ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

30 вересня 2025 року м. Херсон

Номер справи: 650/1744/25

Номер провадження: 22-ц/819/729/25

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого ( суддя-доповідач) Склярської І.В.,

суддів: Воронцової Л.П., Кутурланової О.В.

секретар Андреєва В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» на рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 14 травня 2025 року (під головуванням судді Сікори О.О.), у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» про розірвання договору оренди,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В березні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» про розірвання договору оренди землі.

В обґрунтування позову зазначила, що є власником земельної ділянки на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ХС №057624 від 03.04.2003 року, яка має кадастровий номер :04:038:0002, площею 9,81 га, розташованої в Херсонській області, Бериславському (раніше Великоолександрівському) районі, в межах території Новокубанської сільської ради, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

01.01.2018 року між орендодавцем ОСОБА_1 та орендарем ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ», укладено Додаткову угоду №1700249 до договору оренди землі №4АА71600042 від 18.05.2009 року. Предметом договору оренди визначено земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером :04:038:0002, площею 9,81 га, розташовану в адміністративних межах Новокубанської сільської ради Бериславського району Херсонської області за межами населеного пункту.

Згідно з п. 2.1 Додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки від 01.01.2018 року орендодавець надав, а орендар прийняв в оренду вказану земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до п. 3.1 Додаткової угоди до договору оренди землі від 01.01.2018 року договір укладено строком до 30 листопада 2025 року.

Згідно з п. 4.1 Додаткової угоди до договору оренди землі від 01.01.2018 року орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 6,38 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки за один рік оренди. На момент 2018 року ця сума складала 350 786,38 грн.

Обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку здійснюється з урахуванням індексів інфляції (п. 4.4 договору оренди земельної ділянки).

Згідно з п. 4.5 Додаткової угоди до договору оренди землі від 01.01.2018 року орендна плата вноситься у строк з 01 серпня до 31 грудня кожного року. Орендар перераховує грошові кошти на банківський рахунок орендодавця.

Відповідно до п. 12.1, п. 12.2 та п. 12.3 Додаткової угоди до договору оренди землі від 01.01.2018 року дія договору припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; придбання орендарем земельної ділянки у власність; викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності; ліквідації юридичної особи орендаря; з інших підстав, визначених законом; а також шляхом розірвання договору за взаємною згодою сторін або рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у випадку випадкового знищення чи пошкодження орендованої земельної ділянки, що істотно перешкоджає її використанню, та з інших підстав, визначених законом.

За умовами договору оренди землі №4АА71600042 від 18.05.2009 року та Додаткової угоди №1700249 від 01.01.2018 року орендна плата мала сплачуватися у строк з 01 серпня до 31 грудня кожного року.

Позивач вказує, що відповідач не сплачував орендну плату за період за 2022 рік, 2023 рік та 2024 рік.

Систематичне невиконання відповідачем обов`язку зі сплати орендної плати та належного індексування орендної плати порушує умови договору та законодавства України і є істотним порушенням, яке значною мірою позбавляє позивача того, на що він розраховував при укладенні договору.

З огляду на викладене, позивач просив суд розірвати договір оренди земельної ділянки 4АА71600042 від 18.05.2009 року та Додаткову угоду №1700249 до Договору оренди від 01.01.2018 року, якою продовжено термін оренди до 30.11.2025 року, які укладені між ОСОБА_1 та ТОВ « ЮТС-АГРОПРОДУКТ», предметом якої є земельна ділянка площею 9,81 га кадастровий номер :04:038:0002, яка розташована в межах Новокубанської сільської ради, Бериславського району (раніше Великоолександрівського району), Херсонської області.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 14 травня 2025 року позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» про розірвання договору оренди землі задоволено.

