ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем України

01 жовтня 2025 року

м. Харків

справа №636/7159/23

провадження № 22-ц/818/4407/25

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

розглянувши в порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості кредитним договором за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 27 червня 2025 року, постановлене під головуванням судді Буніна Є.О.,-

в с т а н о в и в:

У грудні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 290203659 від 07.04.2019 року, укладеного між відповідачем та ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» в розмірі 35 182,59 гривень та за договором позики №4698274 від 16.04.2019 року, укладеного між відповідачем та ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» у розмірі 13 781,80 гривень, загалом 48 964,39 гривень та судовий збір у сумі 2684,00 гривень.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 27 червня 2025 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів заборгованість за кредитним договором № 290203659 від 07 квітня 2019 року у розмірі 26 707,09 грн та судовий збір в сумі 1 463,85 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи. Наголошує, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність кредитної заборгованості, її розмір та період, за яким слід розраховувати розмір заборгованості. Вказував, що ОСОБА_1 не отримував грошових коштів за договором. Доказів, що відповідачу були перераховані кошти на картковий рахунок матеріали справи не містять. А ні анкета заява, а ні договір не містять підпису відповідача.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що згідно умов кредитного договору №290203659 від 07.04.2019 року загальна вартість кредиту становила 75 300,00 грн, з яких 30 000,00 грн тіло кредиту, 45 300,00 грн проценти за користування кредитом (з розрахунку 151 день (строк кредиту з врахуванням пролонгації) * (30 000,00 грн (сума кредиту) *1% (процентна ставка на день)); сума заборгованості згідно розрахунку становить 35 182,59 грн, з яких 20 818,17 грн заборгованість по тілу кредиту, 14 364,42 грн заборгованість за відсотками. Згідно умов договору позики №4698274 від 16.04.2019 року загальна вартість позики складає 13 320,00 грн, з яких 9 000,00 грн тіло кредиту, 4 320,00 грн проценти за користування кредитом (з розрахунку 30 днів (строк позики, доказів пролонгації дії договору до суду не надано) * (9 000,00 грн (сума кредиту) * 1.6 % (процентна ставка на день)); сума заборгованості згідно розрахунку становить 13 781,80 грн, з яких 9 000,00 грн заборгованість за тілом позики, 4 781,80 грн заборгованість по відсоткам, при цьому на рахунок погашення вказаної заборгованості позивачу відповідачем було перераховано коштів у сумі 21 795,20 грн. Враховуючи, що до суду не надано доказів про порядок нарахування відсотків та строки їх нарахування, суд дійшов висновку, що заборгованість за договором позики №4698274 від 16.04.2019 року, з врахуванням надходжень у рахунок погашення заборгованості у сумі 21 795,20 грн є погашеною в повному обсязі. Таким чином залишається нерозподіленою сплачена позичальником сума у розмірі 8 475,20 грн (21 795,20 грн 13 32000 грн), яку суд вважає за доцільне врахувати в якості погашення заборгованості за кредитним договором №290203659 від 07.04.2019 року. Виходячи з вищевикладеного суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог у розмірі 26 707,09 грн за кредитним договором №290203659 від 07.04.2019 року. В іншій частині в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 07.04.2019 року в електронному вигляді між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 290203659 на суму 30 000,00 гривень на строк 126 днів під процентну ставку 365,0% річних від суми кредитів за весь час користування кредитом. До суду на підтвердження вказаного надано копію паспорта споживчого кредиту до договору №290203659 від 07.04.2019 року, копію договору №290203659 від 07.04.2019 року. Додатковою угодою від 02.06.2019 року про зміну умов договору №290203659 від 07.04.2019 року строк дії договору продовжено на 12 днів під процентну ставку 1,00% в день від суми кредиту на період строку дії пролонгації. Додатковою угодою від 28.06.2019 року про зміну умов договору №290203659 від 07.04.2019 року строк дії договору продовжено на 13 днів під процентну ставку 1,00% в день від суми кредиту на період строку дії пролонгації (таким чином загальний строк кредитування складає 151 день). Додатковою угодою від 01.01.2020 року до договору №290203659 від 07.04.2019 року фінансова установа надає позичальнику розстрочку у погашенні заборгованості в сумі 14 002,84 грн на 0 днів, будь-які нарахування припинено, позичальник сплачує фінансовій установі суму заборгованості частками в розмірі не менше 25 % від її загальної суми. Надано до суду копію платіжного доручення від 07.04.2019 року на підтвердження видачу позичальнику коштів у розмірі 30 000,00 грн.

