Справа № 349/2471/23
Провадження № 22-ц/4808/1239/25
Головуючий у 1 інстанції Гаврилюк О. О.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.,

суддів: Бойчука І.В., Пнівчук О.В.,

за участю секретаря Струтинської Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Підлуського Василя Дмитровича на рішення Рогатинського районного суду від 04 грудня 2024 року, ухвалене в складі судді Гаврилюк О.О. в м. Рогатині, повний текст якого складено 06 грудня 2024 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до Рогатинської міської ради Івано-Франківської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, про визнання права на завершення приватизації земельних ділянок у порядку спадкування, скасування рішення Рогатинської міської ради Івано-Франківської області, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

У грудні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Рогатинської міської ради Івано-Франківської області, де з урахування уточнених позовних вимог, просила:

- визнати за ОСОБА_2 право на завершення приватизації в порядку спадкування згідно заповіту від 15 березня 2011 року на все належне майно ОСОБА_3 як спадкоємця ОСОБА_4 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії НАР №401691 в АДРЕСА_1 на території Долинянської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області щодо земельних ділянок: площею 0,1366 га, код 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); площею 0,0423 га, код 01.03 для ведення особистого селянського господарства; площею 0,1850 га, код 01.03 для ведення особистого селянського господарства;

- скасувати рішення Рогатинської міської ради Івано-Франківської області від 27 липня 2023 року №7003, прийняте на сесії VIII скликання, яким ОСОБА_2 відмовлено у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,1366 га з кадастровим номером :01:001:0114, для ведення особистого селянського господарства площею 0,0423 га з кадастровим номером :01:001:0115 та для ведення особистого селянського господарства площею 0,1850 га з кадастровим номером :05:001:0119 в селі Долиняни, виготовленої приватним підприємством «Західний континент» на ім`я ОСОБА_3 , на підставі пункту 5 частини 5 статті 186 Земельного кодексу України;

- зобов`язати Рогатинську міську раду Івано-Франківської області повторно розглянути заяву про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки ОСОБА_3 в АДРЕСА_1 на території Долинянської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області щодо вищезазначених земельних ділянок.

Позовні вимоги мотивовано тим, що на підставі розпорядження Рогатинської районної державної адміністрації Івано-Франківської області від 24 грудня 2015 року №319 «Про надання дозволу на виготовлення документацій з землеустрою на земельні частки (паї)» було надано дозвіл на виготовлення документацій із землеустрою на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва у розмірі середніх земельних часток (паїв) ОСОБА_2 , жительці м. Івано-Франківськ за межами населеного пункту с. Долиняни на території Долинянської сільської ради за рахунок земель колективної власності СВСГ «Долинянська» як спадкоємцю ОСОБА_4 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом серія НАР №401691. Також наявний заповіт ОСОБА_3 на користь позивачки.

Отже, позивачка є єдиною спадкоємицею за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За життя спадкодавиця ОСОБА_3 звернулася із заявою до Долинянської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки з метою передачі безоплатно у приватну власність.

Згідно рішення Долинянської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області від 03 липня 2015 року «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації з землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок ОСОБА_3 » було вирішено надати ОСОБА_3 дозвіл на розроблення проекту землеустрою про відведення земельної ділянки з метою передачі безоплатно у приватну власність.

На замовлення ОСОБА_3 на підставі вищезазначеного рішення Долинянської сільської ради ПП «Західний континент» було розроблено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Під час виготовлення проектів землеустрою було отримано погодження з відділом держземагенства в Рогатинському районі Головного управління Держземагенства в Івано-Франківській області, обмежень не встановлено.

Після смерті ОСОБА_3 її спадкоємицею ОСОБА_2 подано заяву до Рогатинської міської ради про затвердження виготовленого проекту землеустрою.

Однак, рішенням Рогатинської міської ради Івано-Франківської області від 27 липня 2023 року №7003 ОСОБА_2 відмовлено у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі.

