СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/13947/24

пр. № 2/759/561/25

30 вересня 2025 року Святошинський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Ключника А.С. за участю секретаря судового засідання Валинкевич В.А. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

04.07.2024 року до Святошинського районного суду м. Києва надійшли матеріали позовної заяви, у яких позивач просив суд стягнути з відповідачів ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 100 068 грн. 50 коп. (сто тисяч шістдесят вісім гривень 50 коп.) та з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 100 068 грн. 50 коп. (сто тисяч шістдесят вісім гривень 50 коп.).

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 16 травня 2006 р. та 24 травня 2006 р. між позивачем - ОСОБА_1 , як позикодавцем, та донькою відповідачки 1 - ОСОБА_4 , як позичальником, було укладено Договори позики, відповідно до умов якого позичальник отримала позику на загальну суму 90 900 грн., що на той момент було еквівалентно 18 000 (вісімнадцять тисяч) доларів, (1 долар=5,05 грн.). Оскільки така позика не була повернута, ОСОБА_1 він був змушений звернутись до суду, та Рішенням Святошинського районного суду у справі №2-815-1/08 від 18.06.2008р., яке набрало законної сили 08.09.2008 р., було ухвалено стягнути з ОСОБА_4 201 710 грн. на користь ОСОБА_1 з урахуванням індексації, процентів, пені та судових витрат. Також, 23.09.2008 р. на виконання зазначеного Рішення цим судом було видано Виконавчий лист №2-815-1.

Постановою про відкриття виконавчого провадження ВДВС Святошинського районного управління юстиції у м. Києві від 19.03.2009 р. було відкрито виконавче провадження з виконання зазначеного виконавчого листа, надано право ОСОБА_4 виконати Рішення суду у 7-днний строк з моменту отримання постанови та вирішено накласти арешт та оголосити заборону на відчуження всього майна ОСОБА_4 . Копія вказаної Постанови була направлена на адресу: АДРЕСА_1 .

До сих пір в примусовому порядку виконання судового рішення з ОСОБА_4 державним виконавцем було стягнуто лише 1573 грн. Тобто залишок боргу складає 200 137 грн. Інформація про наявність вказаного судового рішення була добре відома відповідачам, адже до їх спільного будинку за адресою АДРЕСА_1 , неодноразово з`являвся державний виконавець, інколи, в супроводі позивача, з метою встановлення майна боржниці, яке може бути виставлене на торги. Він дійсно дрібні речі боржниці описав, виставив їх на торги, за результатами яких відповідачу було повернуто державним виконавцем грошові кошти в сумі 1573 грн.

При цьому відповідач-1 намагалась перешкоджати виконанню державним виконавцем таких його обов`язків та кричала, що це все її. Отже, відповідачі обізнані з підтвердженими судовим рішенням боргом ОСОБА_4 . В подальшому викладено обставини, які, здебільшого, стали відомі відповідачу лише з позовної заяви ОСОБА_2 від 19.02.2024р. в рамках справи №759/3440/34, яка знаходиться в провадженні Святошинського районного суду міста Києва, про зняття арешту з майна.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік відповідача-1 та батько боржниці - ОСОБА_5 . 07.06.2005 р. боржниці - ОСОБА_4 було видано свідоцтво про право на спадщину за її батьком, а саме на 1/3 частину житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Оскільки, як зазначено вище, Постановою про відкриття виконавчого провадження ВДВС Святошинського районного управління юстиції у м. Києві від 19.03.2009 р. було накладено арешт та оголошено заборону на відчуження всього майна ОСОБА_4 , такий арешт абсолютно законно поширив свою дію і на вказане майно боржниці. ІНФОРМАЦІЯ_2 боржниця - ОСОБА_4 померла. Її спадкоємиці - відповідачі (мати та сестра), вступивши у спадщину за ОСОБА_4 , не повідомили кредитора (відповідача) про відкриття спадщини, як були зобов`язані зробити відповідно до ч.1 ст.1281 ЦК України.

Так, вказаною нормою передбачено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. В свою чергу, дізнавшись з позовної заяви про смерть боржниці, позивач направив на зареєстровану адресу місця проживання відповідачів дві Вимоги №1 та №2 від 05.04.2024 р.

Ухвалою суду від 15.07.2024 розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін (а.с. 52).

30.07.2024 року від відповідача ОСОБА_3 надійшов відзив по справі в якому остання просить відмовити у задоволенні позовних вимогах у повному обсязі обгрунтовуючи це тим, що питання спадкування мають стосувати виключно представника першої черги спадкування за законом і аж ніяк на представника другої черги. Також що зобов`язання було нерозгирвно пов`язано із боржником, адже до цього часу не можливо встановити на які цілі і в чиїх інтересах були використані кошти, які намагаються стягнути.