28.11.2018 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «Таліон плюс» укладено договір факторингу №28/1118-01, відповідно до якого останнім відступлено право вимоги до боржників. 31.12.2020 року Додатковою угодою №26 договір факторингу №28/1118-01 викладено у новій редакції.

20.10.2022 року між ТОВ «Таліон плюс» та позивачем укладено договір факторингу №20102022, відповідно до якого останнім відступлено право вимоги до боржників. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги №1 від 21.10.2022 року позивачу перейшло право вимоги до відповідача за договором №290203659 у розмірі 35 182,59 грн (основний борг 20 818,17 грн, борг за відсотками 14 364,42 грн)

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №290203659 від 07.05.2019 року за період з 21.10.2022 року по 30.11.2023 року сума заборгованості становить 35 182,59 грн (основний борг 20 818,17 грн, борг за відсотками 14 364,42 грн), позивачем додаткових нарахувань не проводилося.

16.04.2019 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ОСОБА_1 в електронному вигляді укладено договір позики № 4698274 на суму 9 000,00 грн на 30 днів від процентну ставку 1,60 % на день.

31.10.2019 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та позивачем укладено договір факторингу №1/31/10, відповідно до якого останнім відступлено право вимоги до боржників. На підтвердження відступлення позивачу права вимоги за договором позики №4698274 до суду надано копію додаткової угоди №3 до Договору факторингу №1/31/10, копію акту прийому-передачі Реєстру боржників №3, витяг з реєстру боржників №3 до договору факторингу №1/31/10.

Згідно розрахунку заборгованості за договором позики №4698274 від 16.04.2019 року за період з 12.12.2019 року по 30.11.2023 року сума заборгованості становить 13 781,80 грн (основний борг 9 000,00 грн, борг за відсотками 4 781,80 грн), позивачем додаткових нарахувань не проводилося, з 29.09.2021 року по 11.11.2021 року надійшли кошти на погашення у загальному розмірі 21 795,20 грн, які пішли на погашення заборгованості по відсоткам.

Доказів підписання зазначених договорів позичальником матеріали справи не містять.

На підставі Платіжного доручення від 07.04.2019 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало ОСОБА_1 30 000,00 грн кредитних коштів на картковий рахунок.

Як на підставу позовних вимог ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» посилалось на те, що 07.04.2019 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 290203659. 28.11.2018 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «Таліон плюс» укладено договір факторингу №28/1118-01, відповідно до якого останнім відступлено право вимоги до боржників. 31.12.2020 року Додатковою угодою №26 договір факторингу №28/1118-01 викладено у новій редакції. Відповідно до реєстру прав вимоги №87 від 03.07.2020 останнім перейшло право вимоги за договором №290203659. 20.10.2022 року між ТОВ «Таліон плюс» та позивачем укладено договір факторингу №20102022. Відповідно до реєстру прав вимоги №1 від 21.10.2022 року позивачу перейшло право вимоги до відповідача за договором №290203659 у розмірі 35 182,59 гривень, основний борг 20 818,17 гривень, борг за відсотками 14 364,42 гривень. 16.04.2019 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ОСОБА_1 укладено договір позики № 4698274. 31.10.2019 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та позивачем укладено договір факторингу №1/31/10. Відповідно до реєстру прав вимоги №3 від 12.12.2019 року позивачу перейшло право вимоги до відповідача за договором №4698274 у розмірі 35 577,00 гривень, основний борг 9 000,00 гривень, борг за відсотками 26 557,00 гривень. В період з 29.09.2021 року по 11.11.2021 року на рахунок позивача надійшли кошти для погашення існуючої заборгованості на загальну суму 21 795,20 гривень. Таким чином, заборгованість за договором №4698274 становить 13 781,80 гривень, основний борг 9 000,00 гривень, борг за відсотками 4 781,80 гривень.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

У частині першій статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

За змістом частини другої статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором.

