РІШЕННЯ

іменем України

29 вересня 2025 року місто Сколе

Сколівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Микитина В.Я.,

з участю секретаря судового засідання Корнути Т.Б.,

сторони та інші учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Служба у справах дітей Козівської сільської ради Стрийського району Львівської області;

відповідачка - ОСОБА_2 ;

зміст позовних вимог - про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на дітей;

розглянувши дану цивільну справу у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань приміщення суду, що по вул. Д. Галицького, 8, у м. Сколе Стрийського району Львівської області, за правилами загального позовного провадження, за відсутності усіх її учасників, -

в с т а н о в и в:

Стислий виклад позиції сторін та інших учасників справи.

Позивач ОСОБА_1 22.04.2025 року через канцелярію подав у Сколівський районний суд Львівської області позовну заяву, що була зареєстрована в діловодстві за вх. № 2732, в якій просить ухвалити рішення про позбавлення відповідачки ОСОБА_2 батьківських прав стосовно її малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та стягнення з неї щомісячно аліментів на малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі - у розмірі 15 000 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, до досягнення вказаними дітьми повноліття. Судові витрати у справі, котрі полягають у справлянні судового збору за пред`явлення вищевказаної позовної заяви до суду, позивач ОСОБА_1 при ухваленні рішення просить стягнути на свою користь з відповідачки ОСОБА_2 ..

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачка ОСОБА_2 хоча й записана матір`ю малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проте з вересня 2024 року вказаними дітьми не опікується, материнського обов`язку не виконує, не цікавиться життям та здоров`ям вказаних дітей, переїхала проживати в інше житло, де живе в іншого чоловіка задля власного задоволення, час-від-часу зловживає спиртними напоями. В подальшому, відповідним рішенням виконавчого комітету Козівської сільської ради Стрийського району Львівської області затверджено висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідачки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьківських прав щодо малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Тому позивач ОСОБА_1 просить, на підставі статей 150, 164, 166, 171 СК України, свій позов у наведеній частині задовольнити та позбавити відповідачку ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до вказаних дітей. Позивач ОСОБА_1 у своєму позові також стверджує, що відповідачка ОСОБА_2 фізично здорова, працездатна, а тому в змозі та повинна сплачувати аліменти на вказаних дітей у твердій грошовій сумі - у розмірі 15 000 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання до суду цієї позовної заяви, й до досягнення вказаними дітьми повноліття, у зв`язку з чим просить, на підставі статей 150, 180-184, 191 СК України, свій позов у цій частині також задовольнити.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Служба у справах дітей Козівської сільської ради Стрийського району Львівської області, своїм правом на подачу письмових пояснень на позовну заяву ОСОБА_1 , з її участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні вказаного позивача, до ОСОБА_2 , про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на дітей, не скористалась. Однак, від зазначеної третьої особи 27.06.2025 року надійшов до Сколівського районного суду Львівської області письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , їх батьків - обох сторін у справі, а особливо позивача ОСОБА_1 як їх батька, який проживає з дітьми, бере участь у їх вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідачка ОСОБА_2 у запропоновані судом строк та порядку відзиву на позовну заяву ОСОБА_1 до неї, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Козівської сільської ради Стрийського району Львівської області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на дітей, не подала. Поряд з цим, відповідачка ОСОБА_2 , будучи присутньою у підготовчому засіданні та одному із судових засідань щодо розгляду цієї справи по суті, висловила позицію про те, що проти задоволення позовних вимог заперечує у повному обсязі. Надала пояснення, за змістом котрих після розірвання у вересні 2024 року їх з позивачем ОСОБА_1 шлюбу, вона дійсно переїхала проживати в інше житло, а позивач ОСОБА_1 разом із їх трьома малолітніми дітьми - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , залишився проживати у збудованому ними спільно за час шлюбу житловому будинку, котрий вони ще не узаконили належним чином. Наголосила, що вона усе спільно нажите майно залишила в їх домі, де залишилися також проживати діти, а щодо дітей, то їх вона була не в змозі забрати з собою, бо свого житла не має, але й з позивачем ОСОБА_1 вона більше залишатися в одному житлі також не могла, він також час-від-часу зловживає спиртними напоями. Тому, вона щотижня навідується до дітей, ніколи з порожніми руками до них не їде, вона їм допомагає по господарству, варить їжу, пере, прибирає, тощо. Вказала, що діти тягнуться до неї, а тому ніхто з них не хоче, щоб її позбавляли щодо них батьківських прав, тому й позивач ОСОБА_1 уникає виконання обов`язку щодо забезпечення їх явки до суду для дачі пояснень з вказаного приводу. Дітям вона помагає по змозі, так як живе лише з тимчасового заробітку, а її матеріальне становище є скрутним.

