Роздільнянський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/2596/24

Номер провадження: 2/511/54/25

25 вересня 2025 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Гринчак С. І.,

секретаря судового засідання Полихи Ю.О.

за участю:

представника позивача Царюк М.З. (дистанційно)

представника відповідачів- адвоката Вечерової Є.М.

представника третьої особи: Служби у справах дітей Роздільнянської міської ради Подолінського О.М.

представника третьої особи: Органу опіки та піклування Роздільнянської міської ради Радіонової Д.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Роздільна Одеської області цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Служба у справах дітей Роздільнянської міської ради, Орган опіки та піклування Роздільнянської міської ради, ОСОБА_4 , про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстрації,

ВСТАНОВИВ:

І. Зміст позовної заяви.

Представник Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Укргазбанк» звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , в якій, в якій просили:

В рахунок погашення заборгованості, перед ПАТ АБ «Укргазбанк» за Кредитним договором № 217-08/11-35 від 12.06.2008 року, яка становить 49 661,13 долларів СІІІА, а саме: - заборгованість по кредити строкова у розмірі 0,00 дол. США; - заборгованість по кредиту прострочена у розмірі 24 333,11 дол. США; - заборгованість по процентах поточна у розмірі 0,00 дол. США; - заборгованість по процентах прострочена у розмірі 25 328,02грн. та заборгованість по пені в розмірі 798 951,45 гривень (пеня за несвоєчасне погашення кредиту в межах строку позовної давності у розмірі - 237 208,67 грн., заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів у розмірі 561 742,78 грн.), звернути стягнення на предмет іпотеки: - Двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , належну ОСОБА_1 , РНОКПГІ НОМЕР_1 , па підставі договору купівлі-продажу посвідченого 12.06.2008 року приватним нотаріусом Роздільнянського районного нотаріального округу Одеської області Івановою А.Й., за реєстровим № 1988, зареєстрованого 12.06.2008 року в КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» за № 45 в книзі 6, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів приватним нотаріусом Роздільнянського районного нотаріального округу Одеської області Івановою А.Й. 12.06.2008 року за №2956105, шляхом продажу з прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, визначивши початкову ціну на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

В подальшому з урахуванням уточнених та зменшених позовних вимог просили:

1. В рахунок погашення заборгованості, перед Публічним акціонерним товариством Акціонерний банк «Укргазбанк» за Кредитним договором №217-08/11-35 від 12.06.2008 року, яка становить 19 748,06 долларів СІІІА, а саме: заборгованість по кредиту прострочена у розмірі 19748,06 дол. США та заборгованість по пені в розмірі 18900,00 гривень, звернути стягнення на предмет іпотеки: - Двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , належну ОСОБА_1 , РНОКПГІ НОМЕР_1 , па підставі договору купівлі-продажу посвідченого 12.06.2008 року приватним нотаріусом Роздільнянського районного нотаріального округу Одеської області Івановою А.Й., за реєстровим № 1988, зареєстрованого 12.06.2008 року в КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» за № 45 в книзі 6, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів приватним нотаріусом Роздільнянського районного нотаріального округу Одеської області Івановою А.Й. 12.06.2008 року за №2956105, шляхом продажу з прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, визначивши початкову ціну на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

2. Виселити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з квартири АДРЕСА_2 ;

3. Зняти з реєстрації місця проживання у квартирі АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 :

4. Стягнути з ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ПАТ АБ "Укргазбанк" понесені судові витрати по справі.

В обґрунтування уточненої позовної заяви зазначає, що 12 червня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством акціонерним банком «Укргазбанк», правонаступником якого є ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО АКЦІОНЕРНИЙ БАНК «УКРГАЗБАНК», відповідно до Статуту, (надалі за текстом - Банк) та ОСОБА_1 (надалі за текстом - Позичальник) було укладено Кредитний договір № 217-08/П-35 (надалі за текстом - Кредитний договір).

Згідно Кредитного договору Позичальником було отримано кредит в сумі 35 000,00 доларів США (тридцять п`ять тисяч доларів США 00 центів), на придбання житлової нерухомості, а саме двокімнатної квартири (житловою площею 30,00 кв.м., загальною площею 49,6 кв.м.), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , зі сплатою 14,0% річних, з кінцевим строком повернення по 11.06.2033 року.

В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором Позичальником, відповідно до Договору іпотеки від 12.06.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Роздільнянського районного нотаріального округу Івановою А.Й., за реєстровим № 2010 (далі-Договір іпотеки), передано в іпотеку АБ «УКРГАЗБАНК» об`єкт нерухомості - двокімнатну квартиру житловою площею 30,00 кв.м., загальною площею 49,6 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 та належить Іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 12.06.2008 року приватним нотаріусом Роздільнянського районного нотаріального округу Одеської області Івановою А.Й., за реєстровим № 1988, зареєстрованого 12.06.2008 року в КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» за № 45 в книзі 6. (далі - Предмет іпотеки).