У відповідності до частини 1 статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За статтями 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні не вимагає згоди на це боржника, якщо інше не передбачено законом або договором.

Згідно з частиною 2 статті 517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, чи який вважає, що йому не надано належних доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредиту, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору (а не новому) і таке виконання є належним. Інших правових наслідків факт не повідомлення боржника про заміну кредитора чи ненадання йому доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредитору законом не передбачено.

Відповідно до частини 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно з частиною першою статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Частиною третьою статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У пункті 3 частини 2 статті 129 Конституції України закріплено основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст. 77 ЦПК України.) Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

На підтвердження заборгованості та її розміру позивач подав до суду першої інстанції копію паспорта споживчого кредиту до договору; копію договору №290203659 від 07.04.2019 року; ; договір позики № 4698274 від 16.04.2019 року; копії додаткових договорів; копії договорів про відступлення прав вимоги. Всі договори укладені у електронному вигляді.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Проте, договір №290203659 від 07.04.2019 року, договір позики № 4698274 від 16.04.2019 року та копії додаткових договорів не містять підпису відповідача. Доказів використання чи накладення електронного підпису матеріали справи не містять.

В той же час, виписки з карткового рахунку відповідача, а також розрахунку заборгованості позивачем до суду першої інстанції не надано.

Докази належності відповідачу картки, на яку було перераховано кредитні кошти, матеріали справи також не містять.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі №760/7792/14-ц.

Апеляційний суд зауважує, що у справі, яка переглядається, позивач мав можливість додати до позовної заяви документальне обґрунтування кредитної заборгованості, зокрема виписку по особовому рахунку позичальника та детальний розрахунок, на підставі яких районний суд та (або) суд апеляційної інстанції був би спроможний самостійно здійснити перерахунок кредитної заборгованості. Проте, під час розгляду справи позивач не надав належних та допустимих доказів, що є його процесуальним обов`язком в силу положень статей 12, 81 ЦПК України, на підтвердження визначеного ним у позовній заяві розміру заборгованості за кредитним договором.

Аналогічна позиція викладена і Верховим Судом у постанові від 01 лютого 2023 року у справі № 199/7014/20.

Крім того, відповідно до ч.5 ст.177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Таким чином позивач, як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на правову підставу своїх вимог, зокрема, невиконання відповідачем взятих на себе за договором грошових зобов`язань, суму боргу, подавши суду належні і допустимі докази, оскільки обов`язок подання доказів покладається на сторін.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт укладення договорів з відповідачем, та наявності у відповідача заборгованості за кредитним договором №290203659 від 07.04.2019 року та договором позики № 4698274 від 16.04.2019 року.

Разом з тим, із наданих суду позивачем доказів не вбачається, що відповідач вчинив певну сукупність дій спрямовану на отримання позики від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», а саме, зареєструвався в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію, отримав повідомлення від суб`єкта електронної комерції (в даному випадку від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога») із одноразовим ідентифікатором, та прийняв пропозицію (оферту) позивача шляхом використання (підписання) надісланого йому позивачем одноразового ідентифікатора.

Матеріали справи не містять і доказів надання відповідачу кредитних коштів за вказаним договором за зазначеним ним реквізитами.

Платіжне доручення, на яке посилається позивач як на підставу переведення коштів на рахунок відповідача, не є належним та допустимим доказом отримання відповідачем кредитних коштів, оскільки згідно вказаного платіжного доручення кошти в розмірі 30 000,00 грн були перераховані ОСОБА_1 на кредит рах. № 516874хххххх3306, між тим доказів того, що вказаний картковий рахунок належить ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та помилково дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Оскільки позивачем не доведено заявлених позовних вимог, судова колегія вважає, що у задоволенні позову слід відмовити.

Рішення суду першої інстанції підлягає скасування з ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до пункту 2 частини 1статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно із положеннями статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду із апеляційною скаргою ОСОБА_1 було сплачено 1 756,62 грн(а.с. 125).

Таким чином з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір у розмірі 1 756,62 грн.

Керуючись ст. 367, 369, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 27 червня 2025 року - скасувати.

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 1 756,62 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова