печерський районний суд міста києва
пр. № 2-5371/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2025 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Литвинової І. В.,

за участю секретаря судового засідання - Когут Н. В.,

представника позивача - ОСОБА_5,

представника третьої особи - Рєпкіна Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Трест "Південзахідтрансбуд", третя особа: Міністерство юстиції України про визнання права власності на машиномісце, -

УСТАНОВИВ:

І. Позиція сторін у справі.

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив виправити помилку допущену при реєстрації машиномісця, загальною площею 17,5 м.кв., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта 00 та внести зміни до реєстраційного запису зазначивши точну адресу, а саме: машиномісце, загальною площею 17,5 м.кв., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , гараж НОМЕР_1 , паркінг №1 (нижній рівень).

В подальшому позивач звернувся із заявою про зміну предмета позову та просив визнати право власності на машиномісце за АДРЕСА_2 за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ).

Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що ПАТ «Трест «Південзахідтрансбуд», як забудовником в якості «Продавця» було укладено договір купівлі-продажу майнових прав на машиномісце від 14 листопада 2013 року № 14/11-2013/Щ-П2/м/м-162 з ОСОБА_2 в якості «Покупця», предметом Договору якого виступили майнові права на машиномісце, яке розташовано на підземному паркінгу будинку АДРЕСА_3 (об`єкт будівництва). 29 серпня 2014 року було укладено тристоронню угоду про заміну сторони покупця у договорі купівлі-продажу майнових прав на машиномісце № 14/11-2013/Щ-П2/м/м-162 від - 14 листопада 2013 року, відповідно якої до ОСОБА_1 перейшли всі права та обов`язки покупця майнових прав на машиномісце та видано довідку № 645 від 29 серпня 2014 року про відсутність майнових вимог (претензій) та Акт прийому передачі майнових прав на машиномісце до Договору № 14/11- 2013/Щ-П2/м/м-162 купівлі-продажу майнових прав на машиномісце від 14 листопада 2013 року. В подальшому було присвоєно поштову адресу «будівництву групи житлових будинків з об`єктами соціальної інфраструктури та вбудовано- прибудованими приміщеннями соціального та адміністративного призначення на АДРЕСА_2 . II черга будівництва (4 та 5 секції, паркінг 2)» поштову адресу: АДРЕСА_2 , готовність такого об`єкта мала місце наприкінці 2014 року. Майнові права ОСОБА_1 з 29 серпня 2014 року на машиномісце № НОМЕР_1 не припинялись і нікому не передавались. Хоч в листопаді 2014 року новостроєному об`єкту нерухомого майна була присвоєна поштова адреса, про введення новобудови в експлуатацію Позивача не повідомляли. В червні 2024 року Позивач мав намір зареєструвати своє право власності на повністю готовий та введений в експлуатацію об`єкт нерухомого майна, проте отримав рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій з підстави наявності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно, оскільки при первинній реєстрації такого машиномісця, що відбулося 30 вересня 2013 року на ПАТ «Трест «Південзахідтрансбуд», як забудовника, було допущено помилку. Гараж НОМЕР_1, реєстраційний номер об`єкта 00 було зареєстровано після введення І черги будівництва в експлуатацію, якій у відповідності до Розпорядження Печерської районної в м. Києві державної адміністрації № 502 від 11 жовтня 2011 року, було присвоєно поштову адресу «будівництву групи житлових будинків з об`єктами соціальної інфраструктури та вбудовано-прибудованими приміщеннями соціального та адміністративного призначення на АДРЕСА_2 (перший пусковий комплекс першої черги) поштову адресу: АДРЕСА_2 . Вже зареєстроване машиномісце - гараж НОМЕР_1, загальною площею 17,5 м.кв., реєстраційний номер об`єкта 00 фактично знаходиться в паркінгу № 1, про що не вказано в Державному реєстрі. З чого слідує, що існує два машиномісця з однаковим номером та за однією поштовою адресою, проте перебувають у різних будівлях паркінгу та належать різним особам. Проте неповні відомості, що містяться в державному реєстрі прав власності перешкоджають Позивачу зареєструвати своє право власності.