Позичальником було отримано кредитні кошти в сумі, що запитувалася, отже, Банком було виконано обов`язок з надання кредитних коштів Позичальнику, як це передбачено умовами Кредитного договору.

В свою чергу, відповідно до умов Кредитного договору, зокрема п. 3.3.1., Позичальник взяв на себе зобов`язання здійснити повернення кредиту та сплату процентів за його використання та всіх комісійних платежів у передбачені цим договором строки.

Відповідно до п. 3.3.3. Кредитного договору Позичальник зобов`язується здійснювати повернення суми кредиту на рахунок № НОМЕР_2 , відкритий в ОФ ВАТ АБ «Укргазбанк», щомісячно з 1-го по 10-те число кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, в розмірі, не меншому за 105, 00 доларів США.

Також відповідно до п. 3.3.4. Кредитного договору Позичальник зобов`язувався щомісячно, один раз на місяць, не пізніше 10-го числа місяця, наступного за місяцем користування кредитом, сплачувати проценти за користування кредитом, виходячи з 14.0 % річних на рахунок № НОМЕР_2 , відкритий в ОФ ВАТ АБ «Укргазбанк».

Згідно абз. 3 п.3.3.4. Кредитного договору Позичальник зобов`язується у разі виникнення простроченої заборгованості за кредитом сплачувати проценти за користування кредитними коштами, виходячи з процентної ставки, встановленої в п. 3.1.10 цього договору (15,0% річних), починаючи з дня виникнення простроченої заборгованості за кредитом.

Позичальником неналежним чином виконувався обов`язок щодо щомісячного погашення кредиту та процентів за користування кредитним коштами. Внаслідок такого порушення виникла прострочена заборгованість по кредиту.

В зв`язку з неналежним виконанням Позичальником умов Кредитного договору та наявністю кредитної заборгованості, яка мала тенденцію до зростання, Банк звернувся з позовом до суду про дострокове стягнення з Позичальника та Поручителя ОСОБА_4 , кредитної заборгованості.

10.04.2019 року Роздільнянським районним судом Одеської області було ухвалене рішення у справі № 511/2226/15-ц, яким було вирішено:

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , на користь Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» (01004, м. Київ, вул. Червоноармійська, 39, , МФО 320478) заборгованість за кредитним договором в сумі 24775,03 доларів США та 18900,40грн., з яких: заборгованість по кредиту строкова - 22995 доларів США; прострочена заборгованість за кредитом - 1567,95 доларів США; поточна заборгованість за процентами - 160,86 доларів США; прострочена заборгованість за процентами - 51,22 доларів США; пеня за невчасне погашення кредиту в межах строку позовної давності - 12856,72 грн; заборгованість по пені за невчасну сплату процентів - 6 043,68 грн.

Дане рішення суду не було виконане Позичальником/Поручителем в повному обсязі ні в добровільному, ні в примусовому порядку до теперішнього часу.

Оскільки рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 10.04.2019 року виконати не вдалося можливим, Банк звертається з позовом до суду про звернення стягнення на предмет Іпотеки в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за Кредитним договором № 217-08/П-35 від 12.06.2008 року, виселення та зняття з реєстрації мешканців.

Станом на 28.10.2024 року з урахуванням погашень заборгованість ОСОБА_1 за Кредитним договором № 217-08/П-35 від 12.06.2008 року складає 19748,06 доларів США та заборгованість по пені в розмірі 18 900,40 гривень.

ІІ. Процесуальні дії суду, заяви та клопотання сторін.

Ухвалою судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 22.08.2024 року відкрито провадження по даній справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с.84, т.1).

Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 17.09.2024 року до участі у справі залучено в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування Роздільнянської міської ради (а.с.109, т.1).

14.10.2024 року відповідач ОСОБА_1 подала відзив на позовну заяву разом з клопотанням про застосування строку позовної давності (а.с.115-124, 139-142, т.1)

30.10.2024 року через систему «Електронний суд» представник позивача ОСОБА_6 повідомила суд про надіслання ПАТ АБ «Укргазбанк» засобами «Укрпошти» на адресу суду відповіді на відзив, клопотання про витребування доказів та уточнену позовну заяву зі зменшенням позовних вимог (а.с.208, т.1)

31.10.2024 року через систему «Електронний суд» представник позивача Царюк М.З. подала клопотання про витребування доказів, яким просила витребувати у Роздільнянського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Роздільнянському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батьків ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 . (а.с.222, т.1)

11.11.2024 на адресу суду від представника позивача ОСОБА_6 надійшли:

- відповідь на відзив (а.с.2-3, т.2)

- клопотання про витребування доказів (а.с.5, т.2)

- заява про зменшення позовних вимог, в якій просила з урахуванням погашень заборгованості, стягнути з ОСОБА_1 за Кредитним договором №217-08/П-35 від 12.06.2008 року складає 19748,06 доларів США та заборгованість по пені в розмірі 18 900,40 гривень (а.с.6-10).