30.07.2024 року від відповідлача ОСОБА_2 надійшов відзив по справі у якому остання просить суд відмовити у повному обсязі у задоволенні позову, обгрунтовуючи це тим, що з моменту повернення виконавчого листа стягувачу ОСОБА_1 на момент смерті боржника пройшло більше 6 років, а на момент звернення до суду з позовом до відповідачів більше 9 років. Отже, є достатні підстави вважати, що позивач сам не вжив заходів щодо проведення, як перемовин так і виконавчих дій по відношенню до ОСОБА_4 , втратив право на пред`явлення виконавчого документа до виконання і наразі намагається перекласти відповідальність за повернення коштів на відповідачів.

05.08.2024 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив у якому останній зазначає що категорично не погоджується з відзивами відповідачів і вважає їх безпідставними та необгрунтованими. Наголошує, що передбачений обов`язок спадкоємця має бути виконаний, навіть за відсутністю відповідного судового рішення та виконавчого листа. Крім того з метою ухилитися від встановленого в ст. 1282 ЦК України обов`язку спадкоємця, помилково застосовує до спірних правовідносин ст. 12 ЗУ "Про виконавче провадження" яке не підлягає до застосування у спірних правовідносинах.

05.08.2024 року від представника позовача надійшла заява про залишення позовних вимог в частині відповідача- 2 без розгляду та збільшення розміру позовних вимог до відповідача - 1, а саме стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти у розмірі 200 137,00 грн.

08.08.2025 року надійшло заперечення на відповідь на відзив від відповідача ОСОБА_2 у яому остання просить застосувати строк позовної давності до доказів та відмовити ОСОБА_1 у задоволенні вимог у повному обсязі.

12.09.2024 року надійшло клопотання від відповідача ОСОБА_2 про проведення оціночно-будівельної експертизи.

Ухвалою суду від 30.09.2024 року у справі призначено оціночно-будівельну експертизу.

25.09.2025 року на адресу суду надійшов супровідний лист від Київського науково-дослідницького інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (КНДІСЕ) про залишення ухвали без виконання у зв`язку з несплатою відповідачем ОСОБА_2 проведення експертизи.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 16 травня 2006 р. та 24 травня 2006 р. між позивачем - ОСОБА_1 як позикодавцем, та донькою відповідачки 1 - ОСОБА_4 , як позичальником, було укладено Договори позики, відповідно до умов якого позичальник отримала позику на загальну суму 90 900 грн., що на той момент було еквівалентно 18 000 (вісімнадцять тисяч) доларів, (1 долар=5,05 грн.). Оскільки така позика не була повернута, ОСОБА_1 був змушений звернутись до суду, та Рішенням Святошинського районного суду у справі №2-815-1/08 від 18.06.2008р., яке набрало законної сили 08.09.2008р., було ухвалено стягнути з ОСОБА_4 201 710 грн. на користь ОСОБА_1 з урахуванням індексації, процентів, пені та судових витрат. Також, 23.09.2008р. на виконання зазначеного Рішення цим судом було видано Виконавчий лист №2-815-1.

Постановою про відкриття виконавчого провадження ВДВС Святошинського районного управління юстиції у м. Києві від 19.03.2009р. було відкрито виконавче провадження з виконання зазначеного виконавчого листа, надано право ОСОБА_4 виконати Рішення суду у 7-днний строк з моменту отримання постанови та вирішено накласти арешт та оголосити заборону на відчуження всього майна ОСОБА_4 . Копія вказаної Постанови була направлена на адресу: АДРЕСА_1 .

До сих пір в примусовому порядку виконання судового рішення з ОСОБА_4 державним виконавцем було стягнуто лише 1573грн. Тобто залишок боргу складає 200 137грн. Інформація про наявність вказаного судового рішення була добре відома відповідачам, адже до їх спільного будинку за адресою АДРЕСА_1 , неодноразово з`являвся державний виконавець, інколи, в супроводі позивача, з метою встановлення майна боржниці, яке може бути виставлене на торги. Він дійсно дрібні речі боржниці описав, виставив їх на торги, за результатами яких відповідачу було повернуто державним виконавцем грошові кошти в сумі 1573грн.

