ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2025 року

м. Харків

справа № 641/5872/23

провадження № 22-ц/818/21/25

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого Тичкової О.Ю.

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

за участі секретаря судового засідання Тітченко О.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 , Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19 вересня 2023 року у складі судді Маньковської О.О.,-

УСТАНОВИВ:

У вересні 2023 року ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду із заявою, в якій просить встановити факт самостійного виховання та утримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дитини віком до 18 років сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Заява мотивована тим, що встановлення даного факту дозволить останньому отримати відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, у зв`язку із самостійним вихованням дитини віком до 18 років, на підставі ст. 23 ЗУ « Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Також, зазначив, що встановлення факту має значення для заявника у зв`язку з необхідністю вирішення всіх інших питань, пов`язаних з життям дитини, наприклад оформлення соціальної допомоги на дитину. Мати дитини не цікавиться сином, проте заявник не ставить питання про визначення місця проживання дитини та позбавлення батьківський прав матері.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19 вересня 2023 року у відкритті провадження у справі відмовлено відповідно до п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України , оскільки заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Не погодившись з ухвалою суду ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просив ухвалу скасувати та направити до суду першої інстанції для продовження розгляду зі стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що заявник звернувся до суду першої інстанції з заявою про встановлення факту самостійного виховання та утримання неповнолітньої дитини. В свою чергу, питання щодо виховання та утримання дитини відносяться до сфери регулювання сімейного законодавства та є виключно цивільно-правовим. Встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини необхідне Заявнику не лише для подання документів для отримання відстрочки від призову за мобілізацією, а також для вирішення інших питань пов`язаних з життям дитини та в першу чергу для забезпечення прав самої дитини. Зазначене зумовлено тим, що окрім Заявника інших осіб, які можуть забезпечити дитину належним вихованням та утриманням просто не існує, і лише Заявник опікується всіма сферами життя дитини.

Всупереч твердженню суду на сьогоднішній день у Заявника ще не виникло жодного публічно-правового спору з органом державної влади, в тому числі, і щодо отримання відстрочки від призову за мобілізацією. Це зумовлено тим, що для отримання права на відстрочку Заявнику необхідно спочатку встановити факт самостійного виховання та утримання дитини, а вже потім подати відповідне рішення суду до ТЦК та СП з заявою про надання відстрочки. Натомість, лише у випадку отримання відмови у наданні відстрочки, виникне публічно-правовий спір, який підлягатиме розгляду в порядку адміністративного судочинства, а до тих пір жодного публічно-правового спору існувати не може.

Зі змісту ст. 315 ЦПК України, вбачається, що перелік фактів, які можуть бути встановлені судом в порядку окремого провадження не є вичерпним, а наведені в частині першій цієї статті факти в своїй більшості також пов`язані з публічно- правовими відносинами.

Разом з тим, рішення про встановлення даного факту не порушуватиме прав жодних осіб, оскільки відповідний юридичний факт є індивідуальним та має правові наслідки лише для Апелянта та його неповнолітньої дитини, отже породжує правові наслідки також тільки для Заявника та його дитини, а надання відстрочки від призову за мобілізацією (як про це зазначив суд першої інстанції) не є предметом розгляду даної справи.

Враховуючи викладене, суд першої інстанцій дійшов помилкового висновку про відмову у відкритті провадження у цій справі, не врахувавши, що встановлення факту, що має юридичне значення - факт самостійного виховання та утримання дитини, можливе лише у судовому порядку, оскільки законодавець не визначив іншого, позасудового способу встановлення такого факту.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

В обґрунтування заяви про необхідність встановлення факту, що має юридичне значення зумовлено заявником виходячи з наступного, що 05.09.2023 заявник направив до ІНФОРМАЦІЯ_4 заяву про надання відстрочки від призову за мобілізацією та надав документи на підтвердження факту самостійного виховання дитини. Однак, жодної відповіді на вказану заяву на адресу Заявника не надходило.

