Провадження №2/359/1377/2025
РІШЕННЯ

Іменем України

19 вересня 2025 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Журавського В.В.

при секретарі Алфімовій І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом окремого контрольно-пропускного пункту « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (військової частини НОМЕР_1 ) до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: служба у справах дітей виконавчого комітету Гірської сільської ради Бориспільського району Київської області, про визнання осіб такими, що втратили право на проживання у гуртожитку, та їх виселення, -

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог.

В грудні 2024 року ОКПП « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (військова частина НОМЕР_1 ) звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтував тим, що ОСОБА_1 проходила військову службу в період з 16 червня 2015 року по 27 травня 2019 року, з 18 грудня 2019 року по 23 лютого 2022 року. На підставі наказу ОКПП « ІНФОРМАЦІЯ_1 » №101-ОС від 23 лютого 2022 року ОСОБА_1 виключена зі списків особового складу та всіх видів забезпечення у зв`язку із звільненням з військової служби у запас. Під час проходження військової служби рішенням житлової комісії ОКПП « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 10 квітня 2017 року ОСОБА_1 разом з сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , були забезпечені однокімнатною квартирою АДРЕСА_1 у гуртожитку казарменого типу №3 у м. Борисполі ОКПП «Київ». Після звільнення з військової служби відповідачі в добровільному порядку не звільнили та не здали службове житло за адресою: ОКПП «Київ», АДРЕСА_2 . У зв`язку з цим, порушуються права інших військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують заселення у гуртожиток. Тому ОКПП « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (військова частина НОМЕР_1 ) просить суд визнати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право на проживання в однокімнатній квартирі АДРЕСА_1 гуртожитку казарменого типу № НОМЕР_2 (за адресою: ОКПП «Київ», АДРЕСА_2 ), а також виселити відповідачів з вказаного житлового приміщення.

2. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 грудня 2024 року було відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче засідання (а.с.34-35).

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 березня 2025 року, занесеною до протоколу судового засідання, до участі в розгляді цивільної справи було залучено службу у справах дітей виконавчого комітету Гірської сільської ради Бориспільського району Київської області в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідачів (а.с.50).

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 квітня 2025 року було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті (а.с.62).

3. Ставлення сторін до пред`явленого позову.

Представник позивача ОСОБА_3 підтримав пред`явлений позов та просив суд його задовольнити у повному обсязі.

ОСОБА_1 надала до суду відзив на позовну заяву, який обґрунтувала тим, що її виселення з гуртожитку разом з неповнолітнім сином без надання іншого житлового приміщення суперечить нормам ЖК УРСР. Спірне житлове приміщення є єдиним та постійним місцем проживання відповідача та її неповнолітнього сина, інше житло у них відсутнє. Відповідач просила врахувати, що вона є одинокою матір`ю, та відмовити в задоволенні позовних вимог (а.с.38-42).

Начальник служби у справах дітей Гірської сільської ради Бориспільського району Яструб Н.І. направила до суду лист з проханням розглянути цивільну справу за наявними матеріалами справи та за відсутності представника служби у справах дітей (а.с.54).

4. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Встановлено, що військова частина НОМЕР_1 є власником гуртожитку казарменого №3 типу на 66 житлових блоків, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №256083957 від 12 травня 2021 року (а.с.26).

Рішенням житлової комісії ОКПП «Київ» від 10 квітня 2017 року ОСОБА_1 у складі сім`ї з двох осіб розподілена однокімнатна квартира АДРЕСА_4 (ІІІ черга будівництва) в ОКПП «Київ» (а.с.14).

З Витягу з Наказу начальника ОКПП «Київ» №101-ос від 23 лютого 2022 року ОСОБА_1 звільнена у запас згідно з пп.«ґ» п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (через сімейні обставини або інші поважні причини: військовослужбовці-жінки, які мають дитину віком до 18 років) (а.с.12).

Листами від 31 липня 2024 року, від 27 серпня 2024 року ОКПП «Київ» зверталось до ОСОБА_1 з вимогою про звільнення жилого приміщення у гуртожитку (а.с.23,25).

Правовідносини, що виникли між сторонами по справі, регулюються гл.3 «Користування службовими жилими приміщеннями», гл.4 «Користування гуртожитками» ЖК Української РСР.

5. Норми права, якими керується суд при вирішенні спору.

Згідно з ст.47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст.118 ЖК Української РСР службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

За правилами ч.1, ч.2 ст.64 ЖК Української РСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно з ст.124 ЖК Української РСР передбачено, що робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до положень ст.132 ЖК Української РСР сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також особи, що вчились у навчальних закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у зв`язку з роботою чи навчанням. Інших працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв`язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину. Осіб, які припинили роботу з інших підстав, ніж ті, що зазначені в частині 2 цієї статті, а також осіб, перелічених у статті 125 цього Кодексу, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення.

У відповідності до ст.125 ЖК Української РСР передбачено, що без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у статті 124 цього Кодексу, не може бути виселено: осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років.

Як роз`яснив Пленуму Верхового Суду України п.10 постанови від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» в силу статті 125 ЖК стаття 125 ЖК Української РСР деякі категорії громадян, які проживають у службових жилих приміщеннях, не підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення, при розгляді справ про виселення зі службових жилих приміщень необхідно з`ясовувати, чи користуються відповідачі зазначеною пільгою. Зокрема, особи, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм жиле приміщення, не менше 10 років, користуються такою пільгою і в тому разі, коли цей стаж переривався.