26.11.2024 року від відповідача 1 - ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву датований 26.11.2024р. (а.с.51-56, т.2).

27.11.2024 року через систему «Електронний суд» від представника третьої особи - Роздільнянської міської ради Одеської області, надійшли письмові пояснення щодо заявлених вимог та відзиву (а.с.57-60, т.2)

27.11.2024 року через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшло клопотання про витребування доказів (а.с.64, т.2)

Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 27.11.2024 року витребувано з відділу «Центр надання адміністративних послуг Роздільнянської міської ради» витяг з реєстру територіальних громад відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.71-72, т.2).

02.12.2024 року через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшло клопотання про витребування доказів (а.с.76, т.2)

03.12.2024 року на адресу суду з відділу «Центр надання адміністративних послуг Роздільнянської міської ради» надійшла витребувана інформація (а.с.75, т.2)

19.12.2024 року на адресу суду від відповідача 1 - ОСОБА_1 надійшло клопотання про долучення до справи доказів (а.с.82, т.2)

Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 19.12.2024 року витребувано з Роздільнянського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Роздільнянському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса): повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , із зазначенням відомостей про батьків (а.с.93-94, т.2).

07.01.2025 року на адресу суду надійшла витребувана інформація (а.с.97,98, т.2).

23.01.2025 року через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшло клопотання про залучення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є матір`ю малолітнього, що виступає у справі одним із відповідачів, законним представником малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.99-100, т.2)

24.01.2025 року на адресу суду надійшли письмові пояснення відповідача 2 ОСОБА_7 з додатками доказів на підтвердження зміни прізвища відповідача (а.с.106-111, т.2)

Протокольною ухвалою суду від 20.02.2025 року, на підставі наданих документів, відповідача ОСОБА_5 , у зв`язку зі зміною прізвища, в подальшому йменувати за прізвищем ОСОБА_2 (а.с.125-126, т.2)

Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 20.02.2025 року залучено в якості законного представника ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 його мати відповідача ОСОБА_2 (а.с.128-129, т.2).

18.03.2025 року на адресу суду надійшло клопотання відповідача 1 ОСОБА_1 по залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача щодо предмету позову (а.с.137-139, т.2)

Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 20.03.2025 року залучено до участі у справі за позовною заявою Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Служба у справах дітей Роздільнянської міської ради, Орган опіки та піклування Роздільнянської міської ради, про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстрації, в якості третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_4 (а.с.148-149, т.2).

11.04.2025 року на адресу суду надійшла заява адвоката АО «Експонента» - Вечерової Є.М. про вступ у справу в якості представника відповідачів на підставі укладених договорів про надання правничої допомоги від 04.04.2025 та 10.04.2025 року (а.с.152, т.2)

23.05.2025 року через систему «Електронний суд» від представника відповідачів адвоката Вечерової Є.М. надійшли заяви про застосування до позову строку позовної давності та письмові пояснення щодо її позиції, як представника стосовно кожного з відповідачів (а.с.167,173,178-180,199-201, 226-228, т.2)

Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 26.05.2025 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.251-252, т.2)

ІІІ. Позиція учасників судового провадження

Представник позивача Царюк М.З., діюча на підставі довіреності (у порядку передоручення) від 16.10.2024 року, перебуваючи в судовому засіданні в режимі відеоконференції на підставі ухвали судді від 21.10.2024 року, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» з врахуванням уточненої позовної заяви від 11.11.2024 року, підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити та надала пояснення що відповідають змісту позовної заяви.

В судове засідання відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та його законний представник ОСОБА_2 , повідомлені належним чином про час, дату та місце проведення судового розгляду, не прибули.

В судовому засіданні представник відповідачів адвокат Вечерова Є.М., діюча на підставі Ордерів ВН №1487140 від 09.04.2025 року, ВН №1487139, ВН №1487139 від 10.04.2025 року, зазначила, що Відповідачі пред`явлені до них позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстрації не визнають в повному обсязі та надала наступні пояснення:

Щодо позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки наголосила на тому, що, по-перше, Банк звернувся до суду з позовом поза межами строків позовної давності, про застосування якої заявили відповідачі в окремій заяві, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Так, відповідно до п.3.1.6. договору іпотеки від 12.06.2008 р., Іпотекодержатель (позивач) зокрема має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку одноразової чи неодноразових прострочок Позичальником сплати процентів за користування кредитними коштами, неповернення кредиту Іпотекодержателю. При цьому Іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання строку виконання зобов`язання по кредитному договору.

За умовами п.6.1. договору Іпотеки Іпотекодержатель набуває право звернути стягнення та реалізувати предмет іпотеки у разі невиконання або неналежною виконання Позичальником умов кредитного договору.

