Справа № 159/5125/25
Провадження № 2/159/1711/25
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2025 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі головуючого судді Смалюха Р.Я., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа фінанс» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа фінанс» (далі ТОВ «Свеа фінанс» або позивач або кредитор або товариство) звернулося з позовом до ОСОБА_2 (далі ОСОБА_2 або відповідач або позичальник або боржник) про стягнення заборгованості за кредитним договором № 76384214 від 15.12.2023 у розмірі 29218,75 грн (далі кредитний договір).

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 15.12.2023 року між первісним кредитором ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем було укладено кредитний договором №76384214, згідно з умовами якого відповідачу на умовах строковості, зворотності та платності було надано фінансовий кредит у безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки. Відповідно до умов кредитного договору позичальнику надано кредит у розмірі 8500,00 грн на строк 30 днів з базовою ставкою 2,5% на день та 0,625% на день із зниженою процентною ставкою.

22.05.2023 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та позивачем укладеного договір факторингу №01.02-14/24 відповідно до якого до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором №76384214 від 15/12/2023 в розмірі 29218,75 грн, укладеного з відповідачем.

Оскільки на даний час відповідач заборгованість не погасив, керуючись статями 11, 16, 526, 525, 530, 625, 610, 626, 628, 629, 1048, 1049, 1050, 1054 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), позивач просить стягнути борг у судовому порядку.

Також позивач просив стягнути з відповідачки на його користь понесені ним судові витрати зі сплати судового збору.

Відповідач правом подання відзиву на позовну заяв не скористався.

Ухвалою від 13.06.2025 суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, формування та зберігання справи вирішив здійснювати у змішаній формі.

Про розгляд справи судом за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, позивач та відповідач повідомлені у спосіб передбачений Цивільним процесуальним кодексом України (далі - ЦПК України).

Позивач та відповідач не подали клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін.

У зв`язку з тим, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксація судового процесу за допомогою технічних засобів звукозапису не проводилася.

Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Вивчивши матеріали справи суд встановив таке.

15.12.2023 між відповідачем та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» укладено договір позики №76384214 за умовами якого відповідачу надається кредит у розмірі 8500,00 грн (п. 2.1) за ставкою 0,625% на день (знижена) та 2,5 % на день (базова) (п. 2.3). Строк позики складає 30 днів (п. 2.2). Проценти за цим Договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок Позики, виходячи із строку фактичного користування Позикою та до повного погашення заборгованості за Договором, проте не довше 90 календарних днів зі спливу первісного строку користування Позикою, визначеного Договором/додатковими угодами. Товариство на власний розсуд може зупинити нарахування процентів до спливу строку, визначеного у першому реченні цього пункту (п. 4). У випадку неналежного виконання зобов`язань за Договором Позикодавець має право без згоди Позичальника передати свої права кредитора (відступити право вимоги) за Договором (п. 5.5). Продовження строку користування Позикою здійснюється шляхом укладення додаткової угоди, що підписується із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час реалізації Позичальником такого права (п. 6). Договір укладено із використанням мобільного застосунку MyCredit, шляхом підписання позичальником в інформаційно-комунікаційній системі електронного повідомлення одноразовим ідентифікатором, який надсилається йому на електронну пошту (п. 23, 24).

У п. 16 кредитного договору зазначено можливість зміни процентної ставки у разі недотримання позичальником умов Офіційних правил програми лояльності та/або умов та правил постійно діючої акції, знижена процентна ставка визначена у п. 2 договору припиняє свою дію і діє базова процентна ставка визначена у п. 2.3.

У додатку №1 до кредитного договору визначений графік платежів у якому зазначено про необхідність повернення 8500,00 грн тіла кредиту та 1593,75 грн нарахованих процентів 13.01.2024.

В реквізитах кредитного договору та додаткової угоди №1 зазначені електронний підпис (одноразовий ідентифікатор) «3Pn6LrXk7N», номер паспорта, РНОКПП, номер телефону, адреса проживання відповідачки, електронна поштова адреса, номер банківської картки НОМЕР_1 позичальника.

З паспорту споживчого кредиту до договору надання коштів у кредит, який підписаний відповідачем одноразовим ідентифікатором bbtggmTc1X, містяться умови кредитного договору аналогічні за змістом тим, які вказані у зазначеному вище кредитному договорі, зазначено про знижену 0,625% в день процентну ставку та базову процентну ставку 2,5% в день.