При цьому відповідач-1 намагалась перешкоджати виконанню державним виконавцем таких його обов`язків та кричала, що це все її. Отже, відповідачі обізнані з підтвердженими судовим рішенням боргом ОСОБА_4 . В подальшому викладено обставини, які, здебільшого, стали відомі відповідачу лише з позовної заяви ОСОБА_2 від 19.02.2024р. в рамках справи №759/3440/34, яка знаходиться в провадженні Святошинського районного суду міста Києва, про зняття арешту з майна.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік відповідача-1 та батько боржниці - ОСОБА_5 . 07.06.2005р. боржниці - ОСОБА_4 було видано свідоцтво про право на спадщину за її батьком, а саме на 1/3 частину житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Оскільки, як зазначено вище, Постановою про відкриття виконавчого провадження ВДВС Святошинського районного управління юстиції у м. Києві від 19.03.2009р. було накладено арешт та оголошено заборону на відчуження всього майна ОСОБА_4 , такий арешт абсолютно законно поширив свою дію і на вказане майно боржниці. ІНФОРМАЦІЯ_2 боржниця - ОСОБА_4 померла. Її спадкоємиці -відповідачі (мати та сестра), вступивши у спадщину за ОСОБА_4 , не повідомили кредитора (відповідача) про відкриття спадщини, як були зобов`язані зробити відповідно до ч.1 ст.1281 ЦК України.

Так, вказаною нормою передбачено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. В свою чергу, дізнавшись з позовної заяви про смерть боржниці, позивач направив на зареєстровану адресу місця проживання відповідачів дві Вимоги №1 та №2 від 05.04.2024р.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України (далі- ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Згідно із ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спад?кодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 Кодексу). Тобто, об`єктами спадкування є цивільні права та обов`язки спадкодавця, що можуть (мають здатність) переходити у спадщину. Отже, до відповідачів, з прийняттям спадщини за ОСОБА_4 , перейшов і її обов`язок з погашення заборгованості, (яка виникла з неповернення позики), в сумі 200 137 грн., який підтверджено зазначеним вище судовим рішенням.

Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Проте, боржниця за її життя зазначене судове рішення не виконала.

В свою чергу, ч.1 ст.598 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 608 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. В даному випадку зобов`язання з погашення на користь відповідача заборгованості не є таким, що нерозривно пов`язане з особою боржниці, й увійшло до її спадкової маси майна. Спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі (стаття 1282 ЦК України).

Тобто, відповідачі, як спадкоємиці за ОСОБА_4 , набули зобов`язання погасити вказану заборгованість. Так, у разі смерті позичальника за кредитним договором за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в основному зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину (висновок Верховного Суду України, викладений у Постанові від 17 квітня 2013 року у справі № 6-18цс13, висновок Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду, викладений у Постанові від 11 липня 2018 року у справі № 2-2519/11, провадження № 61-9647св18).

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України у відповідній редакції за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного в спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Статтею 1281 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від дня настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення позики включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України.

Відповідно до статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. При цьому за правилами частини першої статті 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Статтями 1218, 1219 ЦК України передбачено, що зобов`язання боржника за договором позики не є таким, що нерозривно пов`язано з його особою. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань. Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц (провадження № 14-53цс18).

Оскільки у позичальника на підставі договорів позики за життя виникли боргові зобов`язання перед позивачем, які не були виконані, вимоги кредитора повинні бути задоволені спадкоємцями позичальника -матір`ю та сестрою у межах вартості успадкованого майна.

Позивач, як кредитор спадкодавця, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини відповідачами, як це передбачено звернувся до відповідачів з вимогами в порядку ст. 1281 ЦК України, де було вказано про наявність у спадкодавця заборгованості перед ним, отже вимоги положень статті 1281 ЦК України кредитором дотримані.

При цьому у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця. ЦК України серед положень про порядок задоволення вимог кредитора спадкодавця в імперативному порядку визначений справедливий баланс між законними інтересами та правомірними очікуваннями кредитора спадкодавця і відповідними, зустрічними їм, інтересами спадкоємців.

Дотримання цього балансу полягає в тому, щоб забезпечити задоволення вимог кредитора спадкодавця за рахунок спадкового майна, не порушивши майнових прав та інтересів спадкоємців такої особи. Визначення цього балансу законодавцем сформульовано таким чином, що спадкоємці боржника повинні відповідати за його зобов`язаннями в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Зокрема, як зазначалося вище, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Спадкування є способом безоплатного набуття майна, а тому стягнення боргів спадкодавця з його спадкоємців в межах вартості отриманої спадщини є справедливим щодо законних інтересів та правомірних очікувань кредитора.

Принцип змагальності цивільного процесу, який закріплений у статті 81 ЦПК України, передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна.

Отже, обсяг спадкового майна та його вартість повинен доводити спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна.

Оцінюючи зібрані докази суд приходить до висновку, що позовні вимоги в суді знайшли своє підтвердження і підлягають задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у розмірі 200 137,00 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути грн. судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ЦК України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 133, 141, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ()РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) суму боргу у розмірі 200 137,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 ()РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати у вигляді судового збору 1601,10 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя Ключник А.С.