Згідно п.25 Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Державної прикордонної служби України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 18 січня 2021 року №26, підлягають виселенню із службового жилого приміщення (службової жилої площі) без надання іншого жилого приміщення: військовослужбовці та члени їх сімей, що проживають разом з ними, які систематично руйнують чи псують жиле приміщення або використовують його не за призначенням, або систематично порушують правила співмешкання, роблять неможливим для інших осіб проживання з ними в одному будинку; особи, звільнені з військової служби, які безперервно прослужили в Держприкордонслужбі менше ніж десять календарних років, крім випадків, передбачених законодавством; особи, які самоправно зайняли службове жиле приміщення; колишні члени сім`ї військовослужбовця, які залишилися проживати в ньому після розірвання шлюбу (у місячний строк з дня розірвання шлюбу); інші особи у випадках, визначених законодавством. У разі якщо військовослужбовець та/або члени його сім`ї не звільняють займане службове жиле приміщення (службову жилу площу) у місячний строк, керівник органу Держприкордонслужби вживає заходів щодо виселення таких військовослужбовців та членів їх сімей у судовому порядку. Виселення з гуртожитку без надання іншого жилого приміщення здійснюється у випадках, передбачених статтями 116, 132 Житлового кодексу Української РСР.

Згідно з ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine», заява №30856/03) втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло.

Виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до житла передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену у пункті 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Відповідність останньому критерію визначається з урахуванням того, чи існує нагальна суспільна необхідність для застосування такого обмеження права на повагу до житла та чи буде втручання у це право пропорційним переслідуваній легітимній меті.

За змістом правового висновку, викладеного у постановах Верховного Суду від 14 листопада у справі №760/4766/16-ц (провадження №61-14517св18) та від 06 лютого 2019 року у справі №753/15273/17-ц (провадження №61-48829св18), неврахування національними судами принципу пропорційності у справах про виселення особи з житла є підставою для висновку про порушення стосовно такої особи статті 8 Конвенції. Отже, врахування принципу пропорційності, який є також і принципом цивільного судочинства (пункт 6 частини третьої статті 2, стаття 11 ЦПК України) забезпечує розумний баланс між інтересами позивача, відповідачів та загальними інтересами.

Згідно з абз.2 ч.1 ст.12 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці строкової військової служби та військовослужбовці, призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, розміщуються в казармах (на кораблях) згідно із Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України. За ними зберігаються жилі приміщення, які вони займали до призову на строкову військову службу та військову службу під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період. Вони не можуть бути зняті з обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов.

За правилами ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

6. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору.

Встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована за місцем проживання за адресою: м. Бориспіль, ОКПП «Київ», згідно відмітки в паспорті громадянки України, виданого на її ім`я (а.с.17-18) та Витягу з реєстру територіальної громади від 04 червня 2024 року - АДРЕСА_5 (а.с.22).

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , також проживає за місцем реєстрації ОСОБА_1 за вищевказаною адресою (а.с.58).

Вислуга років підполковника ОСОБА_1 , помічника начальника ОКПП з режиму начальника режимно-секретного відділення, становить 15 років. Тому в силу ст.125 ЖК УРСР вона не підлягає виселенню із службового житла без наданні іншого жилого приміщення.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04 червня 2024 року (а.с.59) ОСОБА_1 не має на праві власності іншого житла. Під час проходження служби в гарнізоні м. Києва в період з 15 травня 2022 року по 23 грудня 2024 року жиле приміщення (постійне, службове, штатно-посадове, гуртожиток) не отримувала та на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов не перебуває (а.с.56,57).

За таких обставин виселення ОСОБА_1 та її неповнолітнього сина не відповідатиме принципу пропорційності, та буде надмірним втручанням у право на житло та право на повагу до приватного життя у розумінні ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Враховуючи викладені обставини в їх сукупності, а саме, що спірне житлове приміщення було надано ОСОБА_1 в складі сім`ї з неповнолітнього сина на період проходження військової служби. При цьому, на даний час відповідач продовжує перебувати на військовій службі, відповідачі вселилися у спірне приміщення на законних підставах, постійно проживають у ньому, іншого житла не мають, суд вважає, що відсутні правові підстави для визнання відповідачів такими, що втратили право на проживання в спірній квартирі гуртожитку та виселення з вказаного житлового приміщення. Тому в задоволенні позовних вимог ОКПП «Київ» належить відмовити.

7. Розподіл судових витрат між сторонами.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З квитанції (а.с.8) вбачається, що при пред`явленні позову до суду ОКПП «Київ» сплатило судовий збір у розмірі 6056 гривень. Зважаючи на те, що у задоволенні пред`явлених позовних вимог відмовлено, тому підстави для відшкодування понесених судових витрат, відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.47 Конституції України, абз.2 ч.1 ст.12 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», ч.1, ч.2 ст.64, ст.118, ст.124, ст.125, ст.132 ЖК Української РСР, ч.1 ст.77, ч.1 ст.80, ч.1 ст.81,ч.1 ст.141, п.2 ч.1 ст.258, ч.1-ч.2 ст.259, ст.263-265, ст.268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог окремого контрольно-пропускного пункту « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (військової частини НОМЕР_1 ) до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: служба у справах дітей виконавчого комітету Гірської сільської ради Бориспільського району Київської області, про визнання осіб такими, що втратили право на проживання у гуртожитку, та їх виселення відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного рішення суду 26 вересня 2025 року.

Суддя: підпис

З оригіналом згідно:

Суддя Бориспільського міськрайонного суду В.В. Журавський