Справа № 515/1219/25
Провадження № 2/515/1566/25
Татарбунарський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2025 року м. Татарбунари

Татарбунарський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Луцюка В.О.,

секретар судового засідання Комерзан Л.І.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в приміщенні суду в м. Татарбунари Білгород-Дністровського району Одеської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в особі представника адвоката Давиденка Костянтина Вікторовича до Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання права власності на земельні ділянки, суд

В С Т А Н О В И В:

12 серпня 2025 року позивачі через свого представника ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання права власності на земельні ділянки. Свої позовні вимоги обґрунтували таким.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Струмок Білгород-Дністровського району Одеської області помер ОСОБА_5 .

Спадкоємцями за законом після його смерті є сини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в інтересах якого діяла матір ОСОБА_1 , які успадкували по 1/2 частці земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 7,5225 га, в межах території Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області (поза межами с. Струмок), кадастровий номер: :01:001:0736, та отримали Свідоцтва про право на спадщину за законом від 12 липня 2023 року.

З метою поділу земельної ділянки на дві рівні частини та отримання двох окремих об`єктів нерухомого майна з присвоєнням кадастрового номеру, позивачі звернулися до ФОП ОСОБА_6 , яка порадила зробити заяву про розподіл земельної ділянки на дві частини на підставі наданого плану поділу земельної ділянки.

16 серпня 2023 року приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Монастирілу О.П. посвідчено справжність підписів у заяві, відповідно до якої у фактичному користуванні ОСОБА_2 перебуває частка земельної ділянки, площею 3,7863 га, яка відображена на схемі розподілу під цифрою 1, а в фактичному користуванні ОСОБА_3 перебуває частка земельної ділянки, площею 3,7862 га, яка відображена на схемі під цифрою 2.

Позивачами було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, а земельній ділянці, площею 3,7863 га присвоєно кадастровий номер: :01:001:0246, а земельній ділянці, площею 3,7862 га, кадастровий номер::01:001:0244.

У подальшому, при реєстрації права власності позивачі дізналися про порушення ними безповоротно процедури поділу, оскільки відповідно до ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нотаріальна заява про поділ земельної ділянки не є підставою для реєстрації права власності. З вказаної підстави рішенням державного реєстратора речових прав на нерухоме майно відмовлено у реєстрації речових прав.

Оскільки позивачі помилково порушили процедуру поділу та інженером-землевпорядником ФОП ОСОБА_6 здійснено поділ земельної ділянки без належних правових підстав, первинна земельна ділянка, площею 7,5725 га, що розташована в межах території Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області (поза межами с. Струмок),кадастровий номер: :01:001:0736, припинила своє існування, як об`єкт цивільних прав.

За звернення до приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Монастирліу О.П. з метою укладення договору поділу земельної ділянки для подальшої реєстрації права власності, останнім відмовлено у вчиненні нотаріальної дії з підстав припинення земельною ділянкою, площею 7,5725 га, що розташована в межах території Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області (поза межами с. Струмок), кадастровий номер: :01:001:0736, свого існування, як об`єкта цивільних прав.

Враховуючи, що позивачі опинилися у безвихідній ситуації, повернутись до первинного стану, який існував до фактичного поділу земельної ділянки, та зареєструвати право власності на вже сформовані земельні ділянки не представляється можливим, просять визнати:

за ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах території Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області (поза межами с. Струмок), площею 3,7862 га, кадастровий номер: :01:001:0244;

за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах території Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області (поза межами с. Струмок), площею 3,7863 га, кадастровий номер: :01:001:0246.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 серпня 2025 року справу передано у провадження судді Луцюка В.О.

Згідно з ухвалою суду від 18 серпня 2025 року провадження у справі було відкрито в загальному порядку та розпочато підготовче провадження; відповідачу роз`яснено право на подання відзиву на позовну заяву.

Позивачі та їх представник адвокат Давиденко К.В., будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, до суду не з`явилися. Представником позивача - адвокатом Давиденком К.В. до суду направлено заяву про розгляд справи за його та позивачів відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягають, просили не вирішувати питання щодо розподілу судових витрат у справі.

Представник відповідача Татарбунарської міської ради Логінов О.Г., будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, до суду не з`явився, направив заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав повністю, наслідки визнання позову відповідно до ст.206 ЦПК України, йому роз`яснені та зрозумілі.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Згідно частин 1, 2, 4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

До ухвалення судового рішення у зв`язку з визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Застосовуючи вказану норму процесуального права, суд враховує роз`яснення, викладені Пленумом Верховного Суду України у Постанові від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», за якими, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Відповідно Закону, за відсутності будь-якого застереження, факт визнаний сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, вважається встановленим. Тобто, визнання позову відповідачем, згідно зі ст.82 ЦПК України, є обов`язковим для суду, оскільки обставини, визнані сторонами не підлягають доказуванню.

