ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/4566/25Головуючий у 1-й інстанції Позняк В.М.
Провадження № 22-ц/817/716/25 Доповідач - Хома М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючої Хома М.В.

суддів Гірський Б. О., Костів О. З.,

секретар Дідух М.Є.

з участю ОСОБА_1 та його представника адвоката Крічфалушій Л.І.,

представника Тернопільської міської ради Мелех О.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою Тернопільської міської ради на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 квітня 2025 року, ухвалене суддею Позняком В.М. у цивільній справі №607/4566/25 за позовом ОСОБА_1 , який діє у власних інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до Тернопільської міської ради, треті особи: приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Фіголь Наталія Богданівна, Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2025 року ОСОБА_1 у власних інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив встановити юридичний факт, що ОСОБА_1 разом зі своїм неповнолітнім сином ОСОБА_2 спільно проживали однією сім`єю зі спадкодавцем ОСОБА_3 не менше п`яти років до часу відкриття спадщини, а саме з 25 листопада 2014 року і до ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , а також визнати право власності за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_2 , у рівних частках (по 1/2 кожному) в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позов обґрунтовано тим, що після смерті ОСОБА_3 , яка була власницею квартири АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 разом зі своїм неповнолітнім сином ОСОБА_2 фактично прийняли спадщину, так як постійно спільно проживали разом зі спадкодавцем однією сім`єю понад п`ять років до моменту відкриття спадщини та були зареєстровані за однією адресою із спадодавцем, спільно вели господарство, здійснювали витрати на утримання житла, брали участь у ремонті квартири, організували поховання спадкодавця ОСОБА_3 . Інших спадкоємців після смерті спадкодавця не виявлено.

Незважаючи на це, приватний нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, посилаючись на невстановлення факту спільного проживання, що фактично унеможливлює реалізацію спадкових прав позивачів та створює правову невизначеність щодо належності спадкового майна.

У зв`язку з цим, позивачі змушені звернутися до суду для встановлення юридичного факту спільного проживання однією сім`єю зі спадкодавцем, що має безпосереднє юридичне значення для набуття ними статусу спадкоємців четвертої черги за законом відповідно до статті 1264 Цивільного кодексу України, та просили визнати за ними право власності на спадкове майно квартиру АДРЕСА_2 , в рівних частках в порядку спадкування за законом.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 квітня 2025 року позов задоволено частково.

Визнано право власності за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_2 в рівних частках в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В апеляційній скарзі Тернопільська міська рада просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Вказує, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, суд помилково дійшов висновку про наявність факту спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю з померлою ОСОБА_3 та визнав за ними право власності на спадкове майно. Надані позивачами докази не підтверджують наявності необхідних ознак проживання однією сім`єю спільного побуту, ведення спільного господарства, наявності взаємних прав і обов`язків, спільного бюджету чи постійного проживання за однією адресою. Пояснення свідків є загальними та не конкретизують обставин, які б свідчили про існування між сторонами сімейних відносин. Докази у справі, навпаки, підтверджують, що ОСОБА_3 постійно проживала та була зареєстрована в іншому населеному пункті, а не з позивачами. Сам факт надання допомоги, здійснення догляду чи оплати витрат на поховання не свідчить про існування сімейних відносин у розумінні статті 1264 Цивільного кодексу України та не може бути самостійною підставою для встановлення факту проживання однією сім`єю.

У відзиві представник ОСОБА_1 - адвокат Крічфалушій Л.І. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін. Вказує, що досліджені судом докази підтверджують, що ОСОБА_1 та його син ОСОБА_2 постійно проживали однією сім`єю з померлою ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_2 з 25 листопада 2014 року до дня її смерті. Це підтверджується довідками про місце реєстрації, показами свідків, доказами спільного ведення господарства, оплати витрат на утримання житла, здійснення догляду та організації поховання. Доводи скаржника про проживання спадкодавця в с. Чернихівці не спростовують установленого факту постійного проживання разом із позивачами, оскільки місце смерті не визначає останнього місця проживання.

Заслухавши пояснення представника Тернопільської міської ради Мелех О.Р., яка підтримала доводи апеляційної скарги, ОСОБА_1 та його представника - адвоката Крічфалушій Л.І., які проти задоволення апеляційної скарги заперечили, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачами належними, допустимими та достатніми доказами підтверджено факт їх спільного проживання однією сім`єю зі спадкодавцем ОСОБА_3 у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 протягом понад п`яти років до часу відкриття спадщини, що підтверджує наявність між ними спільного побуту, взаємних прав та обов`язків і дає підстави визнати за ними право на спадкування за законом як спадкоємцями четвертої черги.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Обставини справи.