Посилаючись на зазначене, просила задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Рогатинського районного суду від 04 грудня 2024 року позов задоволено частково. Визнано за ОСОБА_2 як спадкоємицею за заповітом після смерті ОСОБА_3 право на завершення приватизації земельних ділянок, які розташовані по АДРЕСА_1 на території Рогатинської міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області (раніше - Долинянської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області) площею 0,1366 га - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), код 02.01 з кадастровим номером :01:001:0114; площею 0,0423 га - для ведення особистого селянського господарства, код 01.03 з кадастровим номером :01:001:0115; площею 0,1850 га - для ведення особистого селянського господарства, код 01.03, кадастровий номер :05:001:0119, на підставі технічної документації з землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок шляхом здійснення від свого імені усіх дій, пов`язаних з приватизацією земельних ділянок - подання заяви про затвердження технічної документації з землеустрою, здійснення державної реєстрації права власності на ці земельні ділянки на ім`я ОСОБА_2 . У задоволенні позовних вимог про скасування рішення Рогатинської міської ради Івано-Франківської області від 27 липня 2023 року №7003, зобов`язання Рогатинської міської ради Івано-Франківської області повторно розглянути заяву про затвердження технічної документації з землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок ОСОБА_3 в АДРЕСА_1 - відмовлено. Стягнуто з Рогатинської міської ради Івано-Франківської області на користь ОСОБА_2 1073,60 грн. судового збору, 2000 грн. витрат на правову допомогу, всього на загальну суму 3073,60 грн.

На вказане рішення представник ОСОБА_1 як особи, яка не брала участі у справі, адвокат Підлуський Василь Дмитрович подав апеляційну скаргу, оскільки вважає рішення частково незаконним та необґрунтованим.

Зазначає, що суд першої інстанції під час розгляду справи не перевірив наявність письмових доказів виділення або надання спадкодавцям позивача земельної ділянки площею 0,0423 га з кадастровим номером :01:001:0115 в селі Долиняни. Стверджує, що таких доказів немає у матеріалах справи, а вказана земельна ділянка перебуває у користуванні апелянта ОСОБА_1 згідно рішення дев`ятої сесії Долинянської сільської Ради народних депутатів 21 скликання від 22.10.1993. Рогатинською міською радою було відмовлено у наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою ОСОБА_2 щодо спірної земельної ділянки площею 0,0423 га з тих підстав, що така вже виділена іншому жителю села Долиняни ОСОБА_1 , про що відомо позивачу, і це рішення не оскаржено нею та не скасоване у встановленому законом порядку.

Вважає, що суд першої інстанції застосував норми права без урахування висновків, викладених у постанові Верховного Суду України від 30 травня 2012 року у справі №6-31цс12 та постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №577/2977/15-ц щодо документів, які підтверджують набуття права на земельну ділянку до 2004 року, а також правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 23 жовтня 2019 року у справі №200/19818/14-ц, від 11 липня 2018 року у справі №904/8549/17 про те, що підставою набуття земельної ділянки у власність із земель державної чи комунальної власності є відповідне рішення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування. Стверджує, що суд не звернув увагу на те, що позивач не надала жодних рішень органу місцевого самоврядування про виділення спадкодавцям земельної ділянки площею 0,0423 га. А відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 28 березня 2018 року у справі №681/1039/15-ц, підписання акта погодження меж самостійного значення не має, оскільки воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації.

На думку скаржника суд також не врахував, що кадастровий план земельної ділянки, складений за результатами кадастрової зйомки, не може слугувати підтвердженням прав ОСОБА_3 ( ОСОБА_2 ) на спірну земельну ділянку.

Вважає, що суд першої інстанції однобічно вирішив спір, врахував лише позицію позивача, не здійснив належної перевірки та оцінки наявних у справі доказів, не спростував законних і обґрунтованих пояснень представника відповідача, показання свідка.

Також вказує, що позивач не обґрунтовувала свої позовні вимоги щодо площі земельної ділянки 0,0423 га, посилаючись у позові тільки на те, що орган місцевого самоврядування незаконно відмовив їй у наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі.

Відповідно до частин 6, 7 статті 17 ЗК України надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні, іншому громадянину, підприємству, установі, організації провадиться лише після вилучення (викупу) цієї ділянки в порядку, передбаченому статтями 31 і 32 цього Кодексу. Надання земельних ділянок здійснюється за проектами відведення цих ділянок.

