Справа: 164/2307/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(з а о ч н е)

23 вересня 2025 року. Селище Маневичі.

Маневицький районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Токарської І.С.,

з участю секретаря Власюка С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в сел. Маневичі цивільну справу за позовом представника позивача ОСОБА_1 адвоката Лавренчука Олександра Володимировича до ОСОБА_2 про відшкодування моральних збитків, завданих кримінальним правопорушенням, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Лавренчук О.В. в інтересах ОСОБА_1 звернувся в суд із вказаним позовом, який обґрунтував тим, що 07 листопада 2022 року близько 14 години 00 хвилин ОСОБА_2 , перебуваючи на території церкви «Релігійна громада Архістратига Михаїла Православної церкви України с. Чорниж Луцького району Волинської області», що за адресою: с. Чорниж Луцького району Волинської області, вул. Центральна, 9А, під час конфлікту, який виник на грунті особистих неприязних відносин, знайшовши на вказаній території дерев`яну палицю, умисно наніс один удар в область шиї та один удар в область лівої руки позивача ОСОБА_1 , заподіявши йому тілесні ушкодження у виді рубця на задній поверхні шиї, який являє собою слід заживної ранки та забою четвертого пальця лівої кисті, які згідно з висновком судово-медичної експертизи відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Вироком Маневицького районного суду Волинської області від 22 грудня 2022 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 850 гривень. Вироком Волинського апеляційного суду від 04 травня 2023 року вирок Маневицького районного суду Волинської області від 22 грудня 2022 року скасовано в частині призначення покарання та ухвалено новий вирок, яким ОСОБА_2 призначено покарання у виді громадських робіт на строк 100 годин. Крім зазначеного, варто також зазначити вкрай незрозумілу і цинічну поведінку відповідача ОСОБА_2 , який жодного разу не поцікавився станом здоров`я потерпілого ОСОБА_1 , не вибачився перед ним та не намагався примиритися. В той самий час потерпілий та позивач терпів фізичний біль, вимушений був проходити тривалий процес лікування, оскільки додатково має значні проблеми з серцем, які лише загострилися та обтяжилися за наслідками тілесних ушкоджень. Більше того, моральні страждання ОСОБА_1 полягали в тому, що його безпосереднє побиття відповідачем супроводжувалися особливим цинізмом, приниженням особистості на грунті релігійної неприязні, в той час, як позивач смиренно стояв і не міг відреагувати на вкрай агресивні невиправдані дії ОСОБА_2 . Відповідно у позивача відбулися значні зміни усталеного способу життя, адже він змушений був витрачати свій час на візити до лікаря, підшуковувати виписані йому ліки, відвідувати поліцію, брати участь у тривалому судовому розгляді, при тому, що відповідач жодного разу не поцікавився ані станом здоров`я потерпілого, ані його матеріальним становищем, а також не зробив жодного намагання вибачитися чи примиритися з позивачем. Зважаючи на вищевикладене, просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 матеріальні збитки, завдані кримінальним правопорушенням внаслідок тілесного ушкодження у сумі 16614 гривень, моральну шкоду у сумі 50000 гривень, а також витрати на правничу допомогу в сумі 10000 гривень.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 , його представник ОСОБА_3 не з`явилися, подали суду заяву, у якій просять проводити розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують із зазначених у заяві підстав, просять позов задовольнити повністю. Щодо ухвалення заочного рішення не заперечують.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про місце та час розгляду справи, відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, повідомлявся належним чином, що підтверджується конвертом з відміткою про відмову від отримання судової повістки. Правом подати відзив не скористався.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Ухвалою Маневицького районного суду Волинської області від 23 вересня 2025 року постановлено розгляд справи проводити у відсутності відповідача ОСОБА_2 та ухвалити рішення при заочному розгляді справи.

Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить наступних висновків.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданими учасниками справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Вироком Маневицького районного суду Волинської області від 22 грудня 2022 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень (а.с. 5-6).

Вироком Волинського апеляційного суду від 04 травня 2023 року вирок Маневицького районного суду Волинської області від 22 грудня 2022 року про обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, в частині призначеного покарання скасовано. Ухвалено новий вирок, яким ОСОБА_2 призначено покарання у виді громадських робіт на строк 100 годин (а.с. 7-11).