Згідно п.7.10 договору Іпотеки від 12.06.2008 р., «....Строк позовної даності (крім вимог про стягнення неустойки) за цим договором становить три роки у відповідності до чинного законодавства України».

У серпні 2015 р. банк скористався своїм правом на дострокове стягнення всієї заборгованості за кредитним договором, звернувшись до Роздільнянського районного суду Одеської області із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором №217-08/11-35 від 12.06.2008 р. в сумі 24775,03 доларів США та 18900,40 гривень, який рішенням від 10.04.2019 р. у справі №511/2226/15-ц задоволено у повному обсязі.

Використовуючи своє право згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, шляхом пред`явлення позову про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором банк змінив строк виконання зобов`язання з 11.06.2033 р. на серпень 2015р.

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.Отже, з серпня 2015 року у кредитора виникло право на звернення до суду із позовом для захисту своїх порушених прав щодо звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Таким чином, перебіг строку позовної давності за вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки розпочався із серпня 2015 р. (тобто із моменту пред`явлення позову за основним кредитним зобов`язанням у справі №511/2226/15-ц ) і закінчився у серпні 2018 р.

Пункт 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України набув чинності лише 02 квітня 2020 року. Отже на момент набрання чинності змін до ЦК України щодо продовження позовної давності під час дії карантину позовна давність до вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки вже спливла, а тому дана вимога не підлягає задоволенню (аналогічна правова позиція щодо рахування строків позовної давності за вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки представлена у Постанові ВС у складі колегії судів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.04.2024 р справі №686/24673/21).

По-друге, слід звернути увагу на той факт, що «...не може бути звернене стягнення на майно, що віднесене до об`єктів житлового фонду, що є предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення виконання зобов`язань фізичної особи (позичальника) за кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника, за умови, що в позичальника у власності немає іншого нерухомого житлового майна» (п.2 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо мараторію на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»). Аналогічна правова позиція представлена у Постанові Великої Палати ВС від 19.05.2020 р. у справі №644/3116/18.

Щодо позовних вимог про виселення, то Відповідачі наполягають на тому, що позовні вимоги про виселення не підлягають задоволенню, оскільки предмет іпотеки, а саме: двокімнатна квартира житловою площею 30 кв.м., загальною площею 49,6 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 частково була придбана за власні кошти позичальника ( ОСОБА_1 ).

В даному ключі звертаємо увагу суду на ту обставину, що не відповідає дійсності викладена у позові та у заяві про зменшення позовних вимог інформація про те, що «....згідно Кредитного договору Позичальником було отримано кредит у сумі 35000 доларів США. На справді ж сума кредитних коштів становила 31500 доларів США (еквівалент у гривні 152 875, 80 грн.), що може бути підтверджено п.1.1. кредитного договору від 12.06.2008 р. та копією квитанції банку про видачу готівки від 12.06.2008 р., копія якої додається до письмових пояснень у справі. Повна ж вартість спірної квартири, згідно п.2 договору купівлі-продажу квартири від 12.06.2008 р. становить 170000 грн., із яких 4853,20 грн. це особисті кошти позичальника, які ним було сплачено до підписання договору, а решта суми 152875,80 (31500 доларів США) - це кредитні кошти, надані Банком.

За таких обставин вважати спірну квартиру придбаною за рахунок кредиту банку, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного житлового приміщення не можна, а відтак і виселенню з такої квартири без надання іншого житлового приміщення відповідачі не підлягають (аналогічна правова позиція представлена у Постанові ВС у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 12.04.2021 р. у справі №310/2950/18). Тим більше, що у відповідачів, серед яких наявна неповнолітня дитина, відсутнє будь-яке інше житло на праві власності.

Щодо позовних вимог про зняття з реєстрації, ці позовні вимоги с похідними від усіх інших позовних вимог в справі, а тому у разі відмови в задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення, дані вимоги також не підлягають задоволенню.

На підставі цього, представник відповідачів просила суд в задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

В судовому засіданні представник третьої особи: Органу опіки та піклування Роздільнянської міської ради Радіонова Д.А., діюча на підставі довіреності від 15.01.2025 року, позовні вимоги залишила на розсуд суду, відповідно до закону та як представник органу опіки та піклування Виконавчого комітету Роздільнянської міської ради вказала на те, що матеріалами справи підтверджено, що малолітній ОСОБА_3 під час укладення договору іпотеки не був зареєстрованим у спірній квартирі та не мав права користування нею, а тому враховуючи обставини справи, Орган опіки та піклування прийшов до висновку, що згода органу опіки та піклування на виселення та зняття з реєстраційного обліку малолітнього ОСОБА_3 , 2018 року народження, не потрібна, оскільки така згода надається лише у випадку, якщо дитина є власником (співвласником), або має право на користування жилим приміщенням, що відчужується.

В судовому засіданні представник третьої особи: Служба у справах дітей Роздільнянської міської ради Подолінський О.М. позовні вимоги залишив на розсуд суду.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову на стороні відповідача ОСОБА_4 , в судове засідання не прибув, повідомлявся належним чином, заяв, клопотань не подавав.

