У Х В А Л А

іменем України

Справа №377/460/25

Провадження №2/377/341/25

25 вересня 2025 року Славутицький міський суд Київської області у складі: головуючої судді Теремецької Н.Ф., за участю секретаря судового засідання Федорчук Г.В., за відсутності учасників справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Славутичі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області до ОСОБА_1 про стягнення заподіяної шкоди,-

У с т а н о в и в:

20 травня 2025 року до суду засобами поштового зв`язку надійшла позовна заява, у якій позивач, посилаючись на статті 1, 2, 11, 12, 257, 326 ЦК України, статті 49,50, 51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області заподіяну шкоду за період з 07.02.2024 по 30.11.2024 в сумі 13 112,95 гривень.

Ухвалою судді від 30 травня 2025 року позовну заяву було залишено без руху, а позивачу надано строк для усунення зазначених недоліків( а.с. 29-32).

Ухвалою судді від 30 червня 2025 року після усунення недоліків, було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 26 серпня 2025 року( а.с. 57-58).

Ухвалою суду від 26 серпня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 17 вересня 2025 року ( а.с. 77-78).

Ухвалою суду від 17 вересня 2025 року відкладено розгляд справи на 25 вересня 2025 року на підставі частини п`ятої статті 223 ЦПК України, оскільки представник позивача в судове засідання вперше не з`явився, не повідомивши про причини неявки, заява про розгляд справи за відсутності представника позивача від позивача до суду не надійшла ( а.с. 91-92).

Позивач свого представника повторно в призначене судове засідання не направив, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчить довідка про доставку 18.09.2025 електронного документу у вигляді судової повістки та ухвали про відкладення розгляду справи до електронного кабінету ГУ ПФ України в Київській області ( а.с. 94). Причини неявки представника в суд позивач не повідомив, заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача до суду не надав.

Відповідач та її представник адвокат Піндур М.М. в призначене судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, про що свідчить довідка про доставку електронного документу у вигляді судової повістки та ухвали про відкладення розгляду справи до електронного кабінету адвоката Піндура М.М. та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення відповідачу, яке надійшло до суду. 25 вересня 2025 року до суду від відповідача та її представника надійшла заява, в якій вони просили розглядати справу за їх відсутності та здійснити розподіл судових витрат в разі залишення позову без розгляду.

Згідно з частиною другою статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З огляду на викладене, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Позовна заява підлягає залишенню без розгляду з наступних підстав.

Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати участь у судовому процесі. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Проте, слід враховувати, що будь-яке суб`єктивне право має межі, оскільки суб`єктивне право є мірою свободи, мірою можливої поведінки правомочної особи в правовідносинах.

За змістом статей 43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

На учасників справи покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Під добросовісністю необхідно розуміти користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживання процесуальними правами.

Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин (частина третя статті 131 ЦПК України).

Згідно з частинами першою та другою статті 211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема, з підстав: неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; першої неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. У разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору (частини перша, друга, п`ята статті 223 ЦПК України).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився у підготовче засідання чи в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, за змістом положень частини п`ятої статті 223 ЦПК України та пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України правом на залишення позову без розгляду суд наділений лише у разі повторної неявки належним чином повідомленого позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і якщо його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Залишення позову без розгляду - це форма закінчення розгляду судом справи без прийняття рішення суду по суті спору у зв`язку з виявленням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому, наслідком якої є можливість повторного звернення до суду з тотожним позовом.

Процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані з принципом диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Зазначена норма дисциплінує позивача як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він має право подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.

Правове значення у цьому випадку має тільки належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 450/1805/18, від 31 травня 2023 року у справі № 693/1116/20, від 04 квітня 2024 року у справі № 686/15042/20.

Судом з матеріалів справи встановлено, що позивач не направив свого представника в судові засідання, призначені на 17 вересня 2025 року та 25 вересня 2025 року.

Про дату, час і місце судових засідань, призначених на 17 вересня 2025 року, 25 вересня 2025 року позивач був повідомлений належним чином, про що свідчать довідки про доставку електронних документів до електронного кабінету Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області у підсистемі «Електронний суд» (а. с. 81, 94).

