Заводський районний суд м. Запоріжжя

Провадження №: 2/332/470/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2025 р. м. Запоріжжя

Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:

Головуючого судді: Погрібної О.М.,

за участю секретаря:Паніної Л.Д.,

представника позивача: адвоката Сахно О.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Запоріжжя в режимі відеоконференції цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Сахно Оксана Володимирівна до Малинівської сільської військової адміністрації Пологівського району Запорізької області, ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку дійсним та визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до Заводського районного суду м.Запоріжжя про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку дійсним та визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом.

Позов обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер син позивача, ОСОБА_3 , після смерті якого залишилося спадкове майно, що складається із житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач прийняла спадщину та для її оформлення звернулась до приватного нотаріуса Пологівського районного нотаріального округу Запорізької області Демченко Тетяна Миколаївна про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок. 04 червня 2024 року приватним нотаріусом винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії №95/02-31 від 04 червня 2024 року, згідно з якою позивачеві було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з тим, що позивачем був наданий як правовстановлюючий документ на будинок біржовий договір, який не відповідає вимогам законодавства, оскільки він не був нотаріально посвідчений.

Ухвалою судді Заводського районного суду м.Запоріжжя від 28 жовтня 2024 року було відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в судовому засіданні в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 28 жовтня 2024 року, задоволено клопотання представника позивача адвоката Сахно О.В. про витребування доказів та витребувано у приватного нотаріуса Пологівського районного нотаріального округу Запорізької області Демченко Тетяни Миколаївни копію спадкової справи № 46/2024 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 03 березня 2025 року, задоволено клопотання представника позивача адвоката Сахно О.В. про витребування доказів та витребувано у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькій області Управління державної реєстрації Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) інформацію (витяги) про актові записи державної реєстрації смерті відносно: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , в м.Гуляйполе, Запорізької області; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , в м.Гуляйполе, Запорізької області. На дату своєї смерті обидві особи проживали за адресою: АДРЕСА_2 ; витребувано в Управлінні ДМС у Запорізькій області, інформацію про осіб, що були зареєстровані разом з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , в м.Гуляйполе, Запорізької області та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , в м.Гуляйполе, Запорізької області, на дати їх смерті за адресою: АДРЕСА_2 (або за іншими адресами, де вони були зареєстровані на дати їх смерті).

Ухвалою суду від 03 квітня 2025 року, задоволено клопотання представника позивача адвоката Сахно О.В. про витребування доказів та витребувано у Першій запорізькій державні нотаріальній конторі інформацію зі Спадкового реєстру про те, чи заводилися спадкові справи (з зазначенням номерів спадкових справ за наявності) після смерті: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , в м.Гуляйполе, Запорізької області; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , в м.Гуляйполе, Запорізької області.

Ухвалою суду від 04 червня 2025 року, задоволено клопотання представника позивача адвоката Сахно О.В. про витребування доказів та витребувано у приватного нотаріуса Пологівського районного нотаріального округу Запорізької області Демченко Тетяни Миколаївни копію спадкової справи 122/2021, відкритої після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Ухвалою суду від 03 липня 2025 року, задоволено клопотання представника позивача адвоката Сахно О.В. та замінено первісного відповідача - Малинівську сільську раду Пологівського району Запорізької області, , на належного відповідача - Малинівську сільську військову адміністрацію Пологівського району Запорізької області ().

Залучено співвідповідачем у справі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Прийнято позовну заяву ОСОБА_1 у новій редакції, в інтересах якої діє ОСОБА_6 до Малинівської сільської військової адміністрації Пологівського району Запорізької області, ОСОБА_2 , про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку дійсним та визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом.

Ухвалою суду від 03 вересня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд справи по суті.

Позивач ОСОБА_7 , яка про день, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, в судове засідання не з`явилася.

Представник відповідача Малинівської сільська військова адміністрація Пологівського району Запорізької області, який про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, в судове засідання не з`явився, надав заяву про проведення судового засідання за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Відповідач ОСОБА_2 , який про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, в судове засідання не з`явився, надав заяву про проведення судового засідання за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Дослідивши надані докази, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до положень, викладених у ст.ст.13,81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами ст.55 Конституції Українита ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист судом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод встановлено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його цивільних прав і обов`язків.

