ВІТОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/305/25
Провадження №2-з/477/13/25
УХВАЛА

25 вересня 2025 року м. Миколаїв

Вітовський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючої судді Саукової А.А.,

з секретарем судового засідання Хлибовою Г.Є.,

за участі позивача ОСОБА_1 , представника відповідача адвоката Бєлової Р.В.,

розглянувши заяву позивача про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Вітовського районного суду Миколаївської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним та скасування рішень виконавчого комітету Галицинівської сільської ради народних депутатів від 23.05.1996 року № 55 та № 58, на підставі яких видані державні акти на право власності на земельні ділянки серії МК № 06831 та серії МК № 06832, визнати недійсними та скасувати зазначені державні акти.

Представником позивача адвокатом Яковлевою І.О. подана заява про забезпечення позову, в якій просить забезпечити позов, заборонивши відповідачу ОСОБА_2 вчиняти будь які дії щодо огородження земельної ділянки, що перебуває у нього у власності на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії МК № 06831 від 27 травня 1996 року за межами та конфігурацією, яка визначена в зазначеному державному акті, та заборонити здійснення блокування під`їзду позивачу ОСОБА_1 до житлового будинку та земельної ділянки АДРЕСА_1 .

Свою заяву обгрунтувала тим, що зазначена заборона необхідна для забезпечення позовної вимоги щодо визнання державного акту на право приватної власності на землю серії МК № 06831 від 27 травня 1996 року недійсним, оскільки проїзд на земельну ділянку та у двір позивача можливий через двір відповідача ОСОБА_2 , оскільки в`їзд є власністю ОСОБА_2 на підставі державного акту, який оскаржується в даному позові. Тому наявний державний акт порушує користування житловим будинком та двором, всією територією, яка знаходиться в користуванні позивача. Відповідачем ОСОБА_2 на металевих воротах встановлений навісний замок, розпочато будівництво окремої огорожі, відповідно до меж та конфігурації земельної ділянки, яка визначена оспорюваним державним актом, виданого на його ім`я для чого викопані ями, встановлені металеві опори для блокування під`їзду позивачу до свого будинку та земельної ділянки. Позивач вважає, що фундаментальне огородження проїзду до земельної ділянки, що перебуває в його користуванні ( № 1 провулок «А») істотно ускладнить виконання рішення суду, оскільки реальне перегородження проїздної частини не дасть змоги використовувати житловий будинок, належний позивачу на праві власності та створить перешкоди в проживанні в ньому та в`їзду до його території.

В судовому засіданні позивач підтримав заяву та просив її задовольнити.

Представник відповідача проти заяви заперечувала, пояснивши, що жодних перешкод позивачу у користуванні будинком та земельною ділянкою не здійснюється, на виконання рішення суду встановлюються межові знаки.

Вислухавши сторони, дослідивши докази в межах розгляду заяви про забезпечення позову та розглянувши заяву, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до частини 1 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 2 статті 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частина 1статті 150 ЦПК України передбачає такі види забезпечення позову: накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; накладення арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; заборона вчиняти певні дії; встановлення обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; заборона іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупинення продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; зупинення митного оформлення товарів чи предметів; арешт морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частиною 2 та 10 статті 150 ЦПК України, суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Як зазначено в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

У пункті 4 вказаної Постанови, Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

За змістом частини 3 статті 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до положень статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором, а також принципом верховенства права, визначеного статтею 10 ЦПК України.

З заяви про забезпечення позову вбачається, що вона фактично спрямована на усунення перешкод у користуванні позивачем своїм майном, тоді як у позові заявлені вимоги про скасування рішень виконавчого комітету Галицинівської сільської ради народних депутатів від 23.05.1996 року № 55 та № 58, на підставі яких видані державні акти на право власності на земельні ділянки серії МК № 06831 та серії МК № 06832 та визнання недійсними та скасування зазначених державних актів з підстав порушення земельного законодавства під час набуття відповідачем права власності на земельні ділянки, а не з підстав створення відповідачем перешкод позивачу у користуванні майном.

Таким чином, позивачем не доведено, яким чином не застосування заходів забезпечення позову, зазначених у заяві, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду (у разі задоволення позову) про визнання недійсними та скасування рішень органу місцевого самоврядування та державних актів на право власності на землю, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви.

Керуючись ст. ст. 149-153, 258-260 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення.

Повний текст ухвали складений 30 вересня 2025 року.

Суддя А.А. Саукова