Провадження №22-з/812/70/25
30 вересня 2025 року м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого: Базовкіної Т.М.,
суддів: Царюк Л.М., Яворської Ж.М.,
розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи заяву представника ОСОБА_1 адвоката Вуїв Оксани Вікторівни про ухвалення додаткового судового рішення у цивільній справі №473/3519/23 за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Сетам», приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шевченко Тетяни Сергіївни, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, визнання права власності, визнання недійсними результатів електронних торгів, скасування актів приватного виконавця, свідоцтв про придбання майна, звільнення майна з-під арешту, витребування майна з незаконного володіння,
У липні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до Державного підприємства «Сетам», приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шевченко Т.С., ОСОБА_1 , ОСОБА_3 (справа № 473/3519/23), в якому просила:
- визнати за нею право спільної сумісної власності на нерухоме майно: нежитлову будівлю, магазин, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та на земельну ділянку площею 0,0266 га за цією ж адресою;
- визнати недійсними та скасувати результати електронних торгів із реалізації вказаного нерухомого майна;
- скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шевченко Т.С. від 21 червня 2023 року за виконавчим провадженням № 65038151 про передачу майна стягувачу ( ОСОБА_1 ) в рахунок погашення боргу;
- визнати недійсними та скасувати свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), серія та номер: 681 та 682, видані 26 червня 2023 року, видавник: ОСОБА_4 , державний нотаріус Другої Вознесенської державної нотаріальної контори Миколаївської області, на ім`я ОСОБА_1 ;
- скасувати рішення про державну реєстрацію речових прав на вищевказане нерухоме майно.У серпні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним, витребування майна з незаконного володіння.
Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 вересня 2024 року цивільні справи № 473/3519/23 та № 473/2572/24 об`єднані в одне провадження, об`єднаній справі присвоєний № 473/3519/23.
З урахуванням змін ОСОБА_2 просила визнати за нею право власності на частку наступного майна як спільного майна подружжя:
- нежитлової будівлі, складського приміщення загальною площею 28,8 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ;
- будівлі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 ;
- визнати протиправними та скасувати:
- свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, № 681 від 26 червня 2023 року, видане державним нотаріусом Другої Вознесенської державної нотаріальної контори Онищенко Л.В.,
- свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, № 682 від 26 червня 2023 року, видане державним нотаріусом Другої Вознесенської державної нотаріальної контори Онищенко Л.В.,
- звільнити з-під арешту, накладеного ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області по справі № 473/995/18 від 02 квітня 2018 року, ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області по справі № 473/995/18 від 31 травня 2018 року, постановою приватного виконавця Шевченко Т.С. про арешт майна боржника у виконавчому провадженні ВП 65038151 від 02 квітня 2024 року:
- комплекс будівель загальною площею 823,9 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 ,
- нежитлову будівлю, складське приміщення загальною площею 28,8 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ,
- будівлю, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 .
У серпні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання недійсним договору позики, витребування майна з чужого незаконного володіння (справа № 473/4406/24), в якому просила визнати недійсним договір позики від 18 грудня 2014 року, укладений її чоловіком ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , а також витребувати від останньої 1/2 частку нежитлової будівлі магазину з підвалом, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,0266 га за тією ж адресою, а також 1/2 частки комплексу будівель, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 та земельної ділянки за вищевказаною адресою, площею 2512 кв.м.
Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 06 листопада 2024 року позовні вимоги про визнання недійсним договору позики та витребування майна роз`єднані, з цивільної справи № 473/4406/24 виділені позовні вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння в самостійне провадження (справа № 473/6185/24).
Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 листопада 2024 року об`єднано в одне провадження цивільну справу № 473/3519/23 за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Сетам», приватного виконавця Шевченко Т.С., ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, визнання права власності, визнання недійсними результатів електронних торгів, скасування актів приватного виконавця, свідоцтв про придбання майна, звільнення майна з-під арешту та цивільну справу № 473/6185/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння. Об`єднаній справі присвоєний № 473/3519/23.
Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 травня 2025 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 15 липня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка підписана її представником адвокатом Прилуцькою Н.М., залишено без задоволення, рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 травня 2025 року та додаткове рішення цього ж суду від 02 червня 2025 року залишено без змін.

21 липня 2025 року адвокат Вуїв О.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подала до Миколаївського апеляційного суду заяву про ухвалення додаткового судового рішення у справі, в якій просила суд ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з позивачки ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн., пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції.

30 липня 2024 року на адресу апеляційного суду від представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_5 надійшла заява-запереченння, в якій остання просить відмовити заявнику у задоволенні заяви про ухвалення додаткового судового рішення щодо розподілу судових витрат у зв`язку з їх недоведеністю та просить зменшити розмір заявлених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу до 1286 грн 60 коп.

Дослідивши зміст заяви представника відповідача, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Частина 1 статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини 3 вказаної статті Кодексу).

Відповідно до частини 1 статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина 1 статті 60 ЦПК України).

За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині 4 статті 62 ЦПК України.

За положеннями пункту 4 частини 1 статті 1, частин 3 та 5 статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Пунктом 9 частини 1 статті 1 України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

З урахуванням наведеного вище, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Пунктами 1, 2, 3 частини 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 та частина 8 статті 141 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у додатковій постанові від 17 січня 2022 року у справі № 756/8241/20.