Заяви та клопотання учасників справи.

Позивач ОСОБА_1 22.04.2025 року, одночасно з пред`явленням вищевказаної позовної заяви, долучив до її матеріалів клопотання про звільнення від справляння судового збору в силу скрутного матеріального становища.

Позивач ОСОБА_1 28.05.2025 року, у запропонований суддею строк, через канцелярію подав у Сколівський районний суд Львівської області заяву, що була зареєстрована в діловодстві за вх. № 3590, якою усунув недоліки своєї позовної заяви, а також долучив докази на підтвердження сплати судового збору.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Служба у справах дітей Козівської сільської ради Стрийського району Львівської області, 27.06.2025 року, разом із супровідним листом, що був зареєстрований в діловодстві за вх. № 4353, скерувала до Сколівського районного суду Львівської області письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , їх батьків - обох сторін у справі, а особливо позивача ОСОБА_1 як їх батька, який проживає з дітьми, бере участь у їх вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Служба у справах дітей Козівської сільської ради Стрийського району Львівської області, 30.06.2025 року засобами поштового зв`язку скерувала у Сколівський районний суд Львівської області заяву, що була зареєстрована в діловодстві за вх. № ЕП-1186, про розгляд цієї справи за відсутності уповноваженого представника, у котрій одночасно вказала, що позовні вимоги вважає підставними й обґрунтованими, а їх задоволення буде сприяти інтересам дітей.

Відповідачка ОСОБА_2 21.08.2025 року заявила клопотання про поновлення строку на подання та приєднання до матеріалів цієї справи додаткових письмових доказів у вигляді фіскальних чеків та квитанцій на придбання нею дітям речей та продуктів харчування.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Служба у справах дітей Козівської сільської ради Стрийського району Львівської області, 09.09.2025 року засобами поштового зв`язку скерувала у Сколівський районний суд Львівської області заяву, що була зареєстрована в діловодстві за вх. № ЕП-1551, про розгляд цієї справи за відсутності уповноваженого представника.

Позивач ОСОБА_1 29.09.2025 року через канцелярію подав у Сколівський районний суд Львівської області заяву, що була зареєстрована в діловодстві за вх. № 6618, про завершення розгляду цієї справи за його відсутності, у котрій одночасно вказав, що забезпечити участь дітей у розгляді справи він не має можливості.

Інших заяв та/чи клопотань від сторін та інших учасників цієї справи до Сколівського районного суду Львівської області не надходило.

Вчинені судом процесуальні дії у справі та постановлені ухвали.

Оскільки відповідачкою у вищевказаній позовній заяві зазначена фізична особа, яка не має статусу підприємця, то суддею, у відповідності до положень ч. 6 ст. 187 ЦПК України, з метою визначення підсудності, 23.04.2025 року було вжито заходів для отримання інформації від ГУ ДМС у Львівській області та від ЦНАПу Козівської сільської ради про зареєстроване місце проживання/перебування такої фізичної особи - відповідач ки ОСОБА_2 .. Так, згідно отриманої Сколівським районним судом Львівської області 23.04.2025 року засобами електронного зв`язку від ГУ ДМС у Львівській області інформації, що була зареєстрована в діловодстві за вх. № ЕП-735, відповідачка ОСОБА_2 з 22.10.2002 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Це ж стверджується і інформацією, отриманою засобами електронного зв`язку Сколівським районним судом Львівської області від ЦНАПу Козівської сільської ради, що була зареєстрована в діловодстві за вх. № ЕП-740.

Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області Микитина В.Я. від 24.04.2025 року відмовлено у задоволенні клопотання позивача ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору. Вищевказану позовну заяву було залишено без руху та надано термін для виправлення її недоліків, зазначених у мотивувальній частині ухвали, який не міг перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Запропоновано позивачеві ОСОБА_1 усунути недоліки позовної заяви та одночасно роз`яснено, що якщо недоліки вищевказаної позовної заяви будуть усунуті у строк, встановлений судом, то вона буде вважатися поданою у первинний день звернення, якщо ж недоліки вищевказаної позовної заяви не будуть усунуті у строк, встановлений судом, то вона буде вважатися неподаною й буде повернута.

Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області Микитина В.Я. від 28.05.2025 року, після отримання у встановленому порядку інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідачки ОСОБА_2 , яка не має статусу підприємця, та після усунення недоліків, з-поміж іншого, вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження. Визначено місце, дату та час підготовчого засідання у справі - зал судових засідань у приміщенні Сколівського районного суду Львівської області, що за адресою: вул. Д. Галицького, 8, м. Сколе, Стрийський район, Львівська область, 30.06.2025 року, 10:30 год.. Зобов`язано третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Службу у справах дітей Козівської сільської ради Стрийського району Львівської області, у строк до 30.06.2025 року подати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , їх батьків - обох сторін у справі, а особливо позивача ОСОБА_1 як їх батька, який проживає з дітьми, бере участь у їх вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 30.06.2025 року підготовче засідання у цій справі закрито, а справу призначено до розгляду по суті. Визначено місце, дату та час судового засідання щодо розгляду цієї справи по суті - зал судових засідань у приміщенні Сколівського районного суду Львівської області за адресою: вул. Д. Галицького, 8, м. Сколе, Стрийський район, Львівська область, 21.08.2025 року о 10:00 год..

Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області (головуючий - суддя Микитин В.Я.) від 21.08.2025 року, у судовому засіданні з розгляду цієї справи по суті оголошено перерву до 09.09.2025 року о 12:00 год. у зв`язку із наданням можливості позивачеві ОСОБА_1 забезпечити участь старшого з трьох дітей, якому вже виповнилося десять років, - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у судовому засіданні для заслуховування його думки у встановленому порядку.

Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області (головуючий - суддя Микитин В.Я.) від 09.09.2025 року, у судовому засіданні з розгляду цієї справи по суті продовжено перерву до 29.09.2025 року о 12:00 год. у зв`язку із повторним наданням можливості позивачеві ОСОБА_1 забезпечити участь старшого з трьох дітей, якому вже виповнилося десять років, - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у судовому засіданні для заслуховування його думки у встановленому порядку.

Сторони ті інші учасники цієї справи належно та завчасно повідомлялись судом про місце, дату та час призначеного судового засідання на 29.9.2025 року о 12:00 год. щодо продовження її розгляду по суті, про що у справі наявні відповідні письмові підтвердження, проте у таке судове засідання не з`явилися/не забезпечили явку своїх уповноважених представників.

Суд, виходячи з положень ч. 3 ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, а також враховуючи неявку у судове засідання усіх учасників справи, вважав за доцільне та можливе завершувати судовий розгляд цієї справи за відсутності її учасників на підставі наявних у суду матеріалів та без фіксування судового засідання у цій справі технічними засобами.

Інші процесуальні дії у цій справі Сколівським районним судом Львівської області не вчинялись, а ухвали не постановлялись. Усі заяви та клопотання сторін та інших учасників цієї справи були вирішені судом у встановленому чинним ЦПК України порядку.

Розглянувши наявні у суду матеріали справи та давши їм належу оцінку, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Як закріплено у ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є невід`ємною частиною національного законодавства держави Україна, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях Європейського Суду з прав людини трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Своєю чергою, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказі регламентовані статтями 77-80 ЦПК України.

Згідно частин 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Дотримуючись положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також виходячи із наведених вище норм процесуального законодавства, суд, перевіряючи порушення прав позивача ОСОБА_1 та їх з відповідачкою ОСОБА_2 трьох малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , й причетність до такого порушення їх прав зазначеної відповідачки за пред`явленими позовними вимогами сімейного характеру, встановив наступне.

Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Так, судом встановлено, що сторони у справі є батьками трьох малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що стверджується свідоцтвом про народження на бланку серії НОМЕР_1 , виданим Риківською сільською радою Сколівського району Львівської області відповідно до актового запису № 5 від 10.10.2014 року (копія міститься у справі, а. с. 10), свідоцтвом про народження на бланку серії НОМЕР_2 , виданим Кзівською сільською радою Сколівського району Львівської області відповідно до актового запису № 12 від 22.12.2020 року (копія міститься у справі, а. с. 12) та свідоцтвом про народження на бланку серії НОМЕР_3 , виданим Козівською сільською радою Стрийського району Львівської області відповідно до актового запису про народження № 1 від 04.01.2022 року (копія міститься у справі, а. с. 11).

Сторони у справі у період з 10.03.1998 року перебували у шлюбі, котрий був зареєстрований виконавчим комітетом Риківської сільської ради Сколівського району Львівської області, про що складено актовий запис за № 3, та котрий у подальшому був розірваний на підставі рішення Сколівського районного суду Львівської області, ухваленого 24.09.2024 року у справі за єдиним унікальним номером 453/1208/24 та номером провадження 2/453/499/24, котре 25.10.2024 набрало законної сили (копія міститься у справі, а. с. 7-9). Вказаним судовим рішенням, після розірвання шлюбу сторін у справі, не визначалось з ким із батьків та де саме залишаться проживати їхні діти, проте було встановлено, що діти проживають з сторонами у справі за їх обох місцем проживання - АДРЕСА_1 .

Сторонами у цій справі визнаються, а, отже, в силу приписів ч. 1 ст. 82 ЦПК України, не підлягають доказуванню ті обставини, згідно з котрими після розірвання шлюбу сторін у справі, відповідачка ОСОБА_2 покинула їх місце проживання по АДРЕСА_1 , та переїхала в інше житло. Діти сторін у справі залишилися проживати разом з позивачем ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 , - у житловому будинку, що був збудований сторонами у справі за час перебування у шлюбі за спільні кошти, проте право власності на домоволодіння ще не зареєстроване.

Факт проживання дітей сторін разом із позивачем ОСОБА_1 як їх батьком по АДРЕСА_1 , стверджується також актом обстеження умов проживання, складеним комісією з уповноважених посадових осіб виконавчого комітету Козівської сільської ради Стрийського району Львівської області 24.03.2025 року (копія міститься у справі, а. с.15).

Як вбачається з Висновку органу опіки та піклування Козівської сільської ради Стрийського району Львівської області про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно її малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , затвердженого рішенням виконавчого комітету Козівської сільської ради Стрийського району Львівської області від 27.06.2025 року за № 28 «Про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав» (копії містяться у справі, а. с. 52, 53-54), рекомендовано позбавити відповідачку ОСОБА_2 батьківських прав стосовно її малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки зазначена відповідачка активної участі у їх вихованні не приймає, як і матеріально у достатній мірі не забезпечує.

Релевантні норми, джерела права, та роз`яснення, котрі застосовує суд при ухваленні даного рішення, та мотиви їх застосування.

Встановлені судом сімейні правовідносини щодо виконання батьківських обов`язків по вихованню дітей, по утриманню дітей, зокрема, щодо стягнення аліментів, визначених за рішенням суду, регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України (надалі - СК України), Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Конвенцією про права дитини 1989 року, котрі є частинами національного законодавства України, а також Законом України «Про охорону дитинства».

Згідно із ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою.

Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини 1989 року встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

В силу статей 8, 12 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. На батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

За змістом частин 4-6 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до частин 2, 3 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані займатися вихованням дитини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (частини 1, 2 ст. 155 СК України).

Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Савіни протиУкраїни» (заява № 39948/06), пункт 49 рішення у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04).

Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про якій деться в пункті 2, і, до того ж, є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 згаданого вище рішення Європейського Суду у справі «Хант протии України» (заява № 31111/04). Проте, держава має позитивний обов`язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер (пункт 52 згаданого вище рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Савіни проти України» (заява № 39948/06).