Вважає, що рішення суду порушено права ОСОБА_1 , неправильно визначено склад учасників справи, тому просить рішення суду першої інстанції у частині задоволення позову про визнання за ОСОБА_2 як спадкоємницею за заповітом після смерті ОСОБА_3 права на завершення приватизації земельної ділянки, яка розташована по АДРЕСА_1 на території Рогатинської міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області (раніше Долинянської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області) площею 0,0423 га для ведення особистого селянського господарства, код 01.03, з кадастровим номером :01:001:0115 - скасувати і ухвалити у цій частині нове рішення, яким у задоволенні таких вимог позову відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу не подано, однак позивач ОСОБА_2 подала заяву про врахування рішення Рогатинського районного суду у справі №349/1676/22, в якій, зокрема, зазначає, що права ОСОБА_1 не порушені. Рішенням Рогатинського районного суду від 03.07.2023 у справі №349/1676/22 ОСОБА_1 було відмовлено в позові до Головного управління держгеокадастру в Івано-Франківській області, третя особа: ОСОБА_2 , про зобов`язання скасувати державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,0423 га з кадастровим номером :01:001:0115 у зв`язку з пред`явленням позову до неналежного відповідача. Станом на даний час жодного позову про зобов`язання Головного управління держгеокадастру в Івано-Франківській області скасувати державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,0423 га з кадастровим номером :01:001:0115 шляхом виключення з Державного земельного кадастру відомостей про реєстрацію земельної ділянки та скасування запису в поземельній книзі щодо реєстрації цієї земельної ділянки до ОСОБА_2 не подано, земельна ділянка площею 0,0423 га сформована правильно. ОСОБА_2 набула право власності на спадкове майно на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, та право власності підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав, Витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі. І державна реєстрація сформованої земельної ділянки площею 0,0423 га та речового права на неї ніким не скасована. Тому просила у задоволенні апеляційної скарги відмовити, судові витрати покласти на ОСОБА_1 .

В судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта адвокат Підлуський В.Д. (в залі суду) доводи та вимоги апеляційної скарги підтримав.

Представник відповідача Рогатинської міської ради Івано-Франківської області Сташків О.Б. (поза межами приміщення суду в режимі відеоконференції) апеляційну скаргу підтримала.

Представник позивача адвокат Хоптій М.В. (в залі суду) щодо задоволення апеляційної скарги заперечив, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представники третьої особи Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи належним чином. З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, строків розгляду апеляційної скарги колегія суддів ухвалила про розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, представника відповідача, заперечення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що на підставі Свідоцтва про право власності номер НОМЕР_1 від 29.10.2015 за ОСОБА_3 зареєстровано право приватної власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 12-13).

Також на підставі рішення Долинянської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області від 03 липня 2015 року «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації з землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок ОСОБА_3 » остання отримала дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок з метою передачі безоплатно у приватну власність (т. 1, а.с. 187, 206 (зворот)).

У 2015 році ПП «Західний континент» на замовлення ОСОБА_3 на підставі вищевказаного рішення Долинянської міської ради Рогатинського району виготовило технічну документацію з землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки ОСОБА_3 в АДРЕСА_1 на території Долинянської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла.

За життя 15 березня 2011 року ОСОБА_3 склала завіт, посвідчений у виконавчому комітеті Долинянської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області, за яким все належне їй майно заповіла ОСОБА_2 (т. 1, а.с. 15).

Як вбачається з довідки №54/02-14, виданої 19 січня 2024 року приватним нотаріусом Івано-Франківського нотаріального округу Дзерою М.Л. про склад спадкоємців за матеріалами спадкової справи №144/2018, заведеної 24 липня 2018 року після смерті ОСОБА_3 , єдиним спадкоємцем, хто прийняв спадщину, є її дочка ОСОБА_2 .

17 листопада 2022 року ОСОБА_2 отримано свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 та на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 0,6725 га, кадастровий номер :01:004:0052, яка розташована за адресою: Івано-Франківська область, Івано-Франківський район, Долинянська сільська рада (т. 1, а.с. 49, 50).