ІV. Фактичні обставини встановлені судом. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо аргументів наведених учасниками справи.

Заслухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завдання цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Згідно з ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

За вимогами ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Згідно ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (частина перша статті 611 ЦК України).

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 12 червня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством акціонерним банком «Укргазбанк», правонаступником якого є ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО АКЦІОНЕРНИЙ БАНК «УКРГАЗБАНК», відповідно до Статуту, (надалі за текстом - Банк) та ОСОБА_1 (надалі за текстом - Позичальник) було укладено Кредитний договір № 217-08/П-35 (надалі за текстом - Кредитний договір) (т.1, а.с.12-15).

Предметом Кредитного договору є надання відповідачці кредиту в сумі 35 000,00 доларів США (тридцять п`ять тисяч доларів США 00 центів) на строк з 12 червня 2008 р. по 11 червня 2033 року із сплатою процентів за користування кредитом виходячи з 14,0 % річних.

Згідно з умовами кредитного договору, Позичальник ОСОБА_1 зобов`язалася, зокрема відповідно до п. 3.3.1., Позичальник взяв на себе зобов`язання здійснити повернення кредиту та сплату процентів за його використання та всіх комісійних платежів у передбачені цим договором строки.

Відповідно до п. 3.3.3. Кредитного договору Позичальник зобов`язується здійснювати повернення суми кредиту на рахунок № НОМЕР_2 , відкритий в ОФ ВАТ АБ «Укргазбанк», щомісячно з 1-го по 10-те число кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, в розмірі, не меншому за 105, 00 доларів США.

Також, судом встановлено, що відповідно умов до п. 3.3.4. Кредитного договору Позичальник зобов`язувався щомісячно, один раз на місяць, не пізніше 10-го числа місяця, наступного за місяцем користування кредитом, сплачувати проценти за користування кредитом, виходячи з 14.0 % річних на рахунок № НОМЕР_2 , відкритий в ОФ ВАТ АБ «Укргазбанк».

Згідно абз. 3 п.3.3.4. Кредитного договору Позичальник зобов`язується у разі виникнення простроченої заборгованості за кредитом сплачувати проценти за користування кредитними коштами, виходячи з процентної ставки, встановленої в п. 3.1.10 цього договору (15,0% річних), починаючи з дня виникнення простроченої заборгованості за кредитом.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (частина перша статті 546 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до статті 1 Закону « Про іпотеку», іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Так, в забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором Позичальником, відповідно до Договору іпотеки від 12.06.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Роздільнянського районного нотаріального округу Івановою А.Й., за реєстровим № 2010 (далі-Договір іпотеки), передано в іпотеку АБ «УКРГАЗБАНК» об`єкт нерухомості - двокімнатну квартиру житловою площею 30,00 кв.м., загальною площею 49,6 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 та належить Іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 12.06.2008 року приватним нотаріусом Роздільнянського районного нотаріального округу Одеської області Івановою А.Й., за реєстровим № 1988, зареєстрованого 12.06.2008 року в КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» за № 45 в книзі 6. (далі - Предмет іпотеки).

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону № 898-IV).

Згідно з частиною першою статті 7 Закону № 898-IV за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Частинами першою, третьою статті 33 Закону № 898-IV передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Отже, законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Згідно п. 1.1 Договору іпотеки без оформлення заставної від 12.06.2008 серії ВКО №315577, дійсний договір забезпечує всі вимоги Іпотекодержателя, які випливають з Кредитного договору №217-08/П35 від 12 червня 2008 р., ( а також будь яких додаткових угод до нього) укладеного між Іпотекодержателем та Позичальником (далі кредитний договір), за умовами якого Позичальник зобов`язаний Іпотекодерждателю не пізніше 11.06.2033 року повернути кредит у розмірі 31500,00 (тридцять одна тисяча п`ятсот) доларів США 00 центів, сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 14,0 (чотирнадцять цілих нуль десятих) % річних та штрафні санкції у розмірі і випадках, передбачених кредитним та цим договорами. (т.1, а.с.18)

У разі виникнення обставин та наслідків, передбачених розділом «Порядок внесення змін (доповнень) та розірвання договору в односторонньому порядку» Кредитного договору №217-08/П35 від 12 червня 2008 року, цей договір іпотеки забезпечуватиме всі вимоги Іпотекодержателя як кредитора за Кредитним договором, згідно розділу «Порядок внесення змін (доповнень) та розірвання договору в односторонньому порядку».

Умовами Кредитного договору №217-08/П35 від 12 червня 2008 року погоджено кінцевий термін повернення кредиту в повному обсязі не пізніше 11 червня 2033 року.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Підпунктом 3 пункту 3.2.6 кредитного договору встановлено, що Банк має право вимагати від Позичальника дострокового виконання зобов`язання за цим договором, забезпеченого заставою, а якщо вимога банку не буде задоволена, звернути стягнення на предмет застави у разі не виконання письмової вимоги Банку щодо часткового погашення кредиту при настанні визначеної пунктом 3.3.1 цього Договору.