Згідно зі ст. 13 ч. 1, 3 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі №235/499/17 зазначено, що аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

Дослідивши письмові докази по справі та всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, суд дійшов до такого висновку.

Судом встановлено, що позивачі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є спадкоємцями за законом після смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 7,5725 га, що розташована в межах території Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області (поза межами с. Струмок), кадастровий номер: :01:001:0736, що належала померлому на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії ІV-ОД№ 071294, виданого 25 вересня 2002 року Струмківською сільською радою Татарбунарського району Одеської області.

Згідно з копіями Свідоцтв про право на спадщину за законом, виданими приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Монастирліу О.П. 12 липня 2023 року та зареєстрованих у реєстрі за № № 1044, 1045, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , успадкували по 1/2 частці земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 7,5225 га, в межах території Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області (поза межами с. Струмок), кадастровий номер: :01:001:0736 (а.с. 14, 16). Право спільної часткової власності зареєстровано приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Монастирліу О.П. 12 липня 2023 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 250, про що свідчать копії Витягів з Державного реєстру речових прав №№ 338915404, 338916661 (а.с. 15, 17).

16 серпня 2023 року ФОП ОСОБА_6 на замовлення позивачів виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, якою розроблено схему поділу земельної ділянки,площею 7,5225 га, в межах території Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області (поза межами с. Струмок), кадастровий номер: :01:001:0736, згідно з якою у фактичному користуванні ОСОБА_2 перебуває частка земельної ділянки, площею 3,7863 га, яка відображена на схемі розподілу під цифрою 1, а в фактичному користуванні ОСОБА_3 перебуває частка земельної ділянки, площею 3,7862 га, яка відображена на схемі під цифрою 2 (а.с. 13).

16 серпня 2023 року позивачами складено заяву, справжність підписів в якій посвідчено приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Монастирліу О.П., про розподіл земельної ділянки площею 7,5225 га, в межах території Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області (поза межами с. Струмок), кадастровий номер: :01:001:0736 (а.с. 12).

Як вбачається з копій Витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, датою формування 19 жовтня 2023 року: № НВ-023 земельній ділянці для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах території Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області (поза межами с. Струмок), площею 3,7863 га, присвоєно кадастровий номер: :01:001:0246; № НВ-2023 земельній ділянці для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах території Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області (поза межами с. Струмок), площею 3,7862 га, присвоєно кадастровий номер: :01:001:0244. Первинний кадастровий номер земельної ділянки :01:001:0736 скасований. Державна реєстрації земельних ділянок здійснена на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, якою розроблено схему поділу земельної ділянки, виготовленої ФОП ОСОБА_6 (а.с. 18-29).

Тобто, земельні ділянки були сформовані в окремі об`єкти нерухомого майна з присвоєнням кадастрового номеру, а первинна земельна ділянка припинила своє існування як об`єкт цивільних прав.

Вартість земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах території Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, площею 3,7863 га, кадастровий номер: :01:001:0246, станом на 03липня 2025 року становить 74 708,59 грн; вартість земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах території Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, площею 3,7862 га, кадастровий номер: :01:001:0244, станом на 03липня 2025 року становить 74 706,68 грн (а.с. 33-36).

02 липня 2025 року позивачі звернулися до приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Монастирліу О.П. з метою укладення Договору поділу земельної ділянки, площею 7,5725 га, в межах території Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, яка належить їм на праві спільної часткової власності.

Згідно з постановою приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Монастирліу О.П. від 02 липня 2025 року, позивачам відмовлено у вчиненні нотаріальної дії укладенні Договору про поділ земельної ділянки між співвласниками з підстав припинення земельною ділянкою, площею 7,5725 га, що розташована в межах території Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області (поза межами с. Струмок), кадастровий номер: :01:001:0736, свого існування, як об`єкта цивільних прав (а.с. 30).

Державним реєстратором прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Татарбунарської міської ради Летінським С.О., згідно з рішенням № 80327985 від 12 серпня 2025 року, позивачам відмовлено реєстрації права власності на земельні ділянки, оскільки подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, а саме: відсутній Договір поділу земельної ділянки, затверджений, згідно з Законом України «Про нотаріат» (а.с. 31-32).

Конституцією України передбачено захист права власності. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (стаття 41 Конституції України).

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти с своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ч.2 ст. 328 ЦК України).

За змістом ст. 355, 356, 357 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Відповідно до ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Положеннями ч. ч. 9-10 ст.79-1 ЗК України визначено, що земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Згідно з абз.1 ч. 13 ст.79-1ЗК України, земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі поділу або об`єднання земельних ділянок.