З матеріалів цивільної справи, яка розглядається, вбачається, що після ухвалення апеляційним судом постанови у справі адвокат Вуїв О.В., яка представляє ОСОБА_1 , подала заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення 5000 грн. витрат на правничу допомогу, надану адвокатом.

На підтвердження правових витрат ОСОБА_1 в апеляційній інстанції представницею відповідачки надані копії договору про надання правової допомоги від 16 червня 2025 року, рахунок №21-1/07/25 від 21 липня 2025 року, опис наданих послуг.

Відповідно до умов договору від 16 червня 2025 року адвокат Вуїв О.В. зобов`язалася надати ОСОБА_1 професійну правничу допомогу, зокрема консультаційні та інформаційні послуги, пов`язані з захистом інтересів клієнта, складання від імені та в інтересах клієнта заяв по суті справи (заяв, позовних заяв, клопотань тощо), виконання окремих доручень, представництво інтересів клієнта в судах.

Зі свого боку ОСОБА_1 зобов`язалася сплатити на користь адвоката вартість наданої правничої допомоги (гонорар) в розмірі, який визначається в рахунку (-ах), який (-і) складає(-ю)ться адвокатом та клієнтом.

Згідно рахунку №21-1/07/25 від 21 липня 2025 року для забезпечення оплати правничої допомоги згідно договору від 16 червня 2025 року у справі №473/3519/23 адвокат Вуїв О.В. виконала у справі таку роботу: ознайомлення з матеріалами апеляційною скаргою у справі, подачу відзиву на неї, а також брала участь у судовому засіданні 15 липня 2025 року, загальною вартістю роботи 5000 грн.

При вирішенні питання розподілу судових витрат суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (пункт 61 Постанови Верховного Суду від 24 жовтня 2019 у справі № 905/1795/18).

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

З матеріалів справи вбачається, що представницею відповідачки ОСОБА_1 адвокатом Вуїв О.В. були надані наступні послуги: ознайомлення з матеріалами справи, складання процесуальних документів (відзиву на апеляційну скаргу), участь у судовому засіданні в апеляційному суді.

Факт надання вказаних послуг адвокатом Вуїв О.В. в межах даної цивільної справи, відповідно до укладеного між нею та ОСОБА_1 договору та опису наданих послуг, не викликає сумніву.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат у справі, яка розглядається, колегія суддів враховує, що у задоволенні апеляційної скарги позивача було відмовлено, а також: складність справи (справа є складною за обсягом заявлених вимог, їх змістом), обсяг та характер виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) в апеляційній інстанції складання відзиву на позовну заяву, значення справи для сторони, відсутність заперечень позивача щодо заявленої суми судових витрат та вважає, що завлений ОСОБА_1 до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідає як складності справи та обсягу наданих правничих послуг, так і вимогам розумності та справедливості судових витрат.

За такого колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з позивача на користь відповідачки витрат на професійну правничу допомогу під час апеляційного провадження у розмірі 5000 грн., про що згідно пункту 3 частини 1 статті 270 ЦПК України необхідно ухвалити додаткове судове рішення.

Представниця позивачки Шевчук І.С. у запереченні просила зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу до 1286 грн. 90 коп., пославшись, зокрема, на те, що адвокат Вуїв О.В. не надала платіжних документів на підтвердження оплати послуг, пов`язаних з наданням правової допомоги в апеляційній інстанції, водночас надані нею документи не містять відомостей щодо реальної вартості послуг адвоката.

Колегія суддів відхиляє наведені заперечення.

Так, посилання на те, що договір про надання правової допомоги адвокатом Вуїв О.В. не містить застережень щодо реальної вартості послуг розрахунок погодинної оплати або абонентського обслуговування, не приймаються колегією суддів, оскільки умовами договорів, укладених адвокатом та відповідачкою, передбачена оплата гонорару на підставі складеного адвокатом розрахунку, відхиляються з огляду на наступні міркування.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).

Тобто наведені умови щодо оплати ОСОБА_6 гонорару відповідають вимогам закону та підтверджені рахунком від 21 липня 2025 року.

Стосовно відсутності документів про оплату послуг адвоката, то витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 та частина 8 статті 141 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у додатковій постанові від 17 січня 2022 року у справі № 756/8241/20.

Щодо посилань представника позивачки у запереченні на Методику обчислення розміру винагороди адвокатів, які надають безоплатну вторинну правничу допомогу, з метою визначення вартості правової допомоги, то вони є недоречними, оскільки вказана Методика визначає механізм виплати відповідної винагороди адвокатам, які працюють в системі безоплатної правової допомоги та надають безоплатну вторинну правничу допомогу. Відносини між клієнтом та адвокатом, залученим на платній основі, регулюються Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договором, укладеним між ними, відповідно до принципу свободи договору, закріпленому в статті 627 ЦК України.

За такого колегія суддів вважає, що при ухваленні додаткової постанови не встановлено обставин для зменшення визначеної відповідачкою ОСОБА_1 вартості витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 270, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Заяву представника ОСОБА_1 адвоката Вуїв Оксани Вікторівни про ухвалення додаткового судового рішення задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , проживає АДРЕСА_5 ) на користь ОСОБА_1 5000 (п`ять тисяч) гривень витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції.

Додаткова постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Л.М. Царюк

Ж.М. Яворська

__________________________________________________

Повна додаткова постанова складена 30 вересня 2025 року