При здійсненні правосуддя (ст.5 ЦПК) суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Завданнями цивільного судочинства (ст.2 ЦПК) є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Так, оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.89 ЦПК України з врахуванням положень ст.ст.76-88 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.ст.12,13,78,81,82 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_7 помер син позивача ОСОБА_3 , в місті Гуляйполе Гуляйпільського району Запорізької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 , виданим 26.01.2015 року.

Спадкова справа після смерті ОСОБА_3 заведена у приватного нотаріуса Пологівського районного нотаріального округу Запорізької області Демченко Тетяни Миколаївни, спадкова справа № 46/2024. Відповідно до спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_3 , із заявою про прийняття спадщини звернулась мати померлого ОСОБА_7 (позивач у справі). Батько померлого ОСОБА_8 подав до нотаріуса заяву, згідно з якою відмовився від прийняття спадщини на користь позивача.

Родинні стосунки між позивачем та ОСОБА_3 підтверджуються свідоцтвом про народження, виданим Полтавським сіль ЗАГС Гуляйпільського району Запорізької області 10.08.1970 року серія НОМЕР_3 .

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 , відповідно до положень ст.ст.1222, 1223, 1258, 1261 ЦК України, є мати ОСОБА_7 та батько ОСОБА_8 .

ОСОБА_7 прийняла спадщину належним чином та своєчасно, відповідно до положень статей 1268-1270 ЦК України, підтвердженням вказаного є заява про прийняття спадщини від 03.06.2024 №128.

Після смерті ОСОБА_3 залишилося спадкове майно - житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач звернулася до приватного нотаріуса Пологівського районного нотаріального округу Запорізької області Демченко Т.М. про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок.

04.06.2024 року нотаріусом винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії №95/02-31 від 04.06.2024 року, згідно з якою позивачеві було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з тим, що позивачем був наданий як правовстановлюючий документ на будинок біржовий договір, який не відповідає вимогам законодавства, оскільки він не був нотаріально посвідчений.

Судом було встановлено, що спадкове майно житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 був придбаний ОСОБА_3 у ОСОБА_4 згідно з Договором купівлі - продажу житлового будинку, що був зареєстрований 04.12.2001 року на Пологівській товарній біржі Агропром - Інвест № ГН-188 (далі - біржовий договір) та Пологівським ДКП Імпульс було видане Реєстраційне посвідчення, згідно з яким біржовий договір зареєстровано в книзі №32 реєстровий №142.

Друга сторона за біржовим договором (Продавець) - ОСОБА_4 , одразу після продажу житлового будинку, покинула його, вивезла свої речі та віддала ключі від будинку.

Згідно зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 , виданого 20.08.2004 року ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . Згідно з інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право власності на спадщину) №81154084 від 13.05.2025 спадкові справи за померлою ОСОБА_4 відсутні. Згідно з інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №81154050 від 13.05.2025 заповіти /спадкові договори за померлою ОСОБА_4 відсутні.

Разом з тим, судом встановлено, що у ОСОБА_4 після її смерті залишилася донька ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , згідно зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 , виданого 28.10.2021року.

Згідно з інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право власності на спадщину) №81154010 від 13.05.2025 спадкова справа за померлою ОСОБА_5 заведена у приватного нотаріуса Пологівського районного нотаріального округу Запорізької області Демченко Тетяни Миколаївни, спадкова справа № 122/2021. Відповідно до спадкової справи із заявою про прийняття спадщини звернувся ОСОБА_2 (син померлої ОСОБА_5 та Відповідач 2 у справі).

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленихцим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-якідані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.ст. 81, 83 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Щодо позовної вимоги про визнання договору купівлі - продажу житлового будинку, укладеного та зареєстрованого на товарній біржі суд зазначає.

Статтею 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року №1952-ІV (вступив в дію з 01.01.2013 року) визначена обов`язковість державної реєстрації прав на нерухоме майно.

За змістом ч. 1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до положень ст.ст. 57, 58 Конституції України, ст. 5 ЦК України, до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

При цьому, п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності з 01.01.2004 року, визначено, що цей кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності.

Отже, правовідносини щодо купівлі-продажу житлового будинку виникли у 2001 році, тому для їх врегулювання слід застосовувати норми ЦК УРСР в редакції 1963 року.

