Справа №195/597/25
Провадження №2/333/3115/25
22 вересня 2025 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя в складі:
головуючого судді Холода Р.С.,
за участю секретаря судового засідання Лузанової А.Д.,
18.04.2025 року ОСОБА_1 звернулася Томаківського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: районна адміністрація Запорізької міської ради по Заводському району, як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав.
21.04.2025 року ухвалою Томаківського районного суду Дніпропетровської області прийнято рішення про передачу вказаної позовної заяви ОСОБА_1 за підступністю до Комунарського районного суду м. Запоріжжя.
15.05.2025 року матеріали вказаної справи надійшли до Комунарського районного суду м. Запоріжжя та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, передані в провадження судді Холоду Р.С.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона з 24.07.2020 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який за рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 10.10.2022 року було розірвано.
У шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася дитина ОСОБА_3 .
Підставою для звернення до суду із даним позовом стало те, що відповідач ОСОБА_2 самоусунувся від виховання дитини, з родиною ніколи не проживав, участі у вихованні та утриманні дитини взагалі ніколи не приймав. З моменту народження донька проживала з матір`ю та перебувала на її утриманні. Після початку повномасштабного вторгнення військ рф до України, ОСОБА_2 виїхав до Польщі.
Враховуючи, що відповідач жодним чином не приймає участі у вихованні дитини, позивач просить суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19.05.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.
19.05.2025 року ухвалою суду витребувано з Державної прикордонної служби України інформацію щодо перетину Державного кордону України громадянином ОСОБА_2
23.05.2025 року на адресу суду з Державної прикордонної служби України надійшла відповідь про відсутність в базі даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України, в`їхали на тимчасово окуповану територію України або виїхали з такої території» інформації щодо перетину державного кордону України ОСОБА_2
28.05.2025 року на адресу суду з районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району, як органу опіки та піклування, надійшов акт обстеження від 02.05.2025 року умов проживання матері й дитини.
16.06.2025 року від представника позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів, а саме: характеристики з дитячого центру та довідки з лікувальної установи.
16.06.2025 року ухвалою суду підготовче провадження у справі закрито, призначено судовий розгляд.
06.08.2025 року ухвалою суду зобов`язано третю особу - районну адміністрацію Запорізької міської ради по Заводському району, як орган опіки та піклування, надати суду висновок щодо доцільності позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.
15.09.2025 року на адресу суду від районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району, як органу опіки та піклування, надійшов висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.
У судовому засіданні 06.08.2025 року позивач ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги. При цьому суду пояснила, що з відповідачем вони одружилися 24.07.2020 року, прожили разом 2 місяці у м. Мелітополі і вона переїхала до своїх батьків, які проживали у с. Вознесенка Мелітопольського району Запорізької області. ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася донька. ОСОБА_2 приїздив побачитися з дитиною, але ніякої допомоги взагалі не надав. З листопада 2021 року він жодного разу не бачив доньку, будь-яке спілкування з ним відсутнє. З того часу він з дитиною не спілкувався, не цікавився її життям, допомоги на надавав, взагалі не проявляє ніякого інтересу.
Приблизно 11-13 липня 2022 року вона з донькою виїхала з окупації та коли була вже у м. Запоріжжі, дізналася, що відповідач у Польщі.
У жовтні 2022 року через суд вона розлучилася з ОСОБА_2 .
У грудні 2024 року їй вдалося поспілкуватися з ОСОБА_2 , він їй повідомив про свої фінансові проблеми, утримувати дитину він не буде і взагалі не заперечує проти позбавлення його батьківських прав. Пізніше, у лютому 2025 року, з Польщі надійшла його письмова згода на позбавлення батьківських прав.
24.12.2024 року вона знову вийшла заміж та змінила прізвище. Донька свого біологічного батька не бачила, не знає та називає батьком її другого чоловіка.
Представник позивача ОСОБА_5 повністю підтримав вимоги ОСОБА_1 з підстав, викладених у позові, просив їх задовольнити та позбавити ОСОБА_2 батьківських прав стосовно малолітньої доньки ОСОБА_6 .
Відповідач ОСОБА_2 до зали судового засідання жодного разу не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, у встановлений судом строку відзив не надав.
На підставі викладеного, керуючись ч. 4 ст. 223 ЦПК України, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності відповідача на підставі наявних у ній доказів та відповідно до ст. 280 ЦПК України, за згодою позивача, ухвалити заочне рішення.
Представник районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району, як органу опіки та піклування Іванченко О.С. до суду не з`явилася, надала заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала в інтересах дитини.
Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що позивач ОСОБА_1 являється їй невісткою. Син ОСОБА_8 познайомив її з дівчиною ОСОБА_9 , яка на той час мала доньку ОСОБА_10 , та повідомив, що хоче одружитися.
З весни 2024 року ОСОБА_1 з донькою проживають в її будинку. ОСОБА_11 називає її сина батьком, а її бабусею, вони виховують її.
Свідок пояснила, що з відповідачем вона не знайома, участі у вихованні дитини він взагалі не приймає. Утриманням та вихованням ОСОБА_6 займаються ОСОБА_9 та ОСОБА_8 .
Свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що знає ОСОБА_1 як невістку сусідів. ОСОБА_9 має доньку ОСОБА_10 , яка називає сина сусідів ОСОБА_8 батьком. З колишнім чоловіком ОСОБА_9 вона не знайома, щоб хтось приїздив до ОСОБА_6 ніколи не бачила. Їй відомо, що колишній чоловік ОСОБА_1 покинув родину, у вихованні та утриманні дитини взагалі нічим не допомагає.
Свідок ОСОБА_13 суду пояснила, що ОСОБА_1 це її донька. У 2020 році позивачка вийшла заміж за ОСОБА_2 , прожила з ним 2 місяці і переїхала з донькою в село до бабусі. Допомогу на дитину надавали тільки вона з чоловіком. Біологічний батько ОСОБА_14 взагалі не допомагав і не допомагає. Коли почалася повномасштабна війна, спочатку донька виїхала з окупації, потім і вони з чоловіком.
Свідок зазначила, що відповідач жодного разу не приїздив до дитини, не вітав її з днем народження, дитина його не пам`ятає.
Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , виходячи з такого.
Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.
У відповідності з п.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.
Відповідно до ст.55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.
Згідно зі ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст.ст.12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності.
Згідно зі ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства» зобов`язує батьків виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини (ч. 1). Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч. 2). Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя (ч. 3).
Частиною 4 ст.82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Судом встановлено, що сторони у справі з 24.07.2020 року перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 , виданим повторно 20.01.2021 року, актовий запис №356.
У шлюбі у них народилася дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 24.02.2021 року серії НОМЕР_4 , актовий запис №217.
Рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 10.10.2022 року у справі №195/1719/22 шлюб між ОСОБА_15 та ОСОБА_2 розірвано.

