Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2025 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Придачука О. А.

за участі секретаря судового засідання - Бомбушкаря В.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович, приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Лукеча Олександр Васильович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом у якому зазначає, що він з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень дізнався про те, що 22.02.2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатської області Лукеча О.В., на виконання виконавчого напису № 9771 виданого 04.02.2022 року було відкрито виконавче провадження № 68730718. З вказаним виконавчим написом позивач не погоджується, зазначаючи, що при вчиненні вищевказаного виконавчого напису приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. не було дотримано процедури вчинення виконавчого напису.

А тому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 9771 виданий 04.02.2022 року вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. та стягнути з відповідача судові витрати.

Позивач у судове засідання не з`явися, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. У матеріалах справи наявна заява позивача про розгляд справи без його участі у якій він означає, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Подав до суду заяву про визнання позову та просив, на підставі ч.1 ст. 142 ЦПК України, вирішити питання про повернення позивачу з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при подачі позову.

Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. у судове засідання не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі.

Третя особа приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Лукеча О.В. у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Подав до суду заяву про розгляд справи без його участі на підставі наявних матеріалів.

Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного.

Згідно ст. ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що 04.02.2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. вчинено виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за № 9771, згідно якого з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за договором № 1027331 від 08.11.2019, укладеним з АТ «РВС Банк», право вимоги за яким перейшло до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» (код ЄРДПОУ: 38962392, місцезнаходження: 03150, м. Київ, Печерський район, вул.. Велика Васильківська, 77А) за період з 08.11.2019 по 04.02.2022 року, стягнуто заборгованість на загальну суму 32984,85 грн.

Відповідно ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом.

Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Відповідно до розділу 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14, яка була залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року та Постановою Великої палати Верховного Суду від 20.06.2018 року відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року, було визнано незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у тому числі: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості».

Зазначена постанова апеляційного суду у відповідності до п.4 ст. 254 КАС України (в редакції, що діяла на момент винесення постанови) набула законної сили з моменту проголошення, з 22 лютого 2017 року, а отже з цієї ж дати кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Як вбачається з оскаржуваного виконавчого напису, вчиняючи 04.02.2022 року виконавчий напис № 9771 приватний нотаріус неправомірно керувався пунктом 2 Переліку документів у редакції постанови № 1172, яка на той час уже була нечинною згідно з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, резолютивна частина якої була опублікована в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23.

Посилання нотаріуса на п. 2 Переліку документів у редакції постанови № 1172 свідчить також про те, що виконавчий напис вчинявся на не нотаріально посвідченому договорі.

Таким чином, в момент вчинення виконавчого напису 04.02.2022 року були відсутні правові підстави для його вчинення, а отже такий виконавчий напис не підлягає виконанню.

Вищевикладене узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс2).

Обґрунтовуючи своє рішення, суд бере до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини.

В рішеннях у справах «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torijav. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35).

В контексті вказаної практики суд вважає обґрунтування цього рішення достатнім.

Суд також враховує, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті.

А тому враховуючи, що у ході розгляду справи судом встановлено, що виконавчий напис № 9771 від 04.02.2022 року вчинено на підставі п. 2 Переліку документів у редакції постанови № 1172, яка на той час уже була нечинною згідно з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, а також враховуючи визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріуса слід визнати таким, що не підлягає виконанню, та вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 141, ч.1 ст. 142 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню половина сплаченого судового збору у розмірі 805,20 грн. (1073,60 грн. судовий збір за подання позову, 536,80 грн. за подання заяви про забезпечення позову), а позивачу слід повернути з державного бюджету половину сплаченого судового збору у розмірі 805,20 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 12,13, 18, 81,141, 142, 258, 259, 263-265, 280-282, 284, 289, 352,354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович, приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Лукеча Олександр Васильович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню - задовольнити.

Визнати таким що не підлягає виконанню виконавчий напис № 9771, виданий 04.02.2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимиром Олександровичем, згідно з яким стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , заборгованості за договором № 1027331 від 08.11.2019 року за період з 08.11.2019 року по 04.02.2022 року, у загальній сумі 32984,85 (тридцять дві тисячі дев`ятсот вісімдесят чотири грн. 85 кп.) грн.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Паріс» (код ЄДРПОУ: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 77А), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , половину сплаченого судового збору в розмірі 805,20 (вісімсот п`ять грн. 20 коп. ) грн.

Зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області (місцезнаходження: 88000, м. Ужгород, вул. П. Мирного, 2а, ) повернути позивачу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , судовий збір у розмірі 805,20 (вісімсот п`ять грн. 20 коп. ) грн., сплачений ним згідно квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки № 38 від 12.06.2023 року.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.А. Придачук