Провадження № 2/127/3669/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.09.2025 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді Антонюка В. В.,

при секретарі Бойчук Я. П.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні, в залі суду м. Вінниця, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна, стягнення компенсації в порядку поділу майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна, стягнення компенсації в порядку поділу майна подружжя.

Позов мотивований тим, що 17.07.2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб, який в подальшому було розірвано на підставі рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 16.12.2022 року по справі № 153/1375/22.

За час спільного проживання в зареєстрованому шлюбі, між сторонами шлюбний договір щодо правового режиму майна подружжя, договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній власності чи інші договори, що встановлюють режим спільного майна подружжя, не укладалися.

Позивачка зазначає, що за спільні кошти в період перебування в зареєстрованому шлюбі сторонами було набуто квартиру АДРЕСА_1 . Право власності на вищевказану квартиру було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 11.08.2020 року, що підтверджується відповідним Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 219778419 від 11.08.2020 року.

Згідно висновку експерта за результатом проведеного судового оціночно-будівельного дослідження № 815 від 27.05.2025 року, ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 , становить 1 570 084,00 грн., з огляду на що частки квартири становить 785 042,00 грн.

Хоча відповідач не заперечує прав позивача на спірну квартиру, однак відмовляється у позасудовому порядку здійснити розподіл майна набутого спільно за період перебування в зареєстрованому шлюбі, що змусило позивачку звернутись з даним позовом до суду.

Ухвалою суду від 12.06.2025 забезпечено вказаний позов шляхом накладення арешту на належну ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 13.06.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження. Також, даною ухвалою запропоновано відповідачу надати відзив на позов та докази у строк, встановлений судом.

У строк, визначений вищевказаним судовим рішенням, від відповідача відзив на позов не надійшов.

Представник позивачки адвокат Пунько І. В. в підготовче засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала за обставин викладених в позовній заяві, просила їх задовольнити.

Представник відповідача адвокат Вовк Е. П. в підготовче засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи у її та відповідача відсутність, не заперечила щодо задоволення позовних вимог, судові витрати просила поділити пропорційно між сторонами.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 49 та ч. 1 ст. 206 ЦПК України, відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Судом, з метою з`ясування чи не суперечить визнання адвокатом відповідача позовних вимог закону та чи не порушує таке визнання прав, свобод чи інтересів інших осіб, встановлено наступне.

17.07.2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , Ямпільським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) був зареєстрований шлюб, що підтверджується копією свідоцтв про шлюб серії НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 від 17.07.2020 року. (а.с.14)

Рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 16.12.2022 року по справі № 153/1375/22 шлюб між сторонами було розірвано. (а.с.15)

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 11.08.2020 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Подолян О. О., зареєстрованого в реєстрі за № 1953, позивач та відповідачка придбали квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 219778419 від 11.08.2020 року. (а.с.16-18, 19)

Як вбачається із висновку експерта за результатом проведеного судового оціночно-будівельного дослідження № 815 від 27.05.2025 року, ринкова вартість квартири, яка розташована за адресою АДРЕСА_2 складає 1 570 084,00 грн., з огляду на що частки квартири становить 785 042,00 грн.(а.с.21-57)

Учасниками справи визнано, що майно, яке є предметом поділу, набуте позивачкою та відповідачем за час шлюбу; право власності на майно зареєстровано у встановленому законом порядку; зареєстровані обтяження речових прав на рухоме майно відсутні. Сторонами по справі суду не повідомлено про укладення між подружжям шлюбного договору.

За змістом статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спiльною сумiсною власнiстю, якщо iнше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, і кожен з подружжя має рівні права на володіння, користування і розпорядження цим майном.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч. 1ст. 69 СК України).

Згідно з ч. 1ст. 70 СК України уразі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві власності на майно, можливе лише за його згодою.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленума Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ( 2947-14), ч. З ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

Аналогічний правовий висновок викладений і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.

Таким чином судом, у відповідності до ч. 1 та ч. 4 ст. 206 ЦПК України, встановлено, що визнання позовних вимог адвокатом відповідача є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому приймається судом.

Також судом встановлено, що адвокат відповідача не обмежена у вчиненні даної процесуальної дії.

Верховним Судом України в Постанові Пленуму № 2 від 12.06.2009 року в п. 24 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» звернуто увагу, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Враховуючи вищевикладене позов підлягає задоволенню.

Таким чином, суд вважає за можливе стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за одну другу частку у спільному майні подружжя - квартири АДРЕСА_1 , у розмірі 785 042,00 грн.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивачкою при зверненні до суду було сплачено судовий збір за подання заяви про забезпечення позову в сумі 605, 60 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією № Н67Т-ТТ5Е-ТТВК-ОВРМ від 06.06.2025, судовий збір за подання позовної заяви в сумі 7 850,42 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією№ АК58-05РО-5776-К429 від 06.06.2025 та понесено витрати на проведення судово оціночно - будівельного дослідження в сумі 5 000 грн., що підтверджується рахунком №19 від 07.05.2025 року (а.с. 9, 20, 63)

Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому судом прийнято до уваги, що у відповідності до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету в розмірі 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Отже, відповідно до положення ч. 1 ст. 142 ЦПК України поширюються виключно щодо судового збору, сплаченого при поданні позову, судовий збір, сплачений позивачкою за подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову, враховуючи положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, остаточно з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 4 228,01 гривень та 2 500 грн. витрат на проведення судово оціночно- будівельного дослідження, а судовий збір в сумі 4 228,01 грн. підлягає поверненню позивачці з державного бюджету.

Заходи забезпечення позову вжиті ухвалою суду від 12.06.2025 продовжують діяти, оскільки під час ухвалення рішення підстави для їх скасування, визначені ст. 158 ЦПК України - відсутні.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 12, 15, 16, 328, 355, 368, 372 ЦК України, ст.ст. 60-63, 69-71 СК України, ст. ст. 2, 4, 6, 10 - 13, 43, 44, 76-83, 89, 133, 141, 142, 200, 206, 258, 259, 263-265, 273,354, 355 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна, стягнення компенсації в порядку поділу майна подружжя - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за одну другу частку у спільному майні подружжя - квартири АДРЕСА_1 , у розмірі 785 042 (сімсот вісімдесят п`ять тисяч сорок дві) грн.

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету сплачений судовий збір в сумі 4 2228,01 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 4 228,01 гривень та витрати на проведення судово оціночно- будівельного дослідження в сумі 2 500 гривень.

Заходи забезпечення позову, вжиті за ухвалою суду від 12.06.2025, зберігають свою дію протягом дев`яноста днів з дня набрання законної сили даним судовим рішенням або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотання учасника справи.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 30.09.2025 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 .

Суддя: