1Справа № 335/8370/25 2/335/3561/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2025 року м. Запоріжжя

Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі:

головуючого судді Макарова В.О.,

за участі секретаря судового засідання Філатової О.О.,

розглянувши у відкритому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

25.08.2025 ОСОБА_1 , через свого представника ОСОБА_3 , звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, мотивуючи позовні вимоги тим, що 11.12.1992 між нею та відповідачем, укладено шлюб, зареєстрований Відділом РАЦС міськвиконкому м.Запоріжжя, актовий запис №2379.

В позовній заяві позивач вказує, протягом останніх 3 років сімейні стосунки між сторонами погіршились, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин.

Вважає, що спільне життя з відповідачем не склалося з причин відсутності взаєморозуміння між ними та байдужості до життя та проблем кожного.

Вказує, що у зв`язку з війною, вона виїхала з України та повертатись не планує. Рішення про розірвання шлюбу ОСОБА_1 прийняла остаточно і змінювати його не має намірів, подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе і є таким, що суперечить інтересам сторін.

Сторони тривалий час не проживають разом, спільних неповнолітніх дітей не мають.

Спору щодо поділу спільного сумісного майна у сторін не має.

Враховуючи викладене, позивач просить шлюб, укладений між нею ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований Відділом РАЦС міськвиконкому м. Запоріжжя, актовий запис №2379, розірвати.

Після розірвання шлюбу позивач бажає залишити собі призвіще « ОСОБА_4 »

Ухвалою суду від 26.08.2025 у справі за вказаним позовом відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін.

Представник позивача ОСОБА_3 надав до суду заяву в якій просить розгляд справи провести без його участі та участі позивача. На позовних вимогах позивач наполягає в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 надав до суду заяву, в якій повідомив, що проти позовних вимог позивача не заперечує, просить шлюб розірвати.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 11.12.1992 між сторонами, укладено шлюб, зареєстрований Відділом РАЦС міськвиконкому м. Запоріжжя, актовий запис №2379.

Сторони тривалий час не проживають разом. У зв`язку з війною, позивач виїхала з України та повертатись не планує. Рішення про розірвання шлюбу ОСОБА_1 прийняла остаточно і змінювати його не має намірів, подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе і є таким, що суперечить інтересам сторін.

Відповідач проти позовних вимог про розірвання шлюбу не заперечує та просить шлюб розірвати.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу.

Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Аналогічні положення містить і Європейська конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. (Конвенцію ратифіковано Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997). Так, відповідно до ст. 12 зазначеної Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права. Крім того, ст. 5 Протоколу № 7 зазначеної конвенції встановлено, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення сторін про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим.

Суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах СК України.

Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Таким чином, приймаючи до уваги ті обставини, які зазначені в позовній заяві та заяву відповідача про визнання позову, суд приходить до висновку про задоволення позову і розірвання шлюбу.

Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Після розірвання шлюбу позивач бажає залишити прізвище « ОСОБА_4 ».

ОСОБА_1 просила суд визначити, що судові витрати понесені за рахунок позивача.

Згідно частини 2 статті 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Згідно з частини 3 статті 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Керуючись ст. ст. 19, 78, 81, 82, 89, 206, 263-265, 268, 354 ЦПК України, ст. ст.105,113-115 СК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 11.12.1992 Відділом РАЦС міськвиконкому м. Запоріжжя, актовий запис №2379 розірвати.

Після розірвання шлюбу залишити ОСОБА_1 прізвище « ОСОБА_4 ».

Шлюб вважати розірваним з моменту набранням рішенням суду законної сили.

Копію рішення направити сторонам.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 Цивільного процесуального кодексу України:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя В.О. Макаров