Суд ухвалив:

Розірвати Договір оренди землі №4АА71600042 від 18.05.2009 року, та Додаткову угоду №1700249 до Договору оренди від 01.01.2018 року якою продовжено термін оренди до 30.11.2025 року, які укладені між громадянкою ОСОБА_1 та ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» предметом якої є земельна ділянка площею 9,81 га :04:038:0002, яка розташована в межах території Новокубанської сільської ради, Бериславського району (раніше Великоолександрівського району)., Херсонської області.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» на користь ОСОБА_1 витрати на судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі представник ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» вважаючи рішення суду першої інстанції необґрунтованим, просить його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Аргументи учасників справи

(1)Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що згідно з Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженим Наказом Міністерства розвитку громад та територій України 28 лютого 2025 року №376, Борозенська селищна територіальна громада, до якої належить Новокубанська сільська рада, була тимчасово окупованою російською федерацією з 03.03.2022 року по 09.11.2022 року. З 09.11.2022 і по сьогоднішній день вказана територіальна громада є територією на якій ведуться (велися) бойові дії територією можливих бойових дій.

Внаслідок збройної агресії рф та тимчасової окупації Товариство було позбавлено можливості здійснювати свою господарську діяльність та використовувати земельні ділянки за цільовим призначенням. Майно підприємства було знищено та розграбовано, що унеможливило виконання договірних зобов`язань, що неодноразово підтверджено рішеннями національних судів. Внаслідок військового вторгнення та бойових дій територія, на якій розташована земельна ділянка є забрудненою вибухонебезпечними предметами та потребує проведення робіт з розмінування.

Неможливість обробітку земельної ділянки через її потенційне замінування та пряма загроза для життя і здоров`я є обставинами, за які орендар не відповідає, і які, відповідно до частини шостої статті 762 ЦК України, звільняють його від сплати орендної плати за період, коли таке користування було неможливим. Таким чином неможливість використання земельної ділянки через її розташування на тимчасово окупованій території, фактичне знищення майна Товариства, потенційне замінування та пов`язана з цим загроза життю та здоров`ю працівників є прямим наслідком збройної агресії, що об`єктивно унеможливило виконання зобов`язань за договором оренди.

Крім цього, ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» в обґрунтування своїх заперечень звернув увагу на особливості оподаткування плати за землю в період воєнного стану, що є наслідком обставин непереборної сили. Так 21.11.2023 року розпорядженнями Борозенської сільської ради Бериславського району Херсонської області №238, 239 відповідачу надано податкові пільги щодо земельних ділянок у період з 09.11.2022 року по 31.12.2022 року та з 01.01.2023 року по 31.12.2023 року. Надання податкових пільг було зумовлене неможливістю їх використання через можливе забруднення земельних ділянок вибухонебезпечними речовинами. Аналогічні розпорядження ухвалювались щодо цих земельних ділянок і на повний 2024 рік.

Щодо подання до суду апеляційної інстанції доказів, то апелянт зауважує, що вони були подані до суду першої інстанції, але суд їх не досліджував та не оцінював при ухваленні судового рішення і саме ці дії, на переконання відповідача, є такими, що сприяють правовій визначеності та належному здійсненні правосуддя , а тому вважає, що ці докази також можуть бути досліджені та оцінені апеляційним судом.

29.08.2025 особою, яка подала апеляційну скаргу, подано клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду Верховним Судом у складі Касаційного цивільного суду справи N 650/3776/24 та оприлюднення повного тексту судового рішення ухваленого за результатами такого розгляду. В обґрунтування клопотання представник товариства зазначив, що правовідносини у справі N 650/3776/24 і в справі, яка переглядається є ідентичними, а тому за наслідками розгляду касаційної скарги Верховним Судом будуть зроблені висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах

Позиція інших учасників справи.

У відзиві на апеляційну скаргу, адвокат Промітний Дмитро Сергійович, який діє від імені ОСОБА_1 , вказав, що чинним законодавством та сталими висновками Верховного Суду унормоване те, що підтвердження настання дії форс-мажорних обставин, як умови можливості звільнення від відповідальності за невиконання або неналежне виконання умов договору, є саме сертифікат Торгово-промислової палати України. Сертифікат, який би був виданий за зверненням (заявою) ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» відсутній, а тягар доказування повної неможливості користування об`єктом оренди тобто землею внаслідок дій обставин непереборної сили покладається на орендаря, однак відсутня інформація, що підприємство зупинило роботу у зв`язку з воєнним станом.. Також відсутнє підтвердження, що підприємство було позбавлене можливості виконувати свої зобов`язання за Договором оренди земельної ділянки.