Таким чином, встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини віком до 18 років, а саме сина, ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), має для заявника юридичне значення та дозволить отримати відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, у зв`язку з самостійним вихованням дитини віком до 18 років, на підставі ст. 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»: «Не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: жінки та чоловіки, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років »

Отже, відсутність у заявника документа на підтвердження факту самостійного виховання та утримання дитини віком до 18 років, зумовлює неможливість для Заявника скористатись правом на отримання відстрочки від призову за мобілізацією та потребує встановлення вказаного юридичного факту в судовому порядку.

Крім того, встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини має юридичне значення для Заявника також у зв`язку з необхідністю вирішення всіх інших юридично значимих питань, пов`язаних з життям дитини (наприклад, оформлення соціальної допомоги на дитину, тощо).

Таким чином, заявник на сам перед пов`язує необхідність встановлення факту самостійного виховання та утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 для можливості отримати відстрочку від мобілізації.

Разом із тим, заявник зазначає, що у зв`язку із відсутністю матері дитини, виникає необхідність щодо вирішення питання самостійного виховання дитини, оскільки це необхідно для вирішення питань різного характеру.

Як вбачається з матеріалів справи відповідно до Висновку оцінки потреб сім`ї - мати дитини ухиляється від виконання своїх обов`язків з виховання дитини, разом з сім`єю не мешкає. Батько самостійно займається вихованням та утриманням сина. Дитина забезпечена усім необхідним. Мати дитини з родиною не мешкає, участі у вихованніне приймає. Тривалість існування проблеми: 1,5 - 2 роки і по теперішній час.

Фактичне місце проживання ОСОБА_2 , на сьогоднішній день заявнику не відоме.

У відповідності до ч 1, 2 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частиною 1 ст. 315 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

За змістом ст.318 ЦПК України у заяві про встановлення факту повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт.

До заяви додаються докази, що підтверджують викладені а заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Статтею 319 ЦПК України визначено, що у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

Частиною 2 ст. 315 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду виключно за існування певних умов, однією із яких є те, що факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення, а також встановити дійсність настання реальних наслідків у випадку задоволення такої заяви.

Заявник повинен бути позбавлений можливості довести факт, який він просить визнати, у будь-який інших спосіб, тобто чинним законодавством не передбачається іншого позасудового порядку вирішення ситуації.

Вимога про встановлення будь-якого факту в рамках окремого провадження має переслідувати певну юридичну мету та безпосередньо призводити до ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів заявника. Суд не може встановлювати певний факт лише для констатації самого факту, без юридичної мети його встановлення.

Відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження по справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Відповідно до ст.141 СК України встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, прописано, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені у статтях 150,151 СК України.

Відповідно до частини першої-четвертої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Визначення місця проживання дитини з батьком не є перешкодою для спілкування з матір`ю та участі її у вихованні сина, оскільки остання не позбавлена батьківських прав щодо сина.

Заявник просить встановити факт самостійного виховання та утримання сина, проте встановлення такого факту може мати негативні наслідки для матері дитини.

Із зазначеного вбачається, що має місце спір про право, зокрема, спір щодо участі одного з батьків у матеріальному забезпеченні (утриманні) дитини та вихованні та/або ухилення від участі у вихованні та матеріальному забезпеченні/утриманні, який підлягає розгляду в порядку позовного провадження із залученням в якості відповідача матері дитини та з обов`язковою участю органу опіки та піклування (ч.4,5 ст.19 СК України).

Зазначене пояснюється тим, що сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо утримання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема, від обов`язків щодо утримання дитини, тому факт одноосібного виховання та утримання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що становить предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з утримання та виховання дитини.

Такі правові позиції викладені Верховним Судом у постанові від 06 листопада 2024 року у справі № 468/1025/23, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що заяву ОСОБА_1 про встановлення факту самостійного виховання дитини слід залишити без розгляду.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.1,4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 374, ст. 376,382-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19 вересня 2023 року скасувати.

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 , Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення залишити без розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 03.10.2025

Головуючий О. Ю. Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П.Пилипчук