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами 1 та 2 ст. 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Консультаційними висновками спеціаліста, а також квитанціями підтверджується той факт, що позивач звертався за медичною допомогою, а також необхідним лікуванням, через погіршення стану після забою грудної клітки та живота від листопада 2022 року, загальна сума витрат складає 16614 гривень (а.с. 13-15, 19-48).

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З врахуванням наведеного, беручи до уваги те, що відповідачем ОСОБА_2 будь-яких належних та допустимих доказів спростування зазначених позивачем доводів стосовно стягнення компенсації матеріальної шкоди не надано, суд приходить до висновку що позовні вимоги в частині стягнення із відповідача матеріальної шкоди у розмірі 16614 гривень підлягають до задоволення.

Щодо стягнення моральної шкоди із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

У відповідності до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає, окрім іншого, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступені вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Тобто, при вирішенні спору про стягнення моральної шкоди суду необхідно встановити: наявність заподіяної позивачу шкоди, протиправність діяння відповідача, наявність причинного зв`язку між заподіяною шкодою і протиправним діянням відповідача. При цьому кожна із вказаних обставин повинна бути підтверджена належними та допустимими доказами.

Як убачається із матеріалів справи, суд встановив доведеним факт вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та заподіяння ОСОБА_1 тілесних ушкоджень.

Суд дійшов до переконання, що внаслідок вчинення відповідачем кримінального правопорушення, що в свою чергу призвело до заподіяння позивачу тілесних ушкоджень, останній зазнав поза розумним сумнівом фізичного болю та страждань, а також душевних страждань внаслідок протиправної поведінки щодо нього самого.

З урахуванням вищенаведеного, суд вважає, що у відповідача виник обов`язок щодо відшкодування позивачу моральної шкоди.

При визначенні розміру грошового відшкодування за завдану моральну шкоду суд враховує: характер правопорушення, об`єктом посягання якого здоров`я потерпілого, форму вини правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, вчиненого ОСОБА_2 умисного тілесного ушкодження; характер спричинених тілесних ушкоджень та ступінь їх тяжкості легкої тяжкості; біль та фізичні страждання, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я; глибину спричинення душевних страждань, на які, безумовно, вплинув сам факт заподіяння тілесних ушкоджень; особу та вік позивача; достатність суми відшкодування моральної шкоди для задоволення розумних потреб позивача.

На підставі наведеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача ОСОБА_2 20000 гривень, як компенсації за заподіяну моральну шкоду, що буде достатнім для відшкодування зазначеної шкоди та відповідатиме засадам розумності та справедливості.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача судових витрат, слід зазначити наступне.

Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать витрати на професійну правничу допомогу.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Нормами ч.ч.2, 3, 4 статті 137 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат; для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг),виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги; розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4)ціною позову та (або)значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи; уразі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами; обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

До позовної заяви представником позивача додано копію Договору про надання правничої (правової) допомоги від 19 січня 2023 року, прибутковий касовий ордер № 231 від 19 січня 2023 року на суму 10000 гривень (а.с. 16-18).

З огляду на обставини справи, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи, ціну позову, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, тривалість судового розгляду, значення справи для сторін, часткове задоволення позову, суд вважає, що наявні підстави для їх часткового відшкодування відповідачем.

Зважаючи на вищезазначене, суд приходить висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 гривень.

Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1211 гривень 20 копійок.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 81, 82, 89, 133, 137, 141, 247, 280-282 ЦПК України, на підставі ст. ст. 11, 22, 23, 1166, 1167 ЦК України, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Лавренчука Олександра Володимировича до ОСОБА_2 про відшкодування моральних збитків, завданих кримінальним правопорушенням задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальні збитки, завдані кримінальним правопорушенням внаслідок тілесного ушкодження у розмірі 16 614 (шістнадцять тисяч шістсот чотирнадцять) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральні збитки, завдані кримінальним правопорушенням у розмірі 20000 (двадцять тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5 000 гривень витрат на професійну правничу допомогу.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 у дохід держави 1211 гривень 20 копійок судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Представник позивача ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_3 .

Повний текст судового рішення складено 23 вересня 2025 року.

Суддя

Маневицького районного суду І.С. Токарська