Крім того, відповідач жодним чином та жодного разу не повідомив свого (своїх) орендодавців пайовиків, про неможливість використання ним земельних ділянок.

Зазначив, що земельний банк ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» становить близько 60000 га землі та 6500 тисяч орендодавців., котрім вже три роки не виплачується орендна плата. Заборгованість за ці три роки складає від 50000 до 100000 грн на кожну людину.

Апелянт (орендар) за 2022,2023.2024 роки не надав суду чи позивачам жодної інформації чи доказу про сплату заборгованості за орендовані земельні ділянки, при цьому не заперечує, про те що не сплачує та не виконує умови договору.

Також адвокат Промітний Дмитро Сергійович, який діє від імені ОСОБА_1 , вказав, що від 17.04.2025 року здійснює продаж/відчуження права оренди іншій юридичній особі ТОВ «Перемога-Плюс» з розрахунком 100 грн за 1 га., терміном на один рік. Це свідчить про бездіяльність відповідача в частині визначення взагалі можливості використовувати земельні ділянки

Надані відповідачем докази не підтверджують існування обставин, які б свідчили про повну неможливість використання відповідачем орендованої земельної ділянки за її цільовим призначенням у розумінні ч.6 ст.762 ЦКУ., зокрема у частині забезпечення доступу до майна, фактичного перебування на орендованій земельній ділянці чи можливість забезпечення її належного утримання Викладені відомості в розпорядженнях СВА (сільських військових адміністраціях).. а також самі по собі не є достатніми для висновку про відсутність у відповідача повної можливості володіти чи користуватися об`єктом оренди у спосіб, що унеможливлює його експлуатацію взагалі. Звернув увагу суду, що вказаними розпорядженнями фактично надається пільга зі сплати податків і не звільняє ніяким образом сторону орендаря від сплати орендної плати за користування земельної ділянки орендодавців

Що стосується подання доказів до апеляційної скарги, зазначив, що відсутність юристів в ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» не є причиною, яка б унеможливлювала подання доказів та надання відзиву у строки передбачені ЦПК України. Наявність юристів у штаті Товариства напряму залежить від Товариства, і не може бути обставиною, що не залежало від нього. Крім цього жодних доказів про відсутність юристів у штаті, та відповідно, виправлення цієї ситуації відповідачем не надано.

2. Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Пунктом 10 частини першої статті 252 ЦПК України суду надана можливість за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі лише у випадках перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду. Для задоволення клопотання про зупинення провадження у справі відсутні підстави, визначені п.10 ч.1 ст. 252 ЦПК України, оскільки надана апелянтом ухвала суду касаційної інстанції від 23 червня 2025 року у справі №650/3776/24 про відкриття касаційного провадження та витребування справи не свідчить саме про перегляд судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Відповідно до ч. ч. 1, 2статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього ( ч.3 ст. 367 ЦПК України).

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

У частині першій статті 15 та частині першій статті 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судом першої інстанції встановлено і з матеріалів справи вбачається наступне.

Відповідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ХС №057624 від 03.04.2003 року, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки кадастровий номер :04:038:0002, загальною площею 9,81 га, розташованої на території Новокубанської сільської ради, Бериславського району Херсонської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до договору оренди землі №4АА0463-42 від 23 січня 2009 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ», земельну ділянку з кадастровим номером :04:038:0002 було передано в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

20 січня 2015 року укладено договір про заміну сторони у договорі оренди, новий орендар ПП «ЮТС-АГРОПРОДУКТ ПЛЮС».

Відповідно до додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки від 01.01.2018 року сторони виклали договір оренди землі в новій редакції, визначили новим орендарем ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» та встановили нормативну грошову оцінку земельної ділянки в розмірі 350786,38 грн. Також угодою визначено розмір орендної плати у розмірі 6,38% від нормативної грошової оцінки, що становило 22349,16 грн на рік.

Відповідно до п. 3.1 додаткової угоди від 01.01.2018 року строк дії договору оренди встановлено до 30 листопада 2025 року.