Згідно п.п. 3.3.1 п. 3.3. позичальник зобов`язується здійснювати повернення кредиту, сплату процентів за його використання та всіх комісійних платежів, у передбачені цим договором строки.

Згідно п.п. 3.3.3 п. 3.3 Кредитного договору, позичальник зобов`язується повернення суми кредиту здійснювати на рахунок № НОМЕР_2 , відкритий у ОФ ВАТ АБ «Укргазбанк» щомісячно з 1-ого по 10 е (десяте) число кожного місяця, починаючи з місяця наступного за місяцем отримання кредиту, в розмірі не менше 1/300 від суми отриманого Кредиту, що становить 105,00 (сто п`ять) доларів США. Якщо останній день для сплати частини Кредиту припадає на вихідний або святковий день, то сплата чергового платежу по Кредиту здійснюється напередодні.

26 лютого 2021 року на адресу ОСОБА_1 Одеська обласна дирекція АБ «Укргазбанк» надіслала вимогу про усунення порушення за №510/221/2021 від 26.02.2021 року за змістом якої банк, вимагав сплатити заборгованість за Кредитним договором в сумі 24 775,03 доларів США та 18900,40 гривень, а також 3654,00 гривень в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору, тобто по 1827 грн. з кожного, відповідно до Рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 10.04.2019 року (т.1, а.с.22)

Також судом встановлено, що 10.04.2019 року Роздільнянським районним судом Одеської області було ухвалене рішення у справі № 511/2226/15-ц, яким було вирішено: Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , на користь Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» ( 01004, м. Київ, вул. Червоноармійська, 39, , МФО 320478) заборгованість за кредитним договором в сумі 24775,03 доларів США та 18900,40грн., з яких: заборгованість по кредиту строкова - 22995 доларів США; прострочена заборгованість за кредитом - 1567,95 доларів США; поточна заборгованість за процентами - 160,86 доларів США; прострочена заборгованість за процентами - 51,22 доларів США; пеня за невчасне погашення кредиту в межах строку позовної давності - 12856,72 грн; заборгованість по пені за невчасну сплату процентів - 6 043,68 грн. (т.1, а.с.145-147)

Судом встановлено, що вказане Рішення набрало законної сили 12.07.2019 року.

Згідно з ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Дане рішення суду не було виконане Позичальником/Поручителем в повному обсязі ні в добровільному, ні в примусовому порядку до теперішнього часу.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 , яка є позичальником за кредитним договором, не повернула коштів, отриманих нею в кредит, відтак, не виконала взятих на себе зобов`язань, а договір іпотеки, яким забезпечено виконання зобов`язання за кредитним договором та передбачено право банку у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, є чинним, не визнаний в судовому порядку недійсним, суд приходить до висновку про наявність підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме, квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на підставі договору купівлі-продажу посвідченого 12.06.2008 року приватним нотаріусом Роздільнянського районного нотаріального округу Одеської області Івановою А.Й., за реєстровим № 1988, зареєстрованого 12.06.2008 року в КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» за № 45 в книзі 6, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів приватним нотаріусом Роздільнянського районного нотаріального округу Одеської області Івановою А.Й. 12.06.2008 року за №2956105.

Згідно п.6.3 Договору іпотеки без оформлення заставної від 12 червня 2008 року ВКО №80, звернення стягнення на предмет іпотеки та його реалізація здійснюється або за рішенням суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса, або згідно з домовленістю сторін.

Частинами першою та четвертою статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно з частинами першою і другою статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Частинами першою і другою статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки.

Оскільки основне зобов`язання з повернення кредитних коштів (тіла кредиту та процентів за користування кредитом) не виконано, позивач має право звернути стягнення на майно, що є предметом іпотеки за іпотечним договором і реалізувати його для погашення вказаних вище зобов`язань у порядку, встановленому умовами іпотечного договору згідно з чинним законодавством.

Частина 1 ст. 41 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на електронних аукціонах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону.

Отже, реалізацію предмета іпотеки, на який звертається стягнення, слід проводити шляхом продажу на електронних аукціонах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону.

У разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення електронного аукціону ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Відповідно до Закону України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Верховна Рада України постановила розділ VI «Прикінцеві положення» Закону України «Про іпотеку» доповнити пунктом 5-2 такого змісту:

«У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону».

Беручи до уваги, що на момент ухвалення судом рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки воєнний стан в Україні триває, виконання рішення суду зупиняється на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування.