24.12.2024 року ОСОБА_16 зареєструвала шлюб з ОСОБА_17 зі зміною прізвища на « ОСОБА_18 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_5 , актовий запис №2061.

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 02.05.2025 року, складеного головними спеціалістами відділу по Заводському району Служби (управління) у справах дітей ЗМР Іванченко О.С. та ОСОБА_19 , проведено обстеження умов проживання дитини за адресою: АДРЕСА_2 , де зареєстровані та проживають: ОСОБА_1 (матір), ОСОБА_3 (донька), ОСОБА_17 (чоловік), ОСОБА_7 (бабуся), ОСОБА_20 (дідусь).

Вказане житло розміщене на 1 поверсі 1-поверховог будинку, складається з 4-х кімнат, сумісного санвузла, кухні. Наявні водо-, газо-, електропостачання.

Для дитини створені належні умови проживання, в кімнаті наявне дитяче ліжко, шафа, телевізор, комп`ютерний стіл, ноутбук, дитячий столик для навчання, одяг та взуття за віком і по сезону, іграшки, канцелярські приладдя, книжки.

В ході бесіди з матір`ю дитини ОСОБА_1 встановлено, що вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , від якого народилася ОСОБА_11 . У подальшому шлюб було розірвано. Батько взагалі не спілкується з дитиною, участі у вихованні та утриманні доньки не приймає. На початку повномасштабної війни ОСОБА_2 виїхав до Польщі. 24.12.2024 року зареєстровано шлюб з ОСОБА_17 , який повністю займається вихованням та утриманням її доньки ОСОБА_6 .

Згідно довідки ТОВ «Клініка сімейного типу «Фемелі мед», №4 від 08.05.2025 року, малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , має укладену декларацію на первинну медичну допомогу в клініці. Під час прийомів лікаря дитина завжди була в супроводі матері, яка піклується про стан здоров`я дитини і виконує всі рекомендації лікаря, профілактичні щепленя та огляди зроблені вчасно. Батько ОСОБА_2 на прийомі з дівчинкою жодного разу не був, з лікарем не спілкувався та станом здоров`я дитини не цікавився.

З характеристики закладу ФОП « ОСОБА_21 » від 07.05.2025 року, вбачається, що ОСОБА_3 систематично відвідує центр дитячого розвитку «Міні Таун». Єву приводить і забирає мама ОСОБА_1 та її чоловік ОСОБА_17 . ОСОБА_2 жодного разу не приводив та не забирав дитину, її успіхами не цікавиться.

З наданого висновку №2208/01-22/18.01-1482 від 09.09.2025 року, підписаного заступником голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району Штепою О., вбачається доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Пунктом 2 ст.164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків.

Виключний характер позбавлення батьківських прав пояснюється тим, що воно може бути здійснено тільки судом. З цієї ж причини встановлений вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, який охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини.