Відповідно до п. 4.4 договору оренди земельної ділянки, обчислення розміру орендної плати здійснюється з урахуванням індексів інфляції.

Відповідно до п. 4.5 додаткової угоди від 01.01.2018 року орендна плата має сплачуватися у строк з 01 серпня до 31 грудня кожного року на банківський рахунок орендодавця.

Згідно з умовами договору оренди землі, ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» зобов`язано було сплатити ОСОБА_1 орендну плату за 2022, 2023 та 2024 роки у розмірі 22349,16 грн за кожен рік. Загальна сума заборгованості становить 67047,48 грн.

Відповідно до п. 12.1, п. 12.2 та п. 12.3 додаткової угоди до договору оренди землі від 01.01.2018 року дія договору припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; придбання орендарем земельної ділянки у власність; викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; ліквідації юридичної особи орендаря; з інших підстав, визначених законом; а також шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін або за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у випадку випадкового знищення чи пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, та з інших підстав, визначених законом.

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000075 від 12 квітня 2022 року, встановлено факт реєстрації двох епізодів можливих кримінальних правопорушень, кваліфікованих за частиною першою статті 438 КК України порушення законів та звичаїв війни.

Перший епізод зареєстровано на підставі самостійного виявлення прокурором відповідної інформації. У ньому зазначено, що 09 квітня 2022 року приблизно об 12:00 годині невстановлені особи у військовій формі з території бази ТОВ «ЮТС-Агропродукт», яка розташована в селі Новорайськ Бериславського району Херсонської області, вивезли три одиниці сільськогосподарської техніки зокрема автомобіль КАМАЗ державний номер НОМЕР_1 на загальну суму близько 1,5 мільйона гривень.

Другий епізод внесено до ЄРДР 17 червня 2022 року на підставі заяви ТОВ «ЮТС-Агропродукт». Згідно з викладеними в ній обставинами, у зв`язку з тимчасовою окупацією збройними силами російської федерації території Херсонської області, зокрема Бериславського району, 24 лютого 2022 року російські військові проникли на територію підприємства за адресою: селище Новорайськ, вул. Промислова, 3, внаслідок чого працівники товариства були позбавлені доступу до свого майна. Крім того, 23 квітня 2022 року з території підприємства було захоплено 11 одиниць мультикоптерів DJI Agras (CE). Унаслідок цих дій підприємство також втратило можливість обробляти земельні ділянки загальною площею 60 532,9902 га, розташовані у Херсонській області.

Відповідно до листа Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1, офіційно засвідчено, що військова агресія російської федерації проти України, яка стала підставою для введення воєнного стану згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, визнається форс-мажорною обставиною (обставиною непереборної сили). ТПП України підтвердила, що 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків законодавець у пункті 1 частини другої статті 11 ЦК України вирізняє, зокрема, договори.

За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

У частині першій статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх його істотних умов.

Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом (частина друга статті 792 ЦК України).

Правилами частини першої статті 2 Закону України «Про оренду землі» визначено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України,

цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Отже, оренда землі є окремим випадком найму майна, загальні правила якого визначені приписами цивільного (приватного) права. Відповідно й законодавче регулювання підстав припинення права оренди землі складається з норм цивільного та земельного законодавства.

Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (стаття 13 Закону України «Про оренду землі»).

Згідно з частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди, зокрема, є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату, а приписи статей 24, 25 цього Закону визначають права та обов`язки орендодавця та орендаря, зокрема право орендодавця вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди і своєчасного внесення орендної плати, а також право орендаря самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі.

Орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати за земельну ділянку, а в разі оренди землі в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом - також орендної плати за водний об`єкт (абзац п`ятий частини першої статті 24 Закону України «Про оренду землі»).

Орендар земельної ділянки зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку, а в разі оренди земельної ділянки в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом - також і орендну плату за водний об`єкт (частина друга статті 25 Закону України «Про оренду землі»).

Підстави припинення договору оренди землі - це законодавчо закріплені обставини, які передбачають припинення договірних відносин.