При цьому судом враховується постанова Верховного суду від 22 червня 2022 року (справа №296/7213/15, провадження N 61-10125св21), відповідно до висновків якої згадані норми права не втратили свою чинність, оскільки не були виключені з тексту зазначеного Закону, а спеціальним законом лише запроваджено зупинення виконання цих правил на певний період. Передбачається, що у разі припинення запровадження воєнного стану дія згаданих правил відновить свою дію без окремого рішення та закону.

Щодо вимоги про виселення відповідачів, суд зазначає наступне.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві». Якраз «необхідність у демократичному суспільстві» і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які, у свою чергу мають бути «відповідними і достатніми»; для такого втручання має бути «нагальна суспільна потреба», а втручання - пропорційним законній меті.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

У рішенні від 07 липня 2011 року у справі «Сєрков проти України» (заява № 39766/05), яке набуло статусу остаточного 07 жовтня 2011 року, ЄСПЛ зазначив, що пункт 2 статті 1 Першого протоколу до Конвенції визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом уведення в дію «законів».

Таким законом є стаття 109 ЖК УРСР, яка закріплює правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (стаття 4 ЦПК України).

Верховний Суд України у постанові від 21 грудня 2016 року, у справі № 6-1731цс16, виклав правовий висновок, обов`язковий до застосування судами, згідно якого за змістом статей 39,40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК УРСР особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення) - предмета іпотеки у зв`язку зі зверненням стягнення на нього іпотеки, надається інше постійне житло тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначене в рішенні суду.

Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбане за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (частина друга статті 109 ЖК УРСР).

Аналогічний правовий висновок Великої Палати Верховного Суду міститься у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 753/12729/15-ц, де Велика Палата зазначила, що громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, придбаних не за рахунок кредиту (позики) банку, одночасно надається інше постійне жиле приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду, а його відсутність є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення.

Аналогічні висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 520/7281/15-ц та від 05 червня 2019 року у справі № 643/18788/15-ц.

Таким чином, зважаючи на вищезазначене, встановивши, що право власності на передану в іпотеку банку квартиру було набуто не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, за відсутності відомостей про можливість надання позивачем одночасного з вирішенням питання про їх виселення із спірної квартири з наданням іншого постійного житлового приміщення, суд приходить до висновку про неможливість виселення відповідачів без надання їм іншого житла на підставі положень частини другої статті 109 ЖК УРСР у поєднанні з нормами статей 39 та 40 Закону України «Про іпотеку», а тому позовні вимоги позивача в цій частині не підлягають задоволенню.

Водночас, представником відповідчів заявлено клопотання про застосування строків позовної давності.

Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення Європейського суду з прав людини від 20 грудня 2007 року за заявою № 23890/02 у справі «Фінікарідов проти Кіпру»).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності може бути пов`язаний з різними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 8 вересня 2021 року залишив без змін рішення судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні позову через сплив позовної давності. Мотивував тим, що банк, звернувшись 25 травня 2015 року до позичальника з письмовою вимогою про дострокове повернення кредиту, скористався правом на дострокове стягнення всієї заборгованості за кредитним договором, чим змінив строк виконання зобов`язання. Починаючи з 28 червня 2015 року (тридцять другий день після отримання позичальником вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі), банк мав право звернутися з вимогою до іпотекодавця про звернення стягнення на предмет іпотеки, проте звернувся до суду з такою вимогою лише у вересні 2019 року, тобто з пропуском позовної давності. Стаття 264 ЦК України пов`язує переривання позовної давності з будь-якими активними діями іпотекодавця, внаслідок яких він визнає існування саме іпотеки. Тому переривання перебігу позовної давності за основним зобов`язанням не перериває перебігу позовної давності за іншим зобов`язанням, у тому числі забезпечувальним. Отже, вчинення позичальником дій, що підтверджують визнання ним боргу за основним зобов`язанням, не перериває позовну давність за вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, бо вимоги про стягнення боргу та про звернення стягнення на предмет іпотеки є різними (основною та додатковою); закон не передбачає застосування до додаткової вимоги наслідків переривання перебігу позовної давності за основною вимогою.

Аналогічний висновок за подібних спірних правовідносин зробили Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 14 вересня 2022 року у справі №522/13957/18, від 18 жовтня 2022 року у справі №750/11071/20, від 25 жовтня 2022 року у справі №686/25261/19, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 16 лютого 2022 року у справі №686/15301/15-ц, від 22 лютого 2022 року у справі №755/5440/18, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі №911/1850/18. З огляду на вказане для забезпечення єдності судової практики щодо застосування позовної давності до основної та додаткової вимог слід відступити від протилежного висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 листопада 2018 року у справі №423/1642/15-ц (про те, що подання позову про звернення стягнення на предмет іпотеки перериває позовну давність за вимогою про стягнення заборгованості за основним зобов`язанням).