Того ж дня, 17 жовтня 2022 року, ОСОБА_2 звернулася до Рогатинської міської ради Івано-Франківської області із заявою про затвердження технічної документації із землеустрою, яку виготовлено на ім`я ОСОБА_3 . Однак, за наслідками розгляду її заяви рішення не було прийнято. 30 листопада 2022 року на адресу ОСОБА_2 направлено лист, у якому зазначено, що у зв`язку з розглядом у Рогатинському районному суді Івано-Франківської області справи про скасування реєстрації земельної ділянки площею 0,0423 га розгляд її заяви тимчасово призупинено (т. 1, а.с. 81-86).

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2023 року у справі №300/569/23 визнано протиправною бездіяльність Рогатинської міської ради Івано-Франківської області щодо нерозгляду заяви ОСОБА_2 від 17 жовтня 2022 року. Зобов`язано Рогатинську міську раду Івано-Франківської області розглянути заяву ОСОБА_2 від 17 жовтня 2022 року про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки (т. 1, а.с. 71-72, 88-91).

Рогатинською міською радою повідомлено про виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2023 року у справі №300/569/23 щодо розгляду заяви ОСОБА_2 (т. 1, а.с. 93).

Рішенням Рогатинської міської ради Івано-Франківської області від 27 липня 2023 року №7003 ОСОБА_2 відмовлено у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,1366 га з кадастровим номером :01:001:0114, для ведення особистого селянського господарства площею 0,0423 га з кадастровим номером :01:001:0115 та для ведення особистого селянського господарства площею 0,1850 га з кадастровим номером :05:001:0119 в селі Долиняни, виготовленої Приватним підприємством «Західний континент» на ім`я ОСОБА_3 , на підставі п. 5 ч. 5 ст. 186 Земельного кодексу України (т. 1, а.с. 19, 92).

Задовольняючи частково позов ОСОБА_2 , суд першої інстанції керувався тим, що оскільки ОСОБА_3 розпочала процедуру приватизації земельних ділянок відповідно до чинного законодавства України, ОСОБА_2 як її спадкоємиця має право звернутися до суду з позовом про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації. На підставі наведеного і поданих доказів суд дійшов висновку про задоволення позову в частині позовних вимог щодо визнання за позивачкою права на завершення приватизації земельних ділянок в порядку спадкування.

Щодо позовних вимог в частині скасування рішення Рогатинської міської ради від 27 липня 2023 року №7003, яким відмовлено у затвердженні технічної документації з землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) суд відмовив в задоволенні таких, оскільки відповідачем правомірно було відмовлено у затвердженні технічної документації з землеустрою за відсутності рішення суду про визнання за ОСОБА_2 права на завершення приватизації. Щодо виявлених відповідачем порушень під час виготовлення технічної документації, які у судовому засіданні зазначені свідком ОСОБА_5 , суд позбавлений можливості давати оцінку таким, скільки це не є предметом спору. Такі порушення можуть бути усунені в процесі вирішення питання щодо затвердження технічної документації органом місцевого самоврядування шляхом складання акта комісії щодо вирішення земельного спору.

Щодо виявлених відповідачем порушень під час виготовлення технічної документації, які у судовому засіданні зазначені свідком ОСОБА_5 , суд позбавлений можливості давати оцінку таким порушенням, скільки це не є предметом спору. Такі порушення можуть бути усунені в процесі вирішення питання щодо затвердження технічної документації органом місцевого самоврядування шляхом складання акта комісії щодо вирішення земельного спору.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, апелянт ОСОБА_1 фактично оскаржує вказане рішення суду в частині задоволення позову про визнання за ОСОБА_2 як спадкоємницею за заповітом після смерті ОСОБА_3 права на завершення приватизації земельної ділянки, яка розташована по АДРЕСА_1 на території Рогатинської міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області, площею 0,0423 га для ведення особистого селянського господарства, код 01.03, з кадастровим номером :01:001:0115, тому апеляційним судом рішення переглядається в цій частині.

І апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції у вказаній частині, з огляду на наступне.

За положенням статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту слід враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права.

У постанові Верховного Суду від 19 жовтня 2021 року в справі №628/1475/19 (провадження №61-7554св21) зазначено, що «правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені або невизнані права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду за їх захистом, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні».

У постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі №753/8671/21 (провадження №61-550св22) зазначено, що «кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові».