Представник відповідача ОСОБА_3 подав відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти розгляду справи у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін та заперечував проти заявленого позивачем способу захисту при зверненні до суду із первісними вимогами. Крім того зазначив, що позивач не є власником нерухомого майна, а є власником майнових прав, відповідно його права не порушені. Просив повернути позовну заяву на тій підставі, що вона подана особою, яка не має процесуальної дієздатності, застосовувати позовну давність, та в разі відмови у застосуванні позовної давності відмовити у задоволенні позовної заяви, у зв`язку із обранням позивачем неналежного способу захисту.

Представник третьої особи Міністерства юстиції України подав до суду пояснення на позовну заяву, у яких зазначив, що з огляду на об`єкти інвестиційної діяльності та цивільного права, якими можуть бути зокрема речі й майнові права, машиномісце може розглядатися як інвестиційний об`єкт, а право на нього - як майнове.

ІІ. Процесуальні дії і рішення суду.

6 березня 2025 року вказана позовна заява надійшла до Печерського районного суду м. Києва, для розгляду якої визначено суддю та передано 07 березня 2025 року, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

11 березня 2025 року судом отримано відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру з інформацією про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача фізичної особи.

Також 11 березня 2025 року ухвалою судді у справі відкрито провадження, для розгляду у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін /а. с. 48-49/.

20 березня 2025 року засобами поштового зв`язку до суду надійшов відзив представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на позов позивача /а. с. 57-75/.

04 червня 2025 року ухвалою суду, постановленою на місці, після заслуховування думки сторін, прийнято заяву позивача про зміну предмету позову, а саме про визнання права власності на машиномісце.

Також представник позивача подала клопотання про заміну неналежного відповідача на належного - ПАТ «Трест «Південзахідтрансбуд» і залучення третьою особою у справі Мін`юст. В обґрунтування свого клопотання зазначила, що внаслідок зміни предмету позову виникла необхідність замінити відповідача, та залучити держателя і управлінця бази реєстру прав власності на об`єкти нерухомого майна - Міністерство юстиції України.

04 червня 2025 року замінено неналежного відповідача ОСОБА_3 на належного - Публічне акціонерне товариство «Трест «Південзахідтрансбуд». Залучено до участі у справі третьою особою Міністерство юстиції України.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 позовну заяву, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, підтримувала в повному обсязі.

Представник відповідача ПАТ "Трест "Південзахідтрансбуд" у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином.

Представник третьої особи Рєпкін Н.І. в судовому засіданні поклався на розсуд суду при ухваленні судового рішення.

Суд, вислухавши думки учасників процесу, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.

ІІІ. Фактичні обставини справи.

14 листопада 2013 року між ПАТ «Трест «Південзахідтрансбуд», як забудовником в якості «Продавця» було укладено договір купівлі-продажу майнових прав на машиномісце від 14 листопада 2013 року № 14/11-2013/Щ-П2/м/м-162 з ОСОБА_2 в якості «Покупця» /а.с. 10/.

Предметом Договору № 14/11-2013/Щ-П2/м/м-162 виступили майнові права на машиномісце, яке розташовано на підземному паркінгу будинку АДРЕСА_3 (об`єкт будівництва).

29 серпня 2014 року було укладено угоду про заміну сторони покупця у договорі купівлі-продажу майнових прав на машиномісце № 14/11-2013/Щ-П2/м/м-162 від 14 листопада 2013 року, відповідно якої до ОСОБА_1 перейшли всі права та обов`язки покупця майнових прав на машиномісце, яке відповідає наступним характеристикам: Найменування: машиномісце; Місцезнаходження: АДРЕСА_2 ; Проектний номер: НОМЕР_1 (сто шістдесят два); Черга: паркінг 2; Рівень: нижній; Проектна площа: 19,8 кв.м.; Фактична площа: 19,5 кв.м. (згідно обмірами БТІ) /а.с. 9/.

Одночасно з укладенням Угоди про заміну сторони покупця у договорі купівлі- продажу майнових прав на машиномісце № 14/11-2013/Щ-П2/м/м-162 від 14 листопада 2013 року, ПАТ «Трест «Південзахідтрансбуд» було видано ОСОБА_1 довідку № 645 від 29 серпня 2014 року про відсутність майнових вимог (претензій) та Акт прийому передачі майнових прав на машиномісце до Договору № 14/11- 2013/Щ-П2/м/м-162 купівлі-продажу майнових прав на машиномісце від 14 листопада 2013 року /а.с.11,12/.

Рішенням приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чухрій О.С. № 73768023 від 21 червня 2024 року, відмовлено у проведенні реєстраційних дій за заявою, у зв`язку із наявністю суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно /а.с. 13/.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів від 30 жовтня 2024 року № 401581192 на даний час зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна: машиномісце, загальною площею 17,5 м.кв., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта 00 за ОСОБА_3 /а.с. 14/.

Відповідно до договору купівлі-продажу машиномісця від 25 січня 2014 укладеного між ПАТ «Трест «Південзахідтрансбуд» та ОСОБА_6 , продавець передав у власність покупця машиномісце, площею 17,5 кв.м., що розташоване по АДРЕСА_4 /а.с. 30-31/.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 09 жовтня 2017 року, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , продавець передав у власність покупця машиномісця № НОМЕР_3 , підвал -2 рівень, літера «А» у будинку за номером АДРЕСА_2 , площею 13, 9 кв.м., реєстраційний номер приміщення 00; № 137, підвал -2 рівня, у будинку за номером АДРЕСА_2 , площею 14,0 кв.м., реєстраційний номер приміщення 00; № 138, підвал -2 рівня, у будинку за номером АДРЕСА_2 , площею 18,1 кв.м., реєстраційний номер приміщення 00; № 139, підвал -2 рівня, у будинку за номером АДРЕСА_2 , площею 18,1 кв.м., реєстраційний номер приміщення 00; № 140, підвал -2 рівня,літера «А» у будинку за номером АДРЕСА_2 , площею 17,0 кв.м., реєстраційний номер приміщення 00; № 141, підвал -2 рівня, у будинку за номером АДРЕСА_2 , площею 17,1 кв.м., реєстраційний номер приміщення 82; № 142, у будинку за номером АДРЕСА_2 , площею 16,9 кв.м., реєстраційний номер приміщення 00; № 143, у будинку за номером АДРЕСА_2 , площею 17,0 кв.м., реєстраційний номер приміщення 00; № 144, у будинку за номером АДРЕСА_2 , площею 16,4 кв.м., реєстраційний номер приміщення 00; № 206, підвал -2 рівень, літера «А» у будинку за номером АДРЕСА_2 , площею 17,5 кв.м., реєстраційний номер приміщення 00; № 207, підвал -2 рівня, літера «А» у будинку за номером АДРЕСА_2 , площею 17,1 кв.м., реєстраційний номер приміщення 00; № 208, підвал -2 рівня, літера «А» у будинку за номером АДРЕСА_2 , площею 17,0 кв.м., реєстраційний номер приміщення 00; № 211, підвал -2 рівня, у будинку за номером АДРЕСА_2 , площею 17,5 кв.м., реєстраційний номер приміщення 00; № 145, підвал -2 рівня, у будинку за номером АДРЕСА_2 , площею 16,8 кв.м., реєстраційний номер приміщення 00; № 146, підвал -2 рівня, у будинку за номером АДРЕСА_2 , площею 16,7 кв.м., реєстраційний номер приміщення 00; № 148 у будинку за номером АДРЕСА_2 , площею 17,3 кв.м., реєстраційний номер приміщення 00; № 149 у будинку за номером АДРЕСА_2 , площею 16,7 кв.м., реєстраційний номер приміщення 00; № 150, підвал -2 рівня, у будинку за номером АДРЕСА_2 , площею 16,7 кв.м., реєстраційний номер приміщення 00; № 151, підвал -2 рівня, у будинку за номером АДРЕСА_2 , площею 16,0 кв.м., реєстраційний номер приміщення 82; № 154, підвал -2 рівня, у будинку за номером АДРЕСА_2 , площею 16,3 кв.м., реєстраційний номер приміщення 82; № 155, підвал -2 рівня, у будинку за номером АДРЕСА_2 , площею 16,4 кв.м., реєстраційний номер приміщення 82; № 156, підвал -2 рівня, літера «А» , у будинку за номером АДРЕСА_2 , площею 15,7 кв.м., реєстраційний номер приміщення 0; № 160, у будинку за номером АДРЕСА_2 , площею 16,7 кв.м., реєстраційний номер приміщення 00; № 161, підвал -2 рівня, у будинку за номером АДРЕСА_2 , площею 17,5 кв.м., реєстраційний номер приміщення 00; № НОМЕР_1 у будинку за номером АДРЕСА_2 , площею 17,5 кв.м., реєстраційний номер приміщення 00; № 163, підвал -2 рівня, у будинку за номером АДРЕСА_2 , площею 15,1 кв.м., реєстраційний номер приміщення 00 /а.с.20-25/.