Велика Палата Верховного Суду підтримує висновок, згідно з яким слід розмежовувати вимоги про стягнення боргу за основним зобов`язанням (actio in personam) та про звернення стягнення на предмет іпотеки (actio in rem). Переривання загальної позовної давності за вимогою про стягнення боргу за основним зобов`язанням не перериває перебігу загальної позовної давності за вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки і навпаки (близький за змістом висновок див. у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 26 січня 2022 року у справі №442/7773/17, від 28 вересня 2022 року у справі №754/16764/17, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 серпня 2021 року у справі №201/15310/16, від 30 червня 2022 року у справі №947/25785/19, від 19 жовтня 2022 року у справі №712/19272/12, Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 вересня 2022 року у справі №205/2480/19, від 2 листопада 2022 року у справі №344/19567/19, від 1 лютого 2023 року у справі №522/9497/14-ц)».

Так, відповідно до п.3.1.6. договору іпотеки від 12.06.2008 р., Іпотекодержатель (позивач) зокрема має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку одноразової чи неодноразових прострочок Позичальником сплати процентів за користування кредитними коштами, неповернення кредиту Іпотекодержателю. При цьому Іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання строку виконання зобов`язання по кредитному договору.

За умовами п.6.1. договору Іпотеки Іпотекодержатель набуває право звернути стягнення та реалізувати предмет іпотеки у разі невиконання або неналежною виконання Позичальником умов кредитного договору.

Згідно п.7.10 договору іпотеки від 12.06.2008 р., «....Строк позовної даності (крім вимог про стягнення неустойки) за цим договором становить три роки у відповідності до чинного законодавства України».

Так, судом було встановлено, що у серпні 2015 р. банк скористався своїм правом на дострокове стягнення всієї заборгованості за кредитним договором, звернувшись до Роздільнянського районного суду Одеської області із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором №217-08/11-35 від 12.06.2008 р. в сумі 24775,03 доларів США та 18900,40 грн., який рішенням від 10.04.2019 р. у справі №511/2226/15-ц задоволено у повному обсязі.

Використовуючи своє право згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, шляхом пред`явлення позову про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором банк змінив строк виконання зобов`язання з 11.06.2033 р. на серпень 2015 року.

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.

Таким чином, з серпня 2015 року у кредитора виникло право на звернення до суду з позовом для захисту своїх порушених прав щодо звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором (аналогічна правова позиція щодо рахування строків позовної давності за вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки представлена у Постанові ВС у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.04.2024 р. у справі №686/24673/21), проте ПАТ Акціонерний банк «Укргазбанк» звернувся до суду із цим позовом до відповідачів лише у липні 2024 р., тобто з пропуском трирічною строку позовної давності, який передбачений статтею 257 ЦК України.

Позовна давність шляхом пред`явлення позову переривається саме на ту частину вимог (право на яку має позивач), що визначена ним у його позовній заяві. Що ж до вимог, які не охоплюються пред`явленим позовом, та до інших боржників, то позовна давність щодо них не переривається.

Схожих висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 24 квітня 2019 року у справі № 523/10225/15-ц та від 19 листопада 2019 року у справі №911/3677/17.

Отже, перебіг строку позовної давності за вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки розпочався із серпня 2015 р. (тобто із моменту пред`явлення позову за основним кредитним зобов`язанням у справі №511/2226/15-ц) і закінчився у серпні 2018 р.

Пункт 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України набув чинності лише 02 квітня 2020 року. Отже на момент набрання чинності змін до ЦК України щодо продовження позовної давності під час дії карантину позовна давність вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки вже спливла, а тому дана вимога не підлягає задоволенню (аналогічна правова позиція щодо рахування строків позовної давності за вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки представлена у Постанові ВС у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.04.2024 р справі №686/24673/21).

V. Висновки суду.

Таким чином, суд дійшов висновку, що оскільки в серпні 2015 року банк скористався своїм правом на дострокове стягнення всієї заборгованості за кредитним договором, звернувшись з позовною вимогою про дострокове повернення кредиту, чим змінив строк виконання зобов`язання.

Зважаючи на викладене, а також беручи до уваги подані відповідачем заяви про застосування строку позовної давності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, оскільки такі заявлені з пропуском установленої законом трирічної позовної давності.

Позовні вимоги про зняття відповідачів з реєстрації є похідними від усіх інших позовних вимог, а тому у разі відмови в задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, дані вимоги також не підлягають задоволенню.

Отже судом встановлено, що хоча право позивача дійсно порушено, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору - відповідачі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску.

VI.Розподіл судових витрат.

Відповідно до ст..141 ЦПК України, в зв`язку з відмовою в позові судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Керуючись ст. ст.12,13,19,81,141,263-265,267,273,354,355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволені позовної заяви Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Служба у справах дітей Роздільнянської міської ради, Орган опіки та піклування Роздільнянської міської ради, ОСОБА_4 , про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстрації, - відмовити.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, а у випадку оголошення вступної та резолютивної частини - протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний суддею 30 вересня 2025 року.

Суддя С. І. Гринчак