Враховуючи, що позивач належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, двічі не направив свого представника у призначені судові засідання та не повідомив про причини неявки, заяви про розгляд справи за відсутності представника позивача до суду не надав, то суд вважає за необхідне позовну заяву Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області до ОСОБА_1 про стягнення заподіяної шкоди залишити без розгляду на підставі пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України.

Відповідно до частини третьої статті 257 ЦПК України в ухвалі про залишення позову без розгляду можуть бути вирішені питання про розподіл між сторонами судових витрат, про повернення судового збору з державного бюджету.

Як зазначено у частині п`ятій статті 142 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Отже, відповідач може заявити вимогу про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги за рахунок позивача, який ініціював судовий спір, а надалі позовна заява була залишена без розгляду на підставі пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України.

При компенсації правничих витрат відповідача у справі за рахунок позивача із застосуванням частини п`ятої статті 142 ЦПК України має бути встановлена необґрунтованість дій позивача, пов`язаних з розглядом справи, та необхідність понесення витрат відповідачем з надання правничої допомоги в порушеній позивачем справі (необхідність ознайомлення адвокатом з матеріалами справи, подання відзиву відповідачем у справі, участь адвоката в судових засіданнях, вчинення дій щодо збирання доказів та інше).

Таким чином, компенсація витрат позивачем за надану правничу допомогу відповідачу у випадку залишення позову без розгляду здійснюється з дотриманням загальних процесуальних гарантій щодо розподілу судових витрат за наслідком розгляду спору по суті, з дотриманням вимог, передбачених частиною п`ятою статті 137, частиною восьмою статті 141 ЦПК України.

Вказаний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 у справі № 911/3312/21.

Цивільний процесуальний кодекс України не містить норм, які б встановлювали критерії визначення необґрунтованості дій позивача, однак очевидно, що під такими діями можна розуміти дії позивача, внаслідок яких виникають підстави для закриття провадження або залишення позову без розгляду.

Так, суд дійшов висновку, що дії позивача, які полягали у тому, що він, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судових засідань, двічі не направив свого представника у призначені судові засідання та не повідомив про причини неявки, заяви про розгляд справи за відсутності представника позивача до суду не надав, є необґрунтованими, насідком яких є залишення позову без розгляду.

Суд враховує, що звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

Проте, реалізація такого права позивачем у будь-якому випадку зачіпає та має вплив на права та інтереси особи, визначеної ним в якості відповідача.

Відповідач у зв`язку із подачею даного позову до суду була змушена звертатись до адвоката для отримання професійної правничої допомоги для отримання консультації та подання відзиву на позовну заяву і понесла витрати.

Тобто, отримавши звернений до себе позов, відповідач цілком логічно з метою ефективного захисту своїх прав була змушена звертатися за професійною правничою допомогою адвоката, яка є оплачуваною працею, і така оплата у вигляді гонорару здійснюється на підставі укладеного між адвокатом та його клієнтом договору про надання правової допомоги (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Суд зазначає, що не направлення позивачем двічі у призначені судові засідання свого представника та неповідомлення про причини його неявки, неподання заяви про розгляд справи за відсутності представника позивача до суду є виключно свідомим волевиявленням позивача, яке відповідач не могла передбачити, і вчинення позивачем цієї дії не нівелює наслідків отримання відповідачем правової допомоги адвоката, яка потребує оплати.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача адвокат Піндур М.М. просив стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 гривень. У заяві від 17.09.2025 представник відповідача адвокат Піндур М.М. просив здійснити розподіл судових витрат. В поданій до суду заяві від 25.09.2025 представник відповідача адвокат Піндур М.М. та відповідач ОСОБА_1 просили вирішити питання про розподіл судових витрат в разі залишення позову без розгляду.

Згідно з частиною першою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За змістом пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною другою цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За правилом частини третьої вказаної статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частиною третьою статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Судом встановлено, що адвокат Піндур Микола Михайлович надавав відповідачу ОСОБА_1 професійну правничу допомогу на підставі договору про надання правничої (правової) допомоги № 14/07/25-ц від 14 липня 2025 року, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Піндуром Миколою Михайловичем (а. с. 72-73).

Як вбачається з пункту 1.1. договору про надання правничої (правової) допомоги № 14/07/25-ц від 14 липня 2025 року, клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання надавати правничу допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбачених даним договором.