У відповідь на адвокатський запит ОСББ «Печерська Панорама», своїм листом № 11/11/24 від 11 листопада 2024 року повідомило, що за однією адресою АДРЕСА_2 ), знаходяться два підземних паркінги, а саме паркінг № 1 (під 1, 2 та 3-тьою секціями) та паркінг № 2 (під 4 та 5-тою секціями), які мають по два рівні. Нумерація машиномісць в підземних паркінгах дублюється, машиномісця відрізняються за належністю до конкретного паркінгу . Разом з тим ОСББ «Печерська Панорама» повідомило, що користувачем машиномісця за № НОМЕР_1 (сто шістдесят два), площею 17,5 м.кв. в паркінгу №1 (нижній рівень), що знаходиться у будинку АДРЕСА_2 , згідно державного реєстру речових прав є власник даного машиномісця - ОСОБА_3 . Користувачем машиномісця за АДРЕСА_2 , числиться власник майнових прав по Акту прийому передачі майнових прав на машиномісце до Договору № 14/11- 2013/Щ-П2/м/м-НОМЕР_1 купівлі-продажу майнових прав на машиномісце від 14 листопада 2013 року - ОСОБА_1 . /а.с. 34/.

Відповідно до відповіді Печерської РДА в м. Києві на запит представника позивача, було повідомлено, що розпорядженням Печерської районної в м. Києві державної адміністрації № 632 від 27 листопада 2014 року, яким було присвоєно поштову адресу «будівництву групи житлових будинків з об`єктами соціальної інфраструктури та вбудовано- прибудованими приміщеннями соціального та адміністративного призначення на АДРЕСА_2 (перший пусковий комплекс першої черги» присвоєно поштову адресу: АДРЕСА_2 .

ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду.

Відповідно до частини першої ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У відповідності до частини 4 ст. 26-3 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», реквізитами адреси є: 1) назва держави (Україна); 2) назва адміністративно- територіальної автономії у складі України - для об`єктів, розташованих на території Автономної Республіки Крим; 3) назва області (крім Автономної Республіки Крим, міст Києва та Севастополя); 4) назва району - для населених пунктів районного підпорядкування; 5) назва населеного пункту, а для об`єктів, розташованих за його межами, назва найближчого населеного пункту (об`єднаної територіальної громади), розташованого у межах відповідного району (об`єднаної територіальної громади); 6) назва гідрографічного, соціально-економічного, природно-заповідного або іншого подібного об`єкта (за наявності); 7) назва вулиці, площі, майдану, шосе, проспекту, бульвару, алеї, провулку, узвозу тощо (далі - вулиця) (за наявності); 8) номер об`єкта (будинку, будівлі, споруди); 9) номер корпусу - для об`єктів, які складаються з декількох корпусів; 10) номер квартири, гаражного боксу, машиномісця, іншого житлового та нежитлового приміщення, яке є самостійним об`єктом нерухомого майна (за наявності).