Відповідно до спеціальної норми частини першої статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Позивач посилався на пункт «д» частини першої статті 141 ЗК України, вважаючи, що є підстави для припинення права користування ТОВ «ЮТС-Агропродукт» спірною земельною ділянкою на праві оренди, тобто розірвання договору оренди, через систематичну (більше двох років поспіль) несплату останнім орендної плати.

Згідно з пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України підставою припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Отже, для того щоб констатувати наявність підстав для припинення права користування земельною ділянкою згідно з пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України, суд має встановити такі обставини, як «систематичність» та «несплату», зокрема, орендної плати.

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що під систематичністю під час вирішення приватноправових спорів розуміються два та більше випадки несплати орендної плати, визначеної умовами укладеного між сторонами договору. Натомість разове порушення такої умови договору не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання. Судова практика у розумінні поняття «систематичність» у подібних правовідносинах є усталеною (постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17, від 01 квітня 2020 року у справі № 277/1186/18-ц, від 29 липня 2020 року у справі № 277/526/18, від 20 серпня 2020 року у справі

№ 616/292/17, від 08 травня2024 року у справі № 629/2698/23; постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду: від 24 листопада 2021 року у справі № 922/367/21, від 04 липня 2023 року у справі № 906/649/22, від 20 лютого 2024 року у справі № 917/586/23, від 02 квітня 2024 року у справі № 922/1165/23 та інші).

Щодо поняття «несплата», вжите у пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України, то його потрібно розуміти саме як повну несплату орендної плати.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2024 року у справі

№ 918/391/23 (провадження № 12-19гс24) зазначено, що підставою розірвання договору оренди землі згідно з пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України є саме систематична, тобто неодноразова (два та більше випадків), повна несплата орендної плати. Ця спеціальна правова норма у такому випадку є самостійною та достатньою, і звертатися до більш загальної норми частини другої статті 651 ЦК України немає потреби, оскільки вона передбачає саме додаткову (до основної) підставу для розірвання договору оренди землі.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідач, як у заяві до суду першої інстанції від 11.05.2025 року, так і в апеляційній скарзі не заперечував факт не виконання своїх зобов`язань за договором оренди, а саме невиплату орендної плати за 2022, 2023,2024 роки , посилаючись на те що період окупації та до моменту підтвердження безпечного стану земельної ділянки є наслідком обставин непереборної сили, за які товариство не відповідає; неможливість обробітку земельної ділянки через її потенційне замінування та пряма загроза для життя і здоров`я працівників при обробітку земельної ділянки є обставинами, за які орендар не відповідає, і які, відповідно до частини шостої статті 762 ЦК України, звільняють його від сплати орендної плати за період, коли таке користування було неможливим.

Згідно з Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 22.12.2022 року №309 Борозенська сільська територіальна громада Бериславського району, Херсонської області, на якій розташована спірна земельна ділянка у період з 03 березня 2022 року по 09 листопада 2022 року перебувала під тимчасово окупацією рф, а з 09 листопада 2022 року Борозенська сільська територіальна громада Бериславського району, Херсонської області віднесена до території можливих бойових дій, що підтверджується наказом Міністерства розвитку громад та територій України 28 лютого 2025 року № 376.

Статтею 617 Цивільного кодексу України передбачено можливість звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо сторона договору доведе, що таке порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили (форс-мажору).

Суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не довів, що мав об`єктивну неможливість використовувати орендовану земельну ділянку у своїй господарській діяльності. Зокрема, матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували, що земельна ділянка не могла бути використана за її цільовим призначенням. Також відповідач не звертався до позивача з повідомленнями про наявність обставин, які унеможливлювали виконання ним договірних зобов`язань, не надав доказів причинно-наслідкового зв`язку між воєнними діями та неможливістю обробітку землі.Крім того, загальне посилання на воєнний стан або лист Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року не є достатніми підставами для безумовного звільнення від виконання зобов`язань, оскільки такий лист носить загальний характер і не містить ідентифікації конкретного зобов`язання відповідача. Відповідно до усталеної судової практики, зокрема висновків Верховного Суду у справах № 910/8580/22, № 910/14244/20 та інших, сторони, що посилаються на форс-мажор, повинні довести його наявність у конкретному випадку та безпосередній вплив на виконання їхніх зобов`язань. Водночас, як виснував суд першої інстанції, у матеріалах справи відсутні докази, що несплата була спричинена форс-мажорними обставинами або іншими незалежними від відповідача причинами, які б унеможливлювали виконання його зобов`язань.