Довідкою позивача про укладення договору, підтверджується укладення 15.12.2023 між позивачем та відповідачем кредитного договору №76384214 та підписання його відповідачем одноразовим ідентифікатором 3Pn6LrXk7N.

У розрахунку заборгованості за кредитним договором зазначено, що відповідачу 15.12.2023 видано кредит у розмірі 8500,00 грн, у період з 15.12.2023 по 13.01.2024 (30 днів) було нараховано 1593,9 грн процентів за ставкою 0,63% в день, а в період з 14.01.2024 по 12.04.2024 (90 днів) 19125,00 грн процентів за ставкою 2,5% в день. У розрахунку немає інформації про здійснені відповідачем платежі.

У матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували перерахування відповідачу чи отримання відповідачем кредитних коштів в розмірі 8500,00 грн.

Позивач до позову додав Правила надання грошових кредитів у позику ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» , які затвердженні 20.11.2023, однак доказів ознайомлення відповідачем саме з цією редакцією правил, матеріали справи не місять

22.05.2024 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та позивачем укладено договір факторингу №01.02-14/24.

Відповідно до умов цього договору факторингу до позивача перейшли права вимоги в розмірі заборгованості боржників, які визначені в Реєстрі боржників (п. 2.1, 2.2). Таке право вимоги переходить до позивача з моменту у підписання сторонами цього договору, також до позивача переходять всі інші пов`язані з ними права і обов`язки на умовах, що існували на момент переходу цих прав (п. 3.1.3). За відступлені права вимоги позивач сплачує 3696785,31 грн (п. 4.1).

Сторони підписали Реєстр боржників 22.05.2024, з витягу з Реєстру боржників видно, що під № 3241 зазначений кредитний договір №76384214 від 15.12.2023, загальна сума боргу 29218,75 грн, яка складається з 8500,00 грн боргу по тілу кредиту, 20718,75 грн боргу по процентам.

Платіжною інструкцією №9632 від 23.05.2024 позивач перерахував ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» кошти в розмірі 3696785,31 грн на виконання умов вказаного вище договору факторингу.

25.03.2024 рішенням учасника позивача змінено найменування позивача з ТОВ «Росінвест Україна» на ТОВ «Свеа фінанс»

Випискою з ЄДР від 26.03.2024та копією статуту позивача від 25.0.3.2024 підтверджується, що позивач здійснює діяльність з надання інших фінансових послуг (вед 64.99).

Розглянувши та оцінивши подані учасниками справи обґрунтування та заперечення позовних вимог, пояснення та докази, суд дійшов висновку, що спір у справі виник у сфері договірних правовідносин, а саме щодо виконання грошових зобов`язань зі сплати процентів та повернення тіла кредиту за кредитним договором.

Згідно з частинами 1, 3 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина 1 статті 1078 Кодексу).

22.05.2024 ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та позивач підписали договір факторингу №01.02-14/24, сторони підписали Реєстр боржників 22.05.2024, позивач сплатив кошти в розмірі 3696785,31 грн, а тому то відповідно до умов цього договору позивач набув права вимоги до боржників зазначених у реєстрі боржників серед яких зазначений кредитний договір укладений з ОСОБА_2 . Отже позивач, набув право вимоги до відповідача за кредитним договором №76384214 від 15.12.2023.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно положень ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Відповідно до положень ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

У справі № 561/77/19 від 16.12.2020 р. Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив: «Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України.) Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним у письмовій формі. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.205, 207 ЦК України). Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі».

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 р. у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 р. у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 р. у справі №127/33824/19.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» в редакції на момент укладення кредитного договору, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину;

електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Кредитний договір №76384214 від 15.12.2023 підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «3Pn6LrXk7N», який був власноручно введений відповідачем для електронного підпису. Зазначений підпис підтверджує, що відповідач ознайомився та погодився з усіма умовами договору. Отже, сторони погодили усі істотні умови та уклали в належній формі кредитний договір.

Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 524/5556/19 від 12.01.2021 р. дійшов такого висновку: «Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами».

Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Отже, відповідач за допомогою електронних засобів, доступ до яких був отриманий ним особисто і за власною ініціативою, ознайомився з усіма умовами кредитного договору, мав достатньо часу і можливостей для такого ознайомлення, погодив ці умови, а отже, взяв на себе передбачені договорами зобов`язання.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

Умовами п. 1 кредитного договору передбачено видачу кредиту на реквізити платіжного засобу відповідача. У реквізитах позичальника, зазначених у кредитному договорі, вказані реквізити банківської картки позичальника - НОМЕР_1 .

Строк кредитування становить 30 днів, тобто дата повернення позики 13.01.2024.

За своєю природою договір кредиту є консесуальним договором. З моменту його укладення у позикодавця виникає обов`язок видати позичальнику кредит на умовах і в строки зазначені у ньому.

За умовами кредитного договору позичальник зобов`язаний повернути отримані кредитні кошти.

Сам факт укладення кредитного договору не породжує у позичальника обов`язку повернути позикодавцю кредитні кошти, сплачувати за користування ними проценти та штрафні санкції.

До позовної заяви не долучено жодних документів на підтвердження того, що позикодавець надав відповідачу кредитні кошти в розмірі 8500,00 грн.

У випадку, якщо позикодавець не виконав свого обов`язку та не надав кредит позичальнику, в останнього відсутній обов`язок повертати кошти, оскільки кредитних коштів він не отримував.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Зі змісту зазначених вище норм права вбачається, що обов`язок сплачувати проценти виникає у позичальника не з моменту укладення кредитного договору, а з моменту отримання кредитних коштів, адже проценти є платою за користування коштами наданими у кредит.

Не надання позикодавцем кредитних коштів позичальнику породжує відсутність в останнього обов`язку сплачувати проценти за користування кредитним коштами.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 83 ЦПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 83 ЦПК України).

За приписами ч. 1 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно з ч. 5 ст. 177 ЦПК України Позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Вищевказані процесуальні обов`язки позивачем не виконані.

Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

На це вказано, зокрема, у пп. 8.16-8.18 Постанови Верховного Суду від 29 січня 2021 року у справі № 922/51/20.

У матеріалах справи відсутні будь-які документи, які б підтверджували, що позикодавець виконав свій обов`язок та надав позичальнику кредитні кошти в розмірі 8500,00 грн.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості є аналітичним документом, розрахунки у якому мали б базуватись на первинних бухгалтерських документах, і не є належним доказом отримання відповідачем, кредитних коштів, які він зобов`язаний повернути.

Оскільки первинні документи, зокрема виписки про рух коштів по рахунку, суду не надані, то суд не може пересвідчитись у тому, що кредитні кошти відповідач отримав, а проведені розрахунки відповідають умовам договору.

Позивач не надав суду жодних доказів, які б свідчили про надання відповідачу кредиту за кредитним договором №76384214 від 15.12.2023, та не заявляв жодних клопотань про витребування таких доказів у інших осіб.

Отже, суд розглянув спір за наявними у матеріалах справи доказами.

Підсумовуючи наведене, вивчивши матеріали справи, повно, всебічно, об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а у сукупності - з точки зору достатності та взаємозв`язку, застосувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, виходячи з мотивів наведених вище, керуючись внутрішнім переконанням суд дійшов висновку про те, позивач не довів надання відповідачу кредиту в розмірі 8500,00 грн за кредитним договором, наслідком чого також є недоведеність обов`язку відповідача сплатити позикодавцю проценти за користування кредитом.

На підставі наведеного у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором належить відмовити в повному обсязі, за недоведеністю позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, то сплачений судовий збір за подання позовної заяви залишається за позивачем.

Керуючись статтями 12, 76-81, 141, 247, 262-265, 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити повністю у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики № 76384214 від 15.12.2023 у розмірі 29218,75 грн, з яких:

-8500,00 грн заборгованості по тілу кредиту;

-20718,75 грн заборгованості по процентах за період з 15.12.2023 по 12.04.2024;

Копію цього рішення суду надіслати сторонам у справі.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду упродовж тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа фінанс» (б03124, м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, 6; );

Представник позивача Пеладич Аліна Олександрівна (03126, м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, 6; РНОКПП НОМЕР_2 );

Відповідач ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ).

Повне судове рішення складене 01.10.2025.

Головуючий:Р. Я. СМАЛЮХ