Суд враховує, що процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами статей 164-167 чинного СК України. Зокрема, відповідно до положеньст. 164 СК України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Як роз`яснюється у пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року за № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

З правового висновку, викладеного Верховним Судом у постановах від 29 квітня 2020 року у справі за єдиним унікальним номером 522/10703/18 (номер провадження 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі за єдиним унікальним номером 760/468/18 (номер провадження 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі за єдиним унікальним номером 638/16622/17 (номер провадження 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі за єдиним унікальним номером 522/21914/14 (номер провадження 61-8179св19), від 17 червня 2021 року у справі за єдиним унікальним номером 466/9380/17 (номер провадження 61-2175св20), від 29 липня 2021 року у справі за єдиним унікальним номером 686/16892/20, від 03 серпня 2022 року у справі за єдиним унікальним номером 306/7/20, від 07 грудня 2022 року у справі за єдиним унікальним номером 562/2695/20, від 11 січня 2023 року у справі за єдиним унікальним номером 461/7447/17 видно, що при вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

З урахуванням принципу забезпечення «якнайкращих інтересів дитини» суд може застосувати до батька дитини крайній захід впливу у вигляді позбавлення його батьківських прав у разі непідтримання ним стосунків з дитиною протягом тривалого часу, відсутність у батька інтересу до її життя, самоусунення від виконання своїх батьківських обов`язків. (постанова Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі за єдиним унікальним номером 202/7712/18).

Як зазначалося у постанові Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі за єдиним унікальним номером 686/16892/20, права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Тобто демократичне суспільство характеризується плюралізмом, терпимістю, широтою поглядів. Таким чином держави мають позитивне зобов`язання із забезпечення процедурних гарантій від свавілля як умову обґрунтованості втручання в права, що захищаються статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Щоб втручання було визнано необхідним у демократичному суспільстві, воно повинно бути обґрунтовано гострою соціальною необхідністю. Причини, що наводяться внутрішніми судами для обґрунтування оскаржених заходів, повинні бути достатніми і стосуватися справи. Тому позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

За змістом статей 180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує, в тому числі:стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст.182 СК України).

В силу ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», установлено у 2025 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2 920 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років - 2 563 гривні; дітей віком від 6 до 18 років - 3 196 гривень; працездатних осіб - 3 028 гривень.

Узагальнена оцінка доводів та аргументів, наведених у справі, щодо наявності підстав для часткового задоволення позову за результатами розгляду цієї справи.

Суд, за результатами оцінки доводів та аргументів сторін та інших учасників цієї справи не має достатніх підстав вважати, що відповідачка ОСОБА_2 як матір їх з позивачем ОСОБА_1 малолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не спілкується з ними й це відбувається упродовж тривалого часу, як і не підтверджено тієї обставини, що відповідачка ОСОБА_2 не вживає жодних заходів до спілкування та турботи з вказаними дітьми, а сам лише встановлений факт не проживання відповідачки ОСОБА_2 з дітьми після розірвання їх з позивачем ОСОБА_1 шлюбу у вересні 2024 року, таких висновків суду не спростовує.

Суд переконаний, що поведінка відповідачки ОСОБА_2 , яка, незважаючи на її переїзд у вересні 2024 року в інше місце проживання в силу вимушених обставин, надалі підтримує зв`язок з вказаними дітьми, хоча й не так часто, як би це могло відбуватися, й така поведінка ще остаточно не свідчить про її небажання надалі мати та виконувати свої материнські обов`язки по відношенню до вказаних дітей.

Тому, аналізуючи зібрані у цій справі докази та оцінюючи їх у сукупності й взаємозв`язку, суд вважає, що позбавляти відповідачку ОСОБА_2 батьківських прав відносно трьох малолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на даному етапі є передчасним, й таких захід у даному конкретному випадку буде надто суворим, він аж ніяк не буде сприяти інтересам вказаних дітей. До того ж, відсутні належні й допустимі докази тому, що відповідачка ОСОБА_2 не виявляє щодо вказаних дітей жодного батьківського піклування, свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків по їх вихованню, або ж зовсім не цікавиться їх розвитком, здоров`ям, життям та потребами.

При цьому поведінка відповідачки ОСОБА_2 , яка заперечує проти позбавлення її батьківських прав, також свідчить про волевиявлення виконувати свої батьківські обов`язки, що в сукупності не спонукає до застосування щодо неї такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав, з огляду на що, проаналізувавши також висновок Органу опіки та піклування Козівської сільської ради Стрийського району Львівської області, разом з доводами відповідачки ОСОБА_2 , як і заперечення останньої проти позбавлення її батьківських прав стосовно вказаних дітей, суд вважає, що вказаний висновок органу опіки та піклування є недостатньо обґрунтованим об`єктивними і переконливими доказами, а тому суд не погоджується з таким висновком.