Суд першої інстанції надав правильну оцінку доказам відповідача, долученим до його заяви від 11.05.2025 року: листу ТПП, витягам з ЄДРДР.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку. Таких висновків дотримується Верховний Суд у постанові від 16.07.2019 у справі №917/1053/18 та у постанові від 09.11.2021 у справі №913/20/21, у постанові Верховного суду від 14 червня 2022 року в справі № 922/2394/21.

Згідно ст.762 Цивільного кодексу України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Наведена норма права визначає в якості підстави звільнення від зобов`язання сплатити орендну плату об`єктивну безпосередню неможливість використовувати передане у найм майно (бути допущеним до приміщення, знаходитись у ньому, зберігати у приміщенні речі тощо) через обставини, за які орендар не відповідає. Крім того, обставини, зазначені у нормі частини шостої статті 762 Цивільного кодексу України, повністю не охоплюються поняттям форс-мажорних обставин, адже на відміну від останніх, ознаками яких є їх об`єктивна та абсолютна дія, а також непередбачуваність, перші можуть бути спричинені, зокрема, й безпосередньо вольовою дією орендодавця, тобто обставини згідно з частиною шостою статті 762 Цивільного кодексу України можуть включати обставини непереборної сили та випадку, втім не обмежуються ними. Відсутність у частині шостій статті 762 ЦК України вичерпного переліку обставин, які унеможливлюють використання орендарем майна, підстав виникнення таких обставин, засобів їх підтвердження свідчить про те, що підставою для застосування цієї норми є встановлення факту неможливості використання орендарем майна з незалежних від нього причин на загальних підставах, визначених процесуальним законодавством. Вказана позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.05.2018 у справі №910/7495/16.

Оскільки відповідно до частини шостої статті 762 Цивільного кодексу України передбачено, що наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає тягар доказування неможливості використання майна несе саме орендар. Аналогічна правова позиція щодо застосування приписів частини шостої статті 762 Цивільного кодексу України викладена у постановах Верховного Суду у справах №910/8651/22 від 28.06.2023, №911/1064/21 від 08.11.2023, №910/14244/20 від 12.04.2023, №910/13704/21 від 15.03.2023, №910/8040/20 від 08.07.2021.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що факт перебування вказаної земельної ділянки на території України, яка в період часу з 03 березня 2022 року по 09 листопада 2022 року входила до тимчасово окупованої російською федерацією території України, свідчить про очевидну неможливість використання відповідачем її у своїй господарській діяльності, а отже неможливість виконання останнім взятих на себе зобов`язань з орендної плати.

У зв`язку з цим доводи апеляційної скарги щодо відсутності вини відповідача у невиконанні обов`язку щодо виплати орендної плати за 2022 рік за договором оренди земельної ділянки є обґрунтованими, проте на правильне вирішення спору вони не вплинули.

Наданий відповідачем витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000075 від 12 квітня 2022 року за ч.1 ст.438 КК України лише підтверджує факт попереднього виявлення органом досудового розслідування обставин щодо протиправного заволодіння 09 квітня 2022 року невстановленими особами у військовій формі з бази ТОВ "ЮТС-Агропродукт", яка розташована у с. Новорайск Бериславського району Херсонської області, автомобілем КАМАЗ держ. номер НОМЕР_1 та трьома дронами для проведення с/г робіт вартістю 1,5 млн. грн, а отже доводи апеляційної скарги щодо неможливості здійснення господарської діяльності через знищення та розкрадання майна Товариства, зокрема сільськогосподарської техніки, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідачем не доведено втрату всієї техніки та обладнання, необхідного для обробки землі та неможливості залучення такої техніки на правах оренди.