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У статтях 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої - п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Предметом спору у цій справі є визнання права на завершення приватизації земельної ділянки у порядку спадкування, приватизація якої була розпочата, проте не завершена за життя спадкодавця. І саме щодо питань приватизації позивачем земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,0423 га з кадастровим номером :01:001:0115 подано апеляційну скаргу.

У статті 1225 ЦК України визначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування зі збереженням її цільового призначення.

Згідно з пунктом «г» частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

У частині першій статті 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, що передбачено пунктом «а» частини третьої статті 152 ЗК України.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами передбачений у статті 118 ЗК України.

Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У заяві зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри (частина шоста статті 118 ЗК України).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін (частина сьома статті 118 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу (частина восьома статті 118 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (стаття 125 ЗК України).

Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

Зазначений правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі №350/67/15-ц та у постановах Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі №158/1672/17, від 17 квітня 2019 року у справі №723/1061/17, від 29 серпня 2019 року у справі №554/1195/17, від 04 листопада 2020 року у справі №545/1631/19, від 24 грудня 2021 року у справі №343/1341/20.

У постанові Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі №623/633/17 (провадження №61-41370св18) вказано, що особливістю звернення до суду з позовом про визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельних ділянок є те, що позивач вправі порушувати питання про визнання майнового права, набутого спадкодавцем за життя, тобто особистого майнового права спадкодавця.

У постанові Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі №128/1911/15-ц (провадження №61-14127св18) зазначено, що у разі, коли громадянин, який висловив волю на приватизацію земельної ділянки, помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати завершення такої приватизації.

Таким чином, у випадку, якщо спадкодавець за життя із дотриманням вимог законодавства розпочав процедуру приватизації земельної ділянки, проте не отримав на неї право власності у зв`язку зі смертю, спадкоємці у порядку спадкування набувають право на завершення приватизації. У разі відмови компетентного органу спадкоємцям належним та ефективним способом захисту їх прав у судовому порядку є звернення із позовом про визнання права на завершення приватизації.

У справі, що переглядається, судом встановлено, що згідно з рішенням Долинянської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області від 03 липня 2015 року ОСОБА_3 отримала дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок з метою передачі безоплатно у приватну власність.

У 2015 році ПП «Західний континент» на замовлення ОСОБА_3 на підставі вищевказаного рішення Долинянської міської ради Рогатинського району виготовило технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки ОСОБА_3 в АДРЕСА_1 на території Долинянської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області, площа земельної ділянки №1 0,1366 га, код 02.01 Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); площа земельної ділянки №2 0,0423 га, код 01.03 Для ведення особистого селянського господарства; площа земельної ділянки №2 0,1850 га, код 01.03 Для ведення особистого селянського господарства (т. 1, а.с. 204-220).

Таким чином, за життя ОСОБА_3 розпочала процедуру приватизації, в тому числі спірної земельної ділянки, проте не отримала на неї право власності у зв`язку зі смертю.

Після смерті ОСОБА_3 її спадкоємиця ОСОБА_2 звернулася до Рогатинської міської ради Івано-Франківської області із заявою про затвердження технічної документації з землеустрою, яку виготовлено на ім`я ОСОБА_3 . Однак, рішенням Рогатинської міської ради Івано-Франківської області від 27 липня 2023 року №7003 їй було відмовлено.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильних висновків, що оскільки ОСОБА_3 розпочала процедуру приватизації земельних ділянок відповідно до чинного законодавства України, ОСОБА_2 як її спадкоємиця мала право звернутися до суду з позовом про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації.

Що стосується доводів апелянта ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції під час розгляду справи не перевірив наявність письмових доказів виділення або надання спадкодавцям позивача земельної ділянки площею 0,0423 га з кадастровим номером :01:001:0115 в селі Долиняни, що таких доказів немає у матеріалах справи, а вказана земельна ділянка перебуває у користуванні апелянта ОСОБА_1 згідно рішення дев`ятої сесії Долинянської сільської Ради народних депутатів 21 скликання від 22.10.1993, і Рогатинською міською радою було відмовлено у наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою ОСОБА_2 щодо спірної земельної ділянки площею 0,0423 га з тих підстав, що така вже виділена іншому жителю села Долиняни ОСОБА_1 , апеляційний суд зазначає наступне.