Проте, оскільки судом було встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 є матір`ю трьох малолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які вже близько року проживають з позивачем ОСОБА_1 як їх батьком, то на відповідачку ОСОБА_2 покладений обов`язок утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. При цьому, будь-які докази на підтвердження незадовільного стану здоров`я відповідачки ОСОБА_2 чи наявності в неї на утриманні інших малолітніх, неповнолітніх дітей, або ж непрацездатних членів сім`ї, у матеріалах цієї справи відсутні.

Тому, вирішуючи цей спір у частині стягнення аліментів, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення у цій частині, керуючись принципом розумності і справедливості, враховуючи матеріальне становище сторін, та те, що діти сторін у справі потребують матеріальної допомоги, з врахуванням принципу законності, суд дійшов висновку, що відповідачка ОСОБА_2 , незважаючи на її скрутне матеріальне становище, все ж повинна брати участь в утриманні вказаних дітей до досягнення ними повноліття, а, відтак, з відповідачки ОСОБА_2 слід стягувати аліменти на вказаних дітей у твердій грошовій сумі, як про це просить позивач ОСОБА_1 , однак не у запропонованому ним розмірі, а у розмірі по 2 000 грн. для кожної дитини, щомісячно, починаючи з 22.04.2025 року, і до досягнення ними повноліття. На переконання суду, такий розмір аліментів буде об`єктивно необхідним та достатнім, виходячи із встановлених судом фактичних обставин справи з урахуванням положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік».

Відтак, пред`явлені позовні вимоги у цій справі підлягають до часткового задоволення. Зокрема належить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні його вимоги до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відносно їх трьох малолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , натомість пред`явлені вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення на вказаних дітей аліментів належить задовольнити у спосіб стягнення таких у твердій грошовій сумі - у розмірі по 2 000 грн. на кожну дитину.

Щодо розподілу судових витрат у справі.

Відповідно до ч. 1, пунктів 1, 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За змістом частин 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В силу ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позивач ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду із вимогою майнового характеру (про стягнення аліментів на дітей) на пункту 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то такі судові витрати та підставі ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України, підлягають до стягнення на користь держави з відповідачки ОСОБА_2 ..

Що стосується сплаченого позивачем ОСОБА_1 судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду із вимогою немайнового характеру (про позбавлення батьківських прав), то такі судові витрати на підставі ч. 2 ст. 141 ЦПК України, підлягають покладенню на позивача ОСОБА_1 , якому у задоволенні названої позовної вимоги відмовлено.

Доказів понесення учасниками цієї справи інших судових витрат, пов`язаних з її розглядом, матеріали цієї справи не містять.

Керуючись статтями 4-5, 10, 12-13, 77-82, 89-90, 95, 133, 141, 209-211, 247, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , з участю третьої особи, яка не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Служби у справах дітей Козівської сільської ради Стрийського району Львівської області, до ОСОБА_2 , про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на дітей, - задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , аліменти на трьох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошові сумі - у розмірі по 2 000 (дві тисячі) грн. на кожну дитину, щомісячно, починаючи стягнення з 22.04.2025 року, і до досягнення вказаними дітьми повноліття.

У задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави в особі Державної судової адміністрації України судовий збір за пред`явлення ОСОБА_1 до неї позовної вимоги про стягнення аліментів на дітей, у сумі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп..

Порядок виконання рішення суду.

Допустити негайне виконання рішення суду щодо стягнення аліментів на дітей, у межах суми платежу за один місяць.

Розмір аліментів, визначений судом у даному рішенні у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону.

Строк і порядок набрання рішенням суду законної сили та його оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Повне найменування сторін та інших учасників справи.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_4 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; адреса електронної пошти: відсутня; електронний кабінет у ЄСІТС: відсутній.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Служба у справах дітей Козівської сільської ради Стрийського району Львівської області, код у (місцезнаходження: вул. Європейська, 46, с. Козьова, Стрийський район, Львівська область, 82631; адреса електронної пошти: ; електронний кабінет у ЄСІТС: наявний.

Відповідачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_5 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; адреса електронної пошти: відсутня; електронний кабінет у ЄСІТС: відсутній.

Повне рішення суду складено: 02 жовтня 2025 року.

Суддя Володимир МИКИТИН