Спірна земельна ділянка не знаходилась на території введення активних бойових дій у період з 2023 по 2024 року, що підтверджено Наказом Міністерства розвитку громад та територій України 28 лютого 2025 року№ 376.

Вимогами частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України установлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення

для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Разом з тим жодних належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження обставин які б свідчили про відсутність протягом 2023 -2024 років, за який відповідачем не вносилася орендна плата, можливості користуватися земельною ділянкою через військову агресію рф проти України, потенцію загрозу забруднення спірних земельних ділянок вибухонебезпечними предметами а також через знищення та розкрадання належного Товариству майна; наявності непереборної сили, та підстав для застосування вимог ст. 726 ЦК України відповідачем суду першої інстанції не надано.

Щодо прийняття апеляційним судом доказів, які як зазначає апелянт, були подані до суду першої інстанції, але суд їх не досліджував та не оцінював при ухваленні судового рішення слід зазначити наступне.

Як зазначено у постанові Верховного Суду у справі №646/857/18 від 24.07.2024 року: Відповідно до пункту 2 частини першої статті 43 ЦПК України учасники справи мають право подавати докази, яке у взаємозв`язку з положеннями статті 44 цього Кодексу повинно використовуватись добросовісно, а не всупереч завданню судочинства. Отже, учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Норми ЦПК України надають детальну регламентацію строків подання доказів, що, об`єктивно, мінімізує можливі випадки зловживання правами у сфері доказування.

Верховний Суд звертає увагу, що зазначена законодавча регламентація відповідає процедурі повного розкриття доказів (discovery). По суті зазначені норми спрямовані на зміщення акценту зі стадії розгляду справи по суті на стадію підготовчого провадження, під час якого і має відбуватися збір процесуального матеріалу і так званий обмін змагальними паперами, що забезпечує розгляд справи у розумні строки. Зазначене свідчить про посилення ролі підготовчого провадження у структурі загального позовного провадження цивільного судочинства в Україні.

Випадки дослідження апеляційним судом нових доказів можуть бути, зокрема, наступними:

1) докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, не знала і не могла знати про їх існування;

2) докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин (не залежних від нього) не міг надати їх до суду;

3) суд першої інстанції помилково виключив із судового розгляду надані учасником процесу докази, що могли мати значення для справи;

4) суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу в дослідженні доказів, що могли мати значення для справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, коли їх подання суду для нього становило певні труднощі тощо).

5) наявні інші поважні причини їх ненадання до суду першої інстанції, де відсутні умисел чи недбалість особи, яка їх подає, або вони не досліджені цим судом внаслідок інших процесуальних порушень.

Зазначене підтверджується численною, сталою й незмінною практикою Верховного Суду (різних юрисдикцій) з цього процесуального питання, яке має важливий вплив на дотримання принципів судочинства: змагальності, диспозитивності, рівності всіх учасників судового процесу, правової визначеності (див.: постанова Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 08 листопада 2023 року у справі № 140/1322/22; постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 717/2052/16-ц, провадження № 14-632цс18 (цивільна юрисдикція), від 31 січня 2020 року у справі № 370/999/16-ц, провадження № 14-709цс19 (цивільна юрисдикція), від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17, провадження № 14-317цс19 (цивільна юрисдикція), від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19, провадження № 12-4гс21 (господарська юрисдикція), від 12 жовтня 2021 року у справі № 910/17324/19, провадження № 12-12гс21 (господарська юрисдикція); постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду: від 18 червня 2020 року у справі № 909/965/16, від 16 червня 2021 року у справі № 915/2222/19, від 01 липня 2021 року у справі № 46/603 та інші).

Зазначена судова практика є сталою й незмінною і в Касаційному цивільному суді у складі Верховного Суду (див.: постанови від 03 травня 2018 року у справі № 404/251/17, провадження № 61-13405св18; від 31 липня 2019 року у справі № 753/11963/15-ц, провадження № 61-27369св18, від 14 грудня 2022 року у справі № 521/574/22, провадження № 61-9422св22 та інші).