Пунктом 1.2. договору про надання правничої (правової) допомоги № 14/07/25-ц від 14 липня 2025 року передбачено, що правнича допомога надається за позовом ГУ ПФУ в Київській області до ОСОБА_1 про стягнення заподіяної шкоди (справа № 377/460/25), яка перебуває в провадженні Славутицького міського суду Київської області.

Відповідно до пункту 4.1. договору про надання правничої (правової) допомоги № 14/07/25-ц від 14 липня 2025 року отримання винагороди адвокатом за надання правової допомоги відбувається у формі гонорару.

За змістом пункту 4.3. договору про надання правничої (правової) допомоги № 14/07/25-ц від 14 липня 2025 року за надання правової допомоги, відповідно до даного договору, клієнт сплачує адвокату гонорар у фіксованій сумі 5 000,00 гривень.

З Акту наданих послуг до договору про надання правничої (правової) допомоги № 14/07/25-ц від 14 липня 2025 року, укладеного 30 липня 2025 року між ОСОБА_1 та адвокатом Піндуром Миколою Михайловичем, Детального опису робіт (наданих послуг) судових витрат за надану правничу допомогу згідно з договором про надання правничої (правової) допомоги № 14/07/25-ц від 14 липня 2025 року, підписаного 30 липня 2025 року ОСОБА_1 та адвокатом Піндуром Миколою Михайловичем, вбачається, що адвокат передав, а клієнт прийняв наступні послуги: усна консультація із вивченням документів 1 500,00 гривень; підготовка (складання) в інтересах клієнта відзиву на позов по справі № 377/460/25 3 500,00 гривень, всього 5 000,00 гривень. Підписанням цього акту клієнт підтвердила факт належного отримання послуг відповідно до положень договору про надання правничої (правової) допомоги № 14/07/25-ц від 14 липня 2025 року, а також не має претензій до адвоката стосовно отриманих від нього послуг, вказаних в цьому акті (а. с. 86).

Як вбачається з квитанції до прибуткового касового ордеру № 8 від 30 липня 2025 року, ОСОБА_1 сплатила адвокату Піндуру Миколі Михайловичу 5 000,00 гривень в якості оплати гонорару за договором про надання правничої (правової) допомоги № 14/07/25-ц від 14 липня 2025 року (а. с. 87).

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01) , пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Враховуючи час, затрачений адвокатом Піндуром М.М. на усну консультацію із вивченням документів; підготовку (складання) в інтересах клієнта відзиву на позов по справі № 377/460/25, суд вважає, що витрати відповідача на професійну правничу допомогу були фактичними і неминучими, а їх розмір відповідає критеріям реальності адвокатських витрат та розумності, є обґрунтованим, підтвердженим належними доказами у цій справі.

Клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу позивачем суду не надано, не дивлячись на те, що позивачем в електронному кабінеті у підсистемі «Електронний суд» було отримано відзив на позовну заяву, заяву про розподіл судових витрат, договір про надання правничої (правової) допомоги № 14/07/25-ц від 14 липня 2025 року, Акт наданих послуг до договору про надання правничої (правової) допомоги № 14/07/25-ц від 14 липня 2025 року, укладений 30 липня 2025 року між ОСОБА_1 та адвокатом Піндуром Миколою Михайловичем, Детальний опис робіт ( наданих послуг) судових витрат за надану правничу допомогу згідно з договором про надання правничої (правової) допомоги № 14/07/25-ц від 14 липня 2025 року ( а.с. 74, 88).

Виходячи з викладеного, понесені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 5000 гривень відповідають критеріям реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру і відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України покладаються на позивача, як такі, що були понесені у зв`язку із пред`явленням позивачем до даного відповідача позову, який в подальшому судом було залишено без розгляду на підставі пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України, що свідчить про необґрунтовані дії позивача.

За таких обставин, стягненню з позивача на користь відповідача підлягають понесенні судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 гривень.

Керуючись статтями 133, 141, 142, 257 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області до ОСОБА_1 про стягнення заподіяної шкоди залишити без розгляду.

Стягнути із Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 гривень.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Учасники справи:

Позивач Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області, , місцезнаходження: Київська область, місто Фастів, вулиця Саєнка Андрія, 10.

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала складена та підписана 25 вересня 2025 року.

Суддя Н. Ф. Теремецька