ОСОБА_1 перебуває у шлюбі з ОСОБА_4 , у якому ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_2 , а також син ІНФОРМАЦІЯ_3

ОСОБА_1 разом із сином ОСОБА_2 з 25 листопада 2014 року зареєстрував місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де також була зареєстрована та проживала ОСОБА_3 .

Зазначена квартира на праві власності належала ОСОБА_3 , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло, виданим 18 червня 1999 року Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації.

ОСОБА_3 являлася двоюрідною сестрою діда позивача ОСОБА_1 .

Як вбачається з довідки №15 від 7 квітня 2025 року, виданої Тернопільським закладом дошкільної освіти (ясла- садок) №30 Тернопільської міської ради, ОСОБА_2 у період з 9 серпня 2017 по 31 липня 2020 року дійсно відвідував заклад, який знаходиться в АДРЕСА_3 .

З інформації Тернопільської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №27 імені Віктора Гурняка від 11 березня 2025 року №4541 вбачається, що ОСОБА_2 проживає за адресою АДРЕСА_4 , про що було вказано у заяві матір`ю дитини у 2020 році при зарахуванні ОСОБА_2 у перший клас. Дана інформація підтверджується доданою до заяви довідкою ОСББ «Київська, 56».

Як вбачається із змісту довідки КНП Збаразька центральна лікарня від 8 квітня 2025 №737, ОСОБА_3 перебувала на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні лікарні з 6 по 10 червня 2020 року, діагноз: ішемічний інсульт правої СМА, глибокий парез лівої руки і ноги, відсутність ходи. Гіпертонічна хвороба ІІІ ст. та ін. Після перенесеного інсульту хвора не ходила і потребувала стороннього догляду.

Згідно інформації Головного управління Пенсійного фонду України від 27 березня 2025 року, ОСОБА_3 30 липня 2020 року звернулася із заявою про переведення електронної пенсійної справи за новим місцем проживання АДРЕСА_5 , де її взято на облік з 1 серпня 2020 року та проведено виплату пенсії з врахуванням невиплат минулого періоду.

Як вбачається із листа старости Чернихівського старостинського округу від 2 квітня 2025 року № 09/09, ОСОБА_3 після виходу на пенсію до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 проживала без реєстрації в селі Чернихівці Тернопільського району Тернопільської області, а саме, до травня 2020 року у будинку своєї сестри по АДРЕСА_6 , з червня 2020 року до дня смерті проживала по АДРЕСА_7 у будинку родичів.

Із відповіді від 2 квітня 2025 року №09/09-72 на адвокатський запит від 4 квітня 2025 року староста Чернихівського старостинського округу повідомив, що ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) не перебувала постійно у АДРЕСА_5 за адресами по АДРЕСА_6 та АДРЕСА_7 . У село Чернихівці Тернопільського району Тернопільської області ОСОБА_3 привозив її родич ОСОБА_1 , який перебував разом із нею, коли остання знаходилась у с. Чернихівці.

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Чернихівці Збаразького району Тернопільської області, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Збаразьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 29 квітня 2021 року, про що складено відповідний актовий запис №216.

Із товарного чеку та накладної вбачається, що ОСОБА_1 29 квітня 2021 року замовляв ритуальні послуги на суму 7850 грн.

Після смерті ОСОБА_3 приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Фіголь Наталією Богданівною заведена спадкова справа №36/2021. Відповідно до матеріалів спадкової справи, до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини звернувся ОСОБА_1 , який діяв від власного імені і від імені свого неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Постановою приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Фіголь Н.Б. від 27 листопада 2023 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із тим, що не встановлено факт спільного проживання однією сімєю ОСОБА_3 на день її смерті разом із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Допитані у суді першої інстанції свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які проживають у будинку по АДРЕСА_8 , та свідок ОСОБА_7 , яка є родичкою ОСОБА_3 та проживає у с.Чернихівці Збаразького району, пояснили, що ОСОБА_3 з 2004 року проживала однією сімєю разом із ОСОБА_1 , який продовжував проживати там після одруження разом із своєю дружиною, а в подальшому з дітьми, та ОСОБА_3 аж до моменту смерті останньої, всі разом мали спільний побут та вели спільне господарство. Часто у супроводі ОСОБА_1 . ОСОБА_3 бувала у с.Чернихівці, де вона народилася та де проживали її родичі, зокрема, рідна сестра ОСОБА_8 .

