті 185 ЦПК України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Частиною п`ятою статті 185 ЦПК України встановлено, що суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Прецедентна практика Європейського Суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Із цього приводу прецедентними є рішення Європейського Суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що позивач не усунув вказані в ухвалі недоліки, що є підставою для повернення позовної заяви позивачу, в порядку визначеному частиною третьою статті 185 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 175, 177, 185 ЦПК України, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, - вважати такою, що не подана, та повернути суб`єкту звернення.

Роз`яснити суб`єкту звернення, що повернення позову не перешкоджає повторному зверненню до суду, з урахуванням викладеного в даній ухвалі.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Цивільним процесуальним кодексом України. Ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 ЦПК України та в строки встановлені статтею 354 ЦПК України.

Суддя О.О. Хромова