У відповідності до частини З ст. 26-3 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», адреса присвоюється об`єктам будівництва, будинкам, будівлям, спорудам, квартирам, гаражним боксам, машиномісцям, іншим житловим та нежитловим приміщенням, які є самостійними об`єктами нерухомого майна.

У відповідності до частини 4 ст. 26-3 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», реквізит адреси об`єкта, передбачений пунктом 10 частини четвертої цієї статті, визначається замовником у проектній документації на будівництво об`єкта (на планах поверхів). У разі поділу або об`єднання окремих частин об`єкта нерухомого майна (квартир, житлових та нежитлових приміщень) реквізит адреси об`єкта нерухомого майна, передбачений пунктом 10 частини четвертої цієї статті, визначається замовником відповідно до Порядку присвоєння адрес та зазначається у проектній документації на будівництво об`єкта, документах, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів.

Положення частини 3 ст. 13 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», передбачають, що відомостями про об`єкт нерухомого майна, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, що вносяться до Державного реєстру прав, є відомості про ідентифікатор об`єкта будівництва (закінченого будівництвом об`єкта) в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва (для об`єктів нерухомого майна, об`єктів незавершеного будівництва, майбутніх об`єктів нерухомості, яким присвоєно відповідний ідентифікатор), тип об`єкта (будівля, споруда, квартира, гаражний бокс, машиномісце тощо), загальна та (за наявності) житлова площа приміщень об`єкта (для об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості - площа відповідно до проектної документації на будівництво), відсоток готовності (для об`єкта незавершеного будівництва), адреса об`єкта нерухомого майна (для закінчених будівництвом об`єктів, а також для об`єктів будівництва, яким присвоєно адресу), що вносяться на підставі відомостей, отриманих з Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва в порядку інформаційної взаємодії з такою системою. У разі відсутності в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва відомостей про відповідний об`єкт такі відомості вносяться на підставі документів, поданих для державної реєстрації прав.

Згідно ч. 1 п 1 ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Виходячи з чого Позивач не може реалізувати своє право власності шляхом державної реєстрації свого речового права на нерухоме майно через ненадання Відповідачем повної інформації про інший об`єкт нерухомого майна, що знаходиться в іншому приміщенні за тією ж адресою та за наслідками створює невизнання прав ОСОБА_1 .

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 вересня 2021 року у справі № 359/5719/17, провадження № 14-8 цс 21 зазначено наступні правові висновки: «За загальним правилом судове рішення не породжує право власності, а лише підтверджує наявне право власності, набуте раніше на законних підставах, у випадках, коли це право не визнається, заперечується та оспорюється.

Частиною першої статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (частина друга статті 328 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Зазначеними нормами встановлено первинний спосіб набуття права власності на річ, на яку раніше не було і не могло бути встановлене право власності інших осіб.

Таким чином саме інвестор, як особа за кошти якої і на підставі договору з яким був споруджений об`єкт інвестування, є особою, якою надувається первісне право власності на новостворений об`єкт інвестування.

Державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийнято в експлуатацію у встановленому порядку. В іншому випадку інвестор не зможе визнати право власності на квартиру до введення будинку в експлуатацію. Згідно із частиною четвертою статті 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Отже, інвестор після виконання умов інвестування набуває майнові права (тотожні праву власності) на цей об`єкт і після завершення будівництва об`єкта нерухомості набуває права власності на об`єкт інвестування як первісний власник шляхом проведення державної реєстрації речових прав на зазначений об`єкт за собою.»

У постанові Об`єднаної Палати Касаційного Господарського Суду Верховного Суду від 24 січня 2020 року у справі № 910/10987/18 зроблено наступні правові висновки: «Відповідно до частини першої статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Пунктом 1 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає».

Таким чином, вбачається, що гараж НОМЕР_1, реєстраційний номер об`єкта 00 було зареєстровано після введення І черги будівництва в експлуатацію, якій у відповідності до Розпорядження Печерської районної в м. Києві державної адміністрації № 502 від 11 жовтня 2011 року, було присвоєно поштову адресу «будівництву групи житлових будинків з об`єктами соціальної інфраструктури та вбудовано-прибудованими приміщеннями соціального та адміністративного призначення на АДРЕСА_2 (перший пусковий комплекс першої черги) поштову адресу: АДРЕСА_2 . Вже зареєстроване машиномісце - гараж НОМЕР_1, загальною площею 17,5 м.кв., реєстраційний номер об`єкта 00 фактично знаходиться в паркінгу № 1, про що не вказано в Державному реєстрі. З чого слідує, що існує два машиномісця з однаковим номером та за однією поштовою адресою, проте перебувають у різних будівлях паркінгу та належать різним особам. Проте неповні відомості, що містяться в державному реєстрі прав власності перешкоджають Позивачу зареєструвати своє право власності.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, як встановлено частиною другою ст. 77 ЦПК України.

Згідно з частиною першою ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню.

V. Розподіл судових витрат.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При поданні позовної заяви позивач сплатив судовий збір у розмірі 1211,20 грн, тому враховуючи задоволення позову судом, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 211,00 грн.

Разом з тим, адвокатом Коковіним Д.І. в інтересах ОСОБА_3 було подано заяву про розподіл судових витрат, та проси стягнути з позивача на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 25 000,00 грн., оскільки у судовому засіданні було замінено відповідача ОСОБА_3 , і останній не є учасником справи, а витрати на професійну правничу допомогу були понесені.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з положеннями частин першої - п`ятої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Метою впровадження цього принципу пропорційності є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України);

3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які необхідно застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Адвокат Коковін Д.І. в інтересах ОСОБА_3 просив покласти судові витрати, пов`язані з отриманням професійної правничої допомоги у сумі 25 000, 00 грн. на позивача. Понесені витрати підтверджуються: договором по надання правової (правничої) допомоги від 25 травня 2023 року, додатковою угодою від 12 березня 2025 року.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа «Гімайдуліна і інші проти України» від 10 грудня 2009 року, справа «Баришевський проти України» від 26 лютого 2015 року). А також висновки ЄСПЛ, викладені у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 02 червня 2014 року, за змістом якої заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим; «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року, за результатом розгляду якої ЄСПЛ вирішив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У зв`язку з наведеним, суд з урахуванням конкретних обставин та ураховуючи складність справи, обсяг виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності цих витрат та розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, приходить до висновку про необхідність стягнення з позивача на користь ОСОБА_3 суми витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 25 000, 00 грн.

На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі, керуючись

ст.ст. 3, 8, 21, 24, 55, 61, 129, 129-1 Конституції України,

ст.ст. 1-16, 177, 190, 328, 331, 334 Цивільного кодексу України,

ст.ст. 2, 13, 26, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. 26-3 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»,

ст.ст. 1-23, 76-82, 89, 95, 141, 142, 258-259, 263-265, 267, 274-279, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Трест "Південзахідтрансбуд", третя особа: Міністерство юстиції України про визнання права власності на машиномісце, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_5 ) право власності на машиномісце за № НОМЕР_1, площею 19,5 кв.м. в паркінгу № 2 (нижній рівень), що знаходиться у будинку АДРЕСА_2 .

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Трест "Південзахідтрансбуд" (, адреса: вул. Нікольська, 25, м. Миколаїв, 54030) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_5 ) судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_5 ) на користь ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_6 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 25 000, 00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Суддя І. В. Литвинова