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

Згідно зі статтями 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Положеннями статті 1277 ЦК України визначено, що в разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням.

Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

В основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими.

Згідно з частиною другою статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Якщо вимога про встановлення факту проживання осіб однією сім`єю заявлена у зв`язку з таким проживанням не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, відповідні відносини є спадковими і до них слід застосовувати статтю 1264 ЦК України.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21).

Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю, тобто доведення існування передбачених статтею 1264 ЦК України підстав для визнання особи спадкоємцем четвертої черги, необхідні докази, які доводили б у всій сукупності факти щодо ведення особами спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, спільних витрат, взаємних прав та обов`язків.

У постанові Верховного Суду від 24 червня 2021 року у справі № 694/646/20 (провадження № 61-5208св21) зазначено, що для встановлення факту проживання однією сім`єю, тобто доведення існування передбачених статтею 1264 ЦК України підстав для визнання особи спадкоємцем четвертої черги, необхідні докази, які доводили б у всій сукупності факти щодо ведення особами спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, спільних витрат, взаємних прав та обов`язків.

Про спільне проживання можуть свідчити наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

За змістом частин першої - третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Встановивши, що позивачі належними, допустимими та достатніми доказами підтвердили факт їх спільного проживання однією сім`єю зі спадкодавцем ОСОБА_3 понад п`ять років до часу відкриття спадщини, ведення спільного побуту, наявність взаємних прав і обов`язків, спільного бюджету та участь у витратах на утримання житла, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивачі мають право на спадкування за законом як спадкоємці четвертої черги.

Колегія суддів вважає доведеним факт ведення спільного побуту та наявності спільного бюджету між позивачами та спадкодавцем.

Це підтверджується сукупністю доказів, які у своїй взаємодії свідчать про існування сімейних відносин у розумінні статті 1264 ЦК України.

Зокрема, місце проживання позивача ОСОБА_1 та його сина ОСОБА_2 було зареєстровано у встановленому законом порядку у квартирі по АДРЕСА_8 за згодою власниці цієї квартири ОСОБА_3 , яка була одинокою особою та не мала близьких родичів. ОСОБА_1 являється внуком двоюрідного брата ОСОБА_3 та фактично проживав з останньою з 2004 року з моменту його вступу до навчального закладу у м.Тернополі.

Після одруження ОСОБА_1 разом з дружиною, а в подальшому з дітьми всі разом продовжували проживати разом з ОСОБА_3 у належній їй квартирі та вели з нею спільне господарство, мали спільний бюджет, проводили ремонт у квартирі. ОСОБА_3 часто забирала малолітнього ОСОБА_2 , 2014 р.н., із дошкільного навчального закладу (ясла-садок) №30, що знаходився поруч із будинком, в якому вони проживали. Як до перенесеного у червні 2020 року інсульту, так і після нього, ОСОБА_3 мала бажання відвідувати та відвідувала у супроводі позивача її рідне село Чернихівці Збаразького району. ОСОБА_1 турбувався про ОСОБА_3 , супроводжував її до лікувальних закладів, доглядав після перенесеного інсульту у 2020 році, а після її смерті здійснив організацію її похорону, у звязку з чим поніс необхідні фінансові витрати.

Наведені висновки про спільне проживання однією сімєю, ведення спільного господарства позивача та спадкодавця ОСОБА_3 не менш як 5 років до моменту відкриття спадщини, існування між ним взаємних прав та обовязків підтверджуються сукупністю наявних у справі доказів, в тому числі:

- довідками про місце реєстрації, даними дошкільного навчального закладу та навчального закладу;

- показаннями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які були тривалий час сусідами ОСОБА_3 та підтвердили факт спільного проживання, ведення спільного господарства, спільного харчування, наявність між позивачем та ОСОБА_3 взаємних прав та обовязків, участь у спільних витратах на утримання житла та його ремонт.

Крім цього, свідок ОСОБА_7 , яка є родичкою ОСОБА_3 , підтвердила ту обставину, що ОСОБА_3 часто бувала у с.Чернихівці, але не проживала там постійно, в тому числі на час візитів іноді зупинялася у свідка. В село ОСОБА_9 привозив власним автомобілем позивач ОСОБА_1 , який проживав разом із ОСОБА_3 , турбувався про неї, а після перенесеного інсульту здійснював за нею догляд.