Згідно з ч. 1 ст. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

В статті 87 ЗК України законодавець закріпив підстави виникнення права спільної часткової власності на земельну ділянку. Так, право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає:

а) при добровільному об`єднанні власниками належних їм земельних ділянок;

б) при набутті у спільну часткову власність земельної ділянки за цивільно-правовими угодами;

в) при прийнятті спадщини на земельну ділянку;

г) за рішенням суду;

ґ) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 38 Закону України «Про державний земельний кадастр» отримання нотаріусами витягу з Державного земельного кадастру є обов`язковим при вчиненні правочинів щодо земельної ділянки (крім складання заповітів).

За частиною 2 ст. 182 ЦК України, право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підставою для відмови в державній реєстрації прав є невідповідність поданих документів вимогам, встановленим цим Законом.

За змістом п. 54 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127, державна реєстрація права власності на нерухоме майно, утворене у результаті поділу іншого нерухомого майна, виділу в натурі частки з іншого нерухомого майна або об`єднання іншого нерухомого майна (далі - поділу, виділу частки або об`єднання), проводиться за наявності відомостей з Державного земельного кадастру про формування нової (нових) земельної ділянки (земельних ділянок) у результаті такого поділу, виділу частки або об`єднання.

Для державної реєстрації права власності на нерухоме майно, утворене у результаті поділу, виділу частки або об`єднання, подається документ, що посвідчує право власності на нерухоме майно до його поділу, виділу частки або об`єднання, крім випадків, коли право власності на таке майно вже зареєстровано в Державному реєстрі прав або коли такий документ відсутній у зв`язку із втратою, пошкодженням чи псуванням. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно, утворене у результаті поділу, виділу частки або об`єднання, у випадку втрати, пошкодження чи псування документа, що посвідчує право власності на нерухоме майно до його поділу або об`єднання, проводиться виключно за умови встановлення державним реєстратором наявності зареєстрованих речових прав на підставі таких документів у Державному земельному кадастрі чи в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, або на паперових носіях інформації (в реєстрових книгах, реєстраційних справах, ведення яких здійснювали підприємства бюро технічної інвентаризації).

Для державної реєстрації права власності на нерухоме майно, утворене у результаті поділу іншого нерухомого майна чи виділу в натурі частки з іншого нерухомого майна, що перебуває у спільній власності, та має наслідком припинення права спільної власності для усіх або одного із співвласників, що здійснює виділ у натурі частки, також подається договір про поділ спільного майна чи відповідно договір про виділ у натурі частки із спільного майна або рішення суду.

Державна реєстрація права власності на нерухоме майно, утворене у результаті поділу іншого нерухомого майна, проводиться одночасно щодо всіх об`єктів, утворених у результаті поділу, крім випадку, коли в результаті такого поділу хоча б на один із об`єктів, утворених у результаті поділу, змінюється власник нерухомого майна, у тому числі припиняється право спільної власності.

Під час проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що залишається у спільній власності після виділу в натурі частки одного із співвласників, державний реєстратор здійснює перерахунок часток у праві спільної часткової власності на таке майно, виходячи із принципу їх рівності, крім випадків, коли співвласники нерухомого майна до виділу в натурі частки одного із співвласників мали різний розмір часток або коли співвласники за домовленістю між собою встановили інший розмір часток у праві спільної власності. На підтвердження такої домовленості співвласників може бути надана письмова заява співвласників про визначення розміру часток, справжність підписів на якій засвідчується відповідно до Закону України «Про нотаріат», або договір, укладений такими співвласниками відповідно до законодавства.

Частиною 1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України, ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За такого, за встановлених обставин та визначеного правового врегулювання, враховуючи, що поділ первинної земельної ділянки фактично відбувся, земельна ділянка площею 7,5725 га, з кадастровим номером::01:001:0736 фактично припинила своє існування як об`єкт цивільних прав, земельні ділянки площами 3,7863 га та 3,7862 га були сформовані в окремі об`єкти нерухомого майна з присвоєнням кадастрових номерів: :01:001:0246 та :01:001:0244, відповідно, органи нотаріату відмовили в посвідченні Договору поділу земельної ділянки, внаслідок чого позивачі позбавлені можливості здійснити державну реєстрацію права власності на належне їм на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька нерухоме майно, що перешкоджає реалізації ними права власності та свідчить про обрання позивачем ефективного способу захисту свого права, який відповідає вимогам ст.15, 16 ЦК України, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

На прохання позивачів суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат у справі.

На підставі вище наведеного, керуючись ст. 2, 77, 80, 81, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання права власності на земельні ділянки задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах території Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області (поза межами с. Струмок), площею 3,7862 га, кадастровий номер: :01:001:0244.

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах території Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області (поза межами с. Струмок), площею 3,7863 га, кадастровий номер: :01:001:0246.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту рішення 01 жовтня 2025 року.

Суддя В.О. Луцюк