Так, статтею 47 ЦК УРСР визначено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Крім того, у статті 15 Закону України «Про товарну біржу» (що діяла на час укладання біржового договору) вказано, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Згідно зі статтею 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму.

Право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором (стаття 128 ЦК УРСР).

Відповідно до частини першої статті 45, статті 47 ЦК УРСР недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі.

Нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу.

Якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Статтею 227 ЦК УРСР передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу).

Як роз`яснено у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28 квітня 1978 року «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин) з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу, міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини; дарування іншого майна на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб.

Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі частини другої статті 47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Однак це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження (наприклад, статтями 101, 102, 105, 114, 226 ЦК ).

При укладанні договору купівлі-продажу від 04.12.2001 року обидві сторони керувались ч.2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», відповідно до якої, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Саме тому вважали, що договір купівлі-продажу квартири укладено згідно з вимогами чинного на той час законодавства. Відповідно до ч.2 ст.47 ЦК УРСР та п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України 28.04.1978 р. № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення, виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, вправі визнати угоду дійсною.

В укладеному 04.12.2001 року договорі купівлі-продажу Сторони повністю оговорили усі істотні умови договору. Усі зобов`язання за договором купівлі-продажу нерухомого майна Сторонами виконані в повному обсязі. Факт купівлі-продажу квартири і виконання умов укладеного договору жодною із Сторін не оскаржено.

Тому, суд вважає, що є підстави для визнання Договору купівлі - продажу житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що був зареєстрований 04.12.2001 року на Пологівській товарній біржі Агропром - Інвест № ГН-188 дійсним.

Щодо вимоги про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом суд виснує.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України).

Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини.

Статтею 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст. ст. 1296, 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України N 7 від 30.05.2008 р. "Про судову практику у справах про спадкування" за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Отже, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав в нотаріальному порядку, а право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою та при відсутності правовстановлюючого документа на спадкове майно.

Згідно з ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати їм документа, який засвідчує його право власності.

За правилами статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року, державна реєстрація речових прав (на нерухоме майно та їх обмежень офіційне визнання і підтвердження державою фактів (виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року.

Зазначений нормативний акт передбачав державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Закону Українивід 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до ст. ст. 25, 30, 346 ІІК України, листа Міністерства юстиції України №19- 32/319, від 21.02.2005 року, якщо у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилась і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

Таким чином, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав.

Згідно з частиною четвертою статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права.

Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», в контексті вказаної Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло.

У пункті 36 рішення від 18 листопада 2004 року у справі «Прокопович проти Росії» Європейський суд з прав людини визначив, що концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення Європейського суду з прав людини по справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995 року, пункт 63).

У пункті 44 рішення від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» Європейський суд з прав людини визначив, що втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути спів розмірним із переслідуваною законною метою. Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві.

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Зазначений принцип відображено й конкретизовано в частині першій статті 321 Цивільного кодексу України, згідно з якою право власності є непорушним, і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Отже, позивач не може реалізувати своє право розпорядження належним йому нерухомим майном, оскільки біржовий договір не відноситься до право встановлювальних документів, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на об`єкти нерухомого майна, тому його право власності на спадкове майно підлягає захисту шляхом визнання права.

Позивач є єдиним спадкоємцем, яка прийняла спадщину після смерті свого сина ОСОБА_3 .

Таким чином, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов висновку, що позовні вимоги позивача ОСОБА_7 знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому позов підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 2,12,13,81,206,258,259,263-265,273,354 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Сахно Оксана Володимирівна до Малинівської сільської військової адміністрації Пологівського району Запорізької області, ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку дійсним та визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом, задовольнити.

Визнати дійсним Договір купівлі - продажу житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 від 04.12.2001 року, що був зареєстрований 04.12.2001 року на Пологівській товарній біржі Агропром - Інвест № ГН-188.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом, право власності на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення буде складений 01.10.2025 року.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи, що розглядається, за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://court.gov.ua/fair.

Сторони у справі:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Відповідач 1: Малинівська сільська військова адміністрація Пологівського району Запорізької області, ЄДРПОУ 04353149, місцезнаходження: вул.Космічна, буд. 25, с. Малинівка, Пологівський район, Запорізька область, фактична адреса: 69006, м. Запоріжжя, вул. Фанатська, 10.

Відповідач 2: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , місце проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя: О.М.Погрібна