У х в а л а

Іменем України

29 вересня 2025 року

м. Київ

Справа № 205/1851/23

Провадження № 61-7154ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження

за касаційною скаргою ОСОБА_1 (далі - скаржник), інтереси якого представляє адвокат Сустав Наталія Валеріївна (далі - адвокат),

на постанову Дніпровського апеляційного суду від 6 травня 2025 року

у справі за позовом ОСОБА_2 (далі - позивач) до скаржника за участю третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, - ОСОБА_3 , Соборного відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Дніпрі Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) - про визнання батьківства та

в с т а н о в и в :

1. У провадженні Ленінського районного суду м. Дніпропетровська перебуває справа за вказаним позовом. 21 вересня 2023 року цей суд ухвалив рішення, згідно з яким задовольнив позов і поклав судові витрати на позивача. У частині вирішення питання щодо судових витрат мотивував так: враховуючи обставини справи, судові витрати позивача на сплату судового збору й оплату експертного дослідження покладаються на нього.

2. 6 травня 2025 року Дніпровський апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою скасував рішення суду першої інстанції у частині покладення судових витрат; стягнув зі скаржника на користь позивача 1 073,60 грн судового збору та 9 738,21 грн витрат на оплату судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи. Мотивував так: враховуючи те, що позивач оплатив 9 738,21 грн за проведення судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи, що підтверджує платіжна інструкція № 0.0..1 від 12 червня 2023 року, і Ленінський районний суд м. Дніпропетровська 21 вересня 2023 року позовні вимоги задовольнив у повному обсязі, то відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судові витрати покладаються на скаржника.

3. 4 червня 2025 року адвокат в інтересах скаржника сформувала у системі «Електронний суд» касаційну скаргу (вх. № 17494/0/220-25 від 5 червня 2025 року), у якій просила скасувати зазначену постанову апеляційного суду в частині стягнення зі скаржника на користь позивача судових витрат. Мотивувала так: «право на відмову у відшкодуванні витрат належить до дискреційних повноважень суду та вирішується ним у кожному конкретному випадку з урахуванням встановлених обставин справи. Розподіл судових витрат належить саме до дискреційних повноважень суду» (див. постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 14 грудня 2021 року у справі № 922/676/21, від 8 квітня 2021 року у справі № 905/716/20, від 31 березня 2021 року у справі № 916/2087/18, від 10 грудня 2020 року у справі № 922/3812/19, від 5 вересня 2024 року у справі № 910/14283/21, від 9 вересня 2024 року у справі № 917/1957/23).

4. Верховний Суд вважає, що підстав для відкриття касаційного провадження немає.

4.1. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина перша статті 133 ЦПК України).

4.2. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи (пункт 2 частини другої статті 133 ЦПК України).

4.3. Розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів (частина шоста статті 139 ЦПК України).

4.4. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача (частина перша та пункт 2 частини другої статті 141 ЦПК України).

4.5. За обставинами справи № 676/1773/20 Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18 жовтня 2024 року встановив, що у тій справі суд першої інстанції постановив ухвалу, згідно з якою призначив у справі експертизу, тобто витрати на проведення останньої пов`язані з розглядом справи; отже, особа, яка звернулася з позовом, має право на відшкодування таких витрат.

4.6. 4 травня 2023 року Ленінський районний суд м. Дніпропетровська постановив ухвалу, згідно з якою призначив у цивільній справі № 205/1851/23 судово-медичну молекулярно-генетичну експертизу. 21 вересня 2023 року цей суд ухвалив рішення, згідно з яким, зокрема, задовольнив позов, врахувавши результати тієї експертизи. До апеляційного суду це рішення в означеній частині учасники справи не оскаржували. З огляду на це суд апеляційної інстанції, взявши до уваги рішення суду першої інстанції про задоволення позову та наявність платіжної інструкції № 0.0..1 від 12 червня 2023 року про оплату витрат на проведення зазначеної експертизи, правильно виснував, що такі витрати слід відшкодувати позивачеві за рахунок скаржника.

4.7. Верховний Суд не бере уваги аргументи скаржника щодо дискреційних повноважень суду під час вирішення будь-якого питання про відшкодування судових витрат. У постановах від 14 грудня 2021 року у справі № 922/676/21, від 8 квітня 2021 року у справі № 905/716/20, від 31 березня 2021 року у справі № 916/2087/18, від 10 грудня 2020 року у справі № 922/3812/19, від 5 вересня 2024 року у справі № 910/14283/21, від 9 вересня 2024 року у справі № 917/1957/23, які скаржник згадав у касаційній скарзі, Верховний Суд такого загального висновку без врахування обставин справи не формулював. У тих справах Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду тлумачив можливість здійснення дискреційних повноважень суду під час застосування приписів статті 124 Господарського процесуального кодексу України. Зазначені приписи стосуються попереднього визначення суми судових витрат. Тому такі висновки не можна брати до уваги під час застосування приписів статей 133, 139 і 141 ЦПК України для мети розподілу судових витрат у випадку задоволення позову.

4.8. За змістом пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

4.9. З огляду на викладене, беручи до уваги те, що Верховний Суд уже викладав у постановах висновки щодо застосування норм права у подібних спірних правовідносинах, про які йде мова у касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанцій у цій справі такі висновки врахував, колегія суддів вважає таку скаргу необґрунтованою. Тому відмовляє у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтями 260, 261, 394 ЦПК України, Верховний Суд

п о с т а н о в и в:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 6 травня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 за участю третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, - ОСОБА_3 , Соборного відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Дніпрі Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) - про визнання батьківства.

2. Копію ухвали надіслати особі, яка подала цю скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Судді Д. А. Гудима
Є. В. Краснощоков
П. І. Пархоменко