Справа № 643/6172/24
Провадження № 2-з/643/26/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2025 Суддя Московського районного суд м. Харкова Осадчий О.В., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Агаєвої Сабіни Мирсаррафівни про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ПАТ «НАСК «Оранта» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Агаєва Сабіна Мирсаррафівна звернулась до Московського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 , ПАТ «НАСК «Оранта» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП у розмірі 173 646,64 грн.

Представником позивача 25.03.2025 подано заявою про забезпечення позову, у якій просить вжити заходів забезпечення позову у даній справ, шляхом накладення арешту на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності відповідачу ОСОБА_2 .

В обґрунтування заяви представник зазначила, що позивачка намагалася вжити заходів щодо мирного вирішення спору шляхом укладення мирової угоди з відповідачем, однак останній відмовився в її укладені та добровільному відшкодуванні завданої ним шкоди, посилаючись на те, що в нього відсутнє майно, за рахунок якого можна здійснити таке відшкодування. Разом з тим, позивачу відомо, що такі доводи відповідача не відповідають дійсності, оскільки згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідач є власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . За таких обставин, з метою забезпечення належного виконання рішення суду, у разі задоволення позовним вимог, та позбавлення ОСОБА_2 можливості ухилення від виконання обов`язку щодо відшкодування спричиненої ним матеріальної та моральної шкоди, вважає за необхідне вжити заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на майно відповідач. Вказала, що у разі не вжиття заходів щодо забезпечення позову шляхом заборони відчуження вищевказаного майна, існує ризик його відчуження, що призведе до ускладнення, затягнення виконання рішення суду, або ж взагалі неможливості тримання компенсації заподіяної шкоди позивачу.

Суд, дослідивши зміст та вимоги заяви про забезпечення позову, додані до неї документи, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Із системного аналізу зазначених норм права вбачається, що підставою для забезпечення позову має слугувати обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози невиконання рішення суду.

Пунктом 2 частини 1 ст.150 ЦПК України передбачено забезпечення позову шляхом заборони вчиняти певні дії.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в справі.

В силу ч.3 ст.150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати або знецінити і, що такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання можливого рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.

З висновків щодо застосування норм права, викладених в постанові Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі № 20/3560/18 слідує, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу. Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Мета забезпечення позову це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також убезпечення від спричинення значної шкоди позивачу.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову встановлювати обставини, які мають значення для справи. Задоволення заяв про забезпечення позову не є фактичним вирішенням справи по суті, і не порушує прав особи щодо користування та володіння належним їй майном, а лише обмежує у здійсненні прав на його відчуження на певний період, та у подальшому забезпечить ефективний захист прав позивача, за захистом якого він звернувся до суду.

З урахуванням змісту позовних вимог, мети забезпечення позову, співмірності позовних вимог та заходів для забезпечення захисту прав позивача, обґрунтування забезпечення позову, суд вважає за можливе задовольнити дану заяву шляхом забезпечення позову у визначений представником позивача спосіб.

Так, з наданої представником позивача інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованої за допомогою додатку «Реєстр нерухомості» 22.03.2025, вбачається, що 1/2 частина житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві спільної часткової власності відповідачу ОСОБА_2 .

Отже, суд доходить висновку про задоволення заяви про забезпечення позову.

Підстав, які б визначали необхідність застосування зустрічного забезпечення позову у порядку ст.154 ЦПК України, судом не встановлено.

Керуючись статтями 149-153, 157 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Агаєвої Сабіни Мирсаррафівни про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ПАТ «НАСК «Оранта» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП задовольнити.

Накласти заборону на відчуження 1/2 частини житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом та підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження та може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років із наступного дня після набрання нею законної сили.

Ухвала про забезпечення позову може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду або через Московський районний суд м. Харкова протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали. Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О. В. Осадчий