Рішенням Долинянської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області від 03 липня 2015 року ОСОБА_3 отримала дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок з метою передачі безоплатно у приватну власність (т. 1, а.с. 187, 206 (зворот)).

Згідно Довідки №485 від 22.10.2015, виданої виконавчим комітетом Долинянської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області ОСОБА_3 користувалася земельними ділянками площею 56,40 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та ведення ОСГ. Це право належало спадкодавцю ОСОБА_4 на підставі рішення сесії від 20.11.1993 (т. 1, а.с. 207).

За змістом Довідки Відділу Держземагенства у Рогатинському районі про наявні обмеження у використанні земельних ділянок від 22.12.2015 №197/3-10 згідно рішення Долинянської сільської ради від 03 липня 2015 року «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості)» та планів земельних ділянок з погодженням суміжних землекористувачів, передаються земельні ділянки загальною площею 0,3639 га у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 на території Долинянської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області, у тому числі: 1) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд 0,1366 га (під будівлями і дворами 0,1120 га; рілля 0,0246 га), код згідно УКЦВЗ 02.01; 2) для ведення особистого селянського господарства 0,2273 га (рілля 0,2273 га (0,0423 + 0,1850)), код згідно УКЦВЗ 01.03, що відповідно становить ділянки, на які виготовлена технічна документація, здійснено реєстрацію вказаних земельних ділянок, присвоєно кадастрові номери.

Відтак, доводи апелянта про те, що позивач не надала суду жодних рішень органу місцевого самоврядування про виділення спадкодавцям земельної ділянки площею 0,0423 га не заслуговують на увагу, спростовуються вищевказаним.

Частинами 1-5 статті 79-1 ЗК України передбачено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється, зокрема, у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності, шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок (частини перша-п`ята статті 79-1 ЗК України).

Державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин (частини перша, друга статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр»).

Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється, зокрема, за заявою: особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи (пункт 1 частини третьої статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр»).

Підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є: подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі; невідповідність поданих документів вимогам законодавства; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини (частина шоста статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр»).

При здійсненні державної реєстрації земельної ділянки їй присвоюється кадастровий номер (частина дев`ята статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр»).

Земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується, зокрема, в разі скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації (частина тринадцята статті 79-1 ЗК України; аналогічне положення передбачене у частині десятій статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр»).

Відтак, матеріалами справи підтверджено, що земельна ділянка площею 0,0423 га, код 01.03 Для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:001:0115, передана спадкодавцю позивача і зареєстрована у встановленому порядку. А рішенням Рогатинської міської ради від 27.03.2025 №11415 затверджено технічну документацію щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), виготовлену ПП «Західний континент» на ім`я ОСОБА_3 ; 09.05.2025 ОСОБА_2 видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 0,0423 га, кадастровий номер :01:001:0115, яка розташована за адресою: Івано-Франківська область, Івано-Франківський район, с. Долиняни; і 29.05.2025 зареєстровано право власності ОСОБА_2 на цю ділянку.

Натомість, як вбачається з відповіді Долинянської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області від 08.12.2020 №435, матеріалів справи, рішенням Долинянської сільської ради від 22.10.1993 ОСОБА_6 було передано у приватну власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування будинку в розмірі 0,1260 га та земельні ділянки для ведення ОСГ в розмірі 0,3940 га, а рішенням 28 сесії 7 демократичного скликання від 25.10.2019 ОСОБА_1 було надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою на вказані земельні ділянки (т. 2, а.с. 57, 158, 159).

Згідно Витягу з протоколу №8 засідання комісії з вирішення земельних спорів щодо меж земельних ділянок та додержання добросусідства виконавчого комітету Рогатинської міської ради від 12.10.2021 рекомендовано ОСОБА_1 звернутися до суду щодо захисту своїх прав на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в АДРЕСА_2 (т. 2, а.с. 161), а листом Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області №3-74/0-103/6-22 від 22.06.2022 зазначено, що скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0115 може здійснюватися на підставі ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки, яке набрало законної сили у встановленому законом порядку (т. 2, а.с. 162).

Однак, доказів того, що апелянт ОСОБА_1 реалізував своє право на отримання у власність земельних ділянок, що перебувають у його користуванні, чи належних доказів накладення бажаної ним земельної ділянки на земельні ділянки позивача, скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0115 останній суду не надав.