Будь-яка з підстав для позбавлення батьківських прав, перелічена в ст.164 СК України, є критерієм протиправної поведінки батьків по відношенню до своєї дитини.

За змістом роз`яснень, викладених у п.п.15, 16, 17 постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин.

Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини.

Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 року у справі № 211/559/16-ц).

Європейський суд з прав людини зазначив, що між інтересами дитини і інтересами батьків має існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особливу увагу слід приділяти найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою і важливістю повинні переважати над інтересами батьків (рішення від 07.12.2006 по справі «HUNT v. UKRAINE», № 31111).

Також, ЄСПЛ у своєму рішенні по справі "Ілля Ляпін проти Росії" №70879/11 від 30.06.2020 зазначив, що контакт з батьком на протязі 7 років втрачений, батько не сплачував аліменти, що свідчить про ухилення від батьківського піклування (п.50,57).

Суд вважає висновок органу опіки та піклування обґрунтованим, у ньому наведено достатньо підстав та аргументів, які вказують на доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, а також позитивного впливу такого рішення на інтереси дитини.

Сам відповідач не з`явився ані до суду для розгляду цієї справи, не залучив представника, ані до комісії з питань захисту прав дитини. На думку суду, така його поведінка свідчить про байдуже ставлення до долі дитини.

Суд також звертає увагу на долучену до позовної заяви письмову згоду ОСОБА_2 на позбавлення батьківських прав та розгляд вказаного питання органом опіки та піклування без його участі.

При розгляді цього спору суд враховує рішення Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 року у справі «Савіни проти України», яким встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що при розгляді справи знайшли підтвердження обставини, що відповідач без поважних причин свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, передбаченими ст.150 СК України, за власною ініціативою самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини, без поважних причин залишив її без батьківської уваги та турботи, при цьому наявна відсутність перешкод у спілкуванні з дитиною, а отже поведінка відповідача відносно дитини є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками.

З огляду на встановлені під час судового розгляду обставини, суд вважає, що наявні підстави, передбачені п.2 ч.1 ст.164 СК України, для позбавлення відповідача батьківських прав щодо його доньок, що сприятиме захисту якнайкращих інтересів дітей.

На думку суду, за відсутності доказів щодо наявності між дитиною та батьком зв`язку, який визначається як сімейне життя, відсутність взагалі протягом тривалого часу будь-якого контакту внаслідок такої свідомої поведінки відповідача, позбавлення його батьківських прав не становитиме втручання в значенні пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у право відповідача на повагу до його сімейного життя, яке гарантується пунктом 1 статті 8 цієї Конвенції.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і при дотриманні такої рівноваги особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Батьківські права засновані на спорідненості батьків з дітьми, водночас ухилення від виконання батьківських обов`язків є в силу закону підставою для позбавлення батьківських прав.

З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач будь-яких належних та допустимих доказів, що підтверджують факт виконання його батьківських обов`язків відносно малолітньої дитини, не надав, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що змінити поведінку батька у кращу сторону неможливо, у зв`язку з чим, позовні вимоги позивача про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ,є обґрунтованими, підтвердженими зібраними у справі доказами, а тому підлягають задоволенню.

Судом роз`яснюється, що відповідно до ч.1 ст.169 ЦПК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Відповідно до ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

Частиною 4 ст.170 СК України передбачено, що при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину.

Статтею 180 СК України врегульовано, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до положень ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частиною 1 ст.183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно п.1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989 р. (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-Х1І від 27.02.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави - учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до ст.18 Конвенції, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Встановлюючи розмір аліментів, які необхідно стягнути з відповідача на утримання малолітньої дитини, суд виходить з того, що відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», у 2025 році прожитковий мінімум на одну особу з розрахунку на місяць для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема, дітей віком від до 6 років з 1 січня складає 2 563 гривні.

В ході розгляду справи судом встановлено, що відповідач є працездатною особою, доказів того, що за станом здоров`я вона не може працювати, а її матеріальний стан не дозволяє виконати рішення суду, останньою надано не було.

З огляду на викладене, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, враховуючи інтереси дитини, суд дійшов до висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 18.04.2025 року, оскільки, на підставі ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Також, згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 141, 263-265, 268, 272, 274-279, 354, 430 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 ), третя особа районна адміністрація Запорізької міської ради по Заводському району, як орган опіки та піклування (місце знаходження: м. Запоріжжя, вул. Л. Чайкіної, буд.56, ) про позбавлення батьківських прав задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) аліменти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 18.04.2025 року.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів - у межах суми платежу аліментів за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 ), третя особа районна адміністрація Запорізької міської ради по Заводському району, як орган опіки та піклування (місце знаходження: м. Запоріжжя, вул. Л. Чайкіної, буд.56, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн. 96 коп. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на поданні заяви про його поновлення якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повний текст рішення складено 02.10.2025 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя Р.С. Холод