Доводи апеляційної скарги про відсутність доказів спільного побуту, бюджету чи взаємних прав і обов`язків спростовуються наявними у справі письмовими доказами та показами свідків, яким суд першої інстанції надав належну оцінку.

Посилання у апеляційній скарзі на факт смерті ОСОБА_3 у селі Чернихівці та переведення її пенсійної справи за цією адресою не має вирішального значення для справи. Місце смерті не визначає постійного місця проживання, а матеріали справи свідчать, що перебування спадкодавця у селі Чернихівці було тимчасовим.

Із наявних у справі доказів вбачається, що саме ОСОБА_1 організовував перевезення спадкодавця до села, надавав їй постійний догляд та супроводжував під час перебування там, що ще раз підтверджує існування взаємних сімейних зв`язків.

Постійність проживання у розумінні статті 1264 ЦК України не означає обов`язкової фізичної присутності спадкодавця у конкретному житловому приміщенні кожного дня протягом зазначеного періоду.

Таким чином, навіть за умови тимчасового перебування спадкодавця поза межами спільного житла через об`єктивні причини (стан здоровя, тощо), між нею та позивачами зберігався характер постійного сімейного проживання, який передбачає не лише фізичне співмешкання, а й сталі сімейні зв`язки, спільний побут, взаємну підтримку та взаємні обов`язки.

Крім цього, довідка Черниховецького старостинського округу №09/09-71 від 02.04.2025 року, підписана старостою Р. Бойко, про те, що ОСОБА_3 після виходу на пенсію постійно проживала у Чернихівці, суперечить наявній у матеріалах справі довідці №09/09-72 від 07.04.2025 року, підписаній цією ж уповноваженою особою старостою Р.Бойко, щодо проживання ОСОБА_3 у с.Чернихівці.

Довідка від 02.04.2025 року не містить посилання на першоджерело, звідки отримана викладена у довідці інформація (акт опитування сусідів, тощо), а також не містить дату, з якої ОСОБА_3 проживала у с.Чернихівці. Староста ОСОБА_10 не був допитаний у суді в якості свідка і такого клопотання відповідач не заявляв.

В той же час інформація, викладена у довідці Черниховецького старостинського округу №09/09-72 від 07.04.2025 року, підтверджена показаннями допитаної у суді свідка ОСОБА_7 , мешканки с.Чернихівці.

А тому суд вірно не взяв до уваги довідку Черниховецького старостинського округу №09/09-71 від 02.04.2025 року.

Доводи апеляційної скарги Тернопільської міської ради про те, що оплата витрат на поховання не може свідчити про сімейні відносини, не спростовує висновків суду першої інстанції, оскільки організація поховання є лише однією серед інших обставин, які в сукупності підтверджують наявність між сторонами сімейних відносин, а оцінка доказів має здійснюватися у сукупності.

Саме сукупність доказів реєстрація місця проживання за однією адресою, покази свідків, в тому числі сусідів та родичів спадкодавця ОСОБА_3 , про фактичне спільне проживання та ведення спільного господарства, здійснення догляду та фінансової підтримки свідчить про те, що між позивачами та спадкодавцем існували відносини, притаманні членам однієї сім`ї.

Доводи про відсутність постійного проживання ОСОБА_2 із спадкодавцем ОСОБА_3 спростовується довідкою ОСББ та іншими матеріалами справи, з яких вбачається, що його перебування за іншою адресою мало тимчасовий характер і було зумовлене побутовими обставинами, які не свідчать про припинення сімейних зв`язків чи проживання окремо від спадкодавця.

Посилаючись на наявність у позивача іншого житла та проживання у ньому позивача разом із дружиною та дітьми (по АДРЕСА_9 ), відповідач не надав доказів, коли та ким була придбана дана квартира, хто та коли у ній зареєстрований, з якого часу та які особи проживають у цій квартирі.

А тому такі доводи відповідача не спростовують доведених позивачем обставин щодо його проживання однією сімєю з ОСОБА_3 не менш як 5 років до її смерті.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення («Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 141, 367, 375, 382-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Тернопільської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 29 вересня 2025 року.

Головуюча Хома М.В.

Судді Гірський Б.О.

Костів О.З.