Рішенням Рогатинського районного суду від 03.07.2023 у справі №349/1676/22 ОСОБА_1 було відмовлено в позові до Головного управління держгеокадастру в Івано-Франківській області, третя особа: ОСОБА_2 , про зобов`язання скасувати державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,0423 га з кадастровим номером :01:001:0115 у зв`язку з пред`явленням позову до неналежного відповідача (т. 1, а.с. 20-24).

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції на підставі наданих доказів правильно встановив характер спірних правовідносин, застосував норми права, які підлягали застосування, та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову ОСОБА_2 в частині визнання за нею як спадкоємицею за заповітом після смерті ОСОБА_3 права на завершення приватизації земельних ділянок на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок шляхом здійснення від свого імені усіх дій, пов`язаних з приватизацією земельних ділянок - подання заяви про затвердження технічної документації з землеустрою, здійснення державної реєстрації права власності на ці земельні ділянки на ім`я ОСОБА_2 .

Доводи апеляційної скарги правильності таких висновків місцевого суду не спростовують та не містять підстав, які б вказували на порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Підлуського Василя Дмитровича слід залишити без задоволення, а рішення Рогатинського районного суду від 04 грудня 2024 року без змін.

Щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Представник позивача адвокат Хоптій М.В. в запереченні на апеляцію просив судові витрати покласти на апелянта, подав до суду клопотання про стягнення з апелянта ОСОБА_1 на користь позивачки ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн.

На підтвердження понесених витрат долучив Акт про прийняття-передачу наданих послуг від 17.09.2025, копію ордеру від 17.09.2025 на представлення ним інтересів ОСОБА_2 в Івано-Франківському апеляційному суді, копію Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №228 від 12.12.1996, Витяг з Єдиного реєстру адвокатів України (т. 2, а.с. 164-170), Договір про надання правової допомоги від 09.09.2025 (т. 2, а.с. 163), платіжну інструкцію від 18.09.2025 на суму 10000,00 грн.

Згідно п. 1 Розділу ІІІ Договору про надання правової допомоги від 09.09.2025 оплата за підготування документів та ведення справи в суді апеляційної інстанції складає 10000,00 грн.

Згідно Акту про прийняття-передачу наданих послуг від 17.09.2025 виконавець надав замовнику юридичні послуги відповідно до Договору про надання правової допомоги від 09.09.2025: надання юридичної допомоги, складання необхідних процесуальних документів: клопотання про ознайомлення з матеріалами справи, заяви про врахування рішення суду, представлення інтересів клієнта в апеляційному суді та перебування адвоката в суді на кожну дату проведення судових засідань, на загальну суму 10000,00 грн.

Відповідно до положень статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Дослідивши надані докази, колегія суддів зауважує, що правова позиція представника позивачки у судах першої та апеляційної інстанцій не змінювалась. Об`єктивна необхідність для досвідченого адвоката, який надавав правову допомогу позивачці при зверненні до суду ще у суді першої інстанції, повторно здійснювати значний обсяг аналітичної роботи та вивчати додаткові джерела права і практику була відсутня, оскільки такий представник не міг не бути обізнаним із позицією позивачки, обставинами справи та поданими доказами. Відтак підготовка справи в суді апеляційної інстанції не вимагала великого обсягу технічної та аналітичної роботи чи значних витрат часу. Крім того, матеріали справи не містять заяви на ознайомлення в суді апеляційної інстанції адвоката позивачки.

З урахуванням наведеного, фактичного обсягу виконаних робіт та їх складності, заперечення сторони апелянта, колегія суддів вважає заявлені представником позивачки адвокатом Хоптієм М.В. витрати на професійну правничу допомогу завищеними.

Виходячи з принципів розумності та співмірності, колегія суддів вважає за можливе задовольнити заяву представника позивачки частково та стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції в сумі 3000,00 гривень.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Підлуського Василя Дмитровича залишити без задоволення.

Рішення Рогатинського районного суду від 04 грудня 2024 року залишити без змін.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3000 грн. 00 коп. витрат на правничу допомогу під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: І.В. Бойчук

О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 01 жовтня 2025 року.