Відповідачем до суду була подана заява від 25.04.2025 про встановлення додаткового для подання відзиву та доказів у справі, та 11.05.2025 року подана заява, яка є по суті відзивом на позовну заяву з викладом обставин щодо відсутності підстав для розірвання договору оренди та доказами на підтвердження доводів, а саме: лист ТПП від 28.02.2022 та витяг з ЄДРДР від 11.04.2022.

Судом першої інстанції надана оцінка як доданим письмовим доказам так і викладеним у заяві ( відзиву) обставинам.

Інших заяв з доказами відповідач до суду першої інстанції не подавав, а тому посилання на те, що суду першої інстанції ці докази надавалися, але суд їх не прийняв і тому вони підлягають прийняттю судом апеляційної інстанції для їх дослідження з долученням до апеляційної інстанції доказів, доданих до відзиву на позовну заяву та додатково сім розпоряджень начальника сільської військової адміністрації про надання товариству пільг з нарахування та сплати орендної плати за землі комунальної власності, єдиного податку четвертої групи для юридичних осіб та мінімального податкового зобов`язання (розпорядження начальника Борозенської сільської військової адміністрації Бериславського району Херсонської області від 21 листопада 2023 року №238, розпорядження начальника Борозенської сільської військової адміністрації Бериславського району Херсонської області від 21 листопада 2023 року №239, розпорядження начальника Борозенської сільської військової адміністрації Бериславського району Херсонської області від 14 листопада 2024 року №533, розпорядження начальника Борозенської сільської військової адміністрації Бериславського району Херсонської області від 14 листопада 2024 року №534, розпорядження начальника Борозенської сільської військової адміністрації Бериславського району Херсонської області від 02 лютого 2024 року №30, розпорядження начальника Борозенської сільської військової адміністрації Бериславського району Херсонської області від 27 січня 2024 року №27, розпорядження начальника Борозенської сільської військової адміністрації Бериславського району Херсонської області від 26 березня 2025 року №96) не є правдивим, а помилковим та таким, що спростовується матеріалами цивільної справи.

Таким чином, вищенаведене свідчить, що апелянтом не доведено наявність підстав для застосування ч.3 ст. 367 ЦПК України для прийняття доданих до апеляційної скарги доказів: сім розпоряджень начальника сільської військової адміністрації про надання товариству пільг з нарахування та сплати орендної плати за землі комунальної власності, єдиного податку четвертої групи для юридичних осіб та мінімального податкового зобов`язання.

Спірна земельна ділянка не знаходилась на території введення активних бойових дій у період з 2023 по 2024 року, що підтверджено Наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року№ 376.

Також матеріали справи не містять доказів на підтвердження забруднення спірної земельної ділянки вибухонебезпечними предметами, звернення відповідача в межах реалізації закону України « Про протимінну діяльність в Україні», на якій апелянт посилається, у тому рахунку до уповноважених органів щодо проведення процедури очищення території (земельної ділянки).

Доводи апеляційної скарги про отримання товариством податкових пільг зі сплати місцевих податків та зборів не свідчить про неможливість відповідача використовувати земельну ділянку, оскільки пільги надаються в межах дискреційних повноважень уповноваженого органу про їх надання.

За таких обставин колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної інстанції щодо відсутності вини відповідача у невиконанні обов`язку щодо виплати орендної плати за 2023-2024 роки за договором оренди земельної ділянки.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов в цілому правильного висновку, що спірний договір оренди землі за вимогою позивача може бути достроково розірваний з підстав неналежного виконання умов договору, а саме: систематичного (два і більше разів) невиконання обов`язків зі сплати орендної плати, що є істотним порушенням умов договору.

Повно та всебічно дослідивши обставини у справі та надані докази, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги про розірвання договору оренди землі.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне врахувати доводи апеляційної скарги, щодо неможливості, через тимчасову окупацію, використання орандарем за призначенням об`єкту оренди в період з березня 2022 року по листопад 2022 року і як наслідок виконання зобов`язань зі сплати у 2022 році орендної плати, відповідно до умов договору. Разом з тим, оскільки судом встановлена систематична 2023-2024 (два і більше разів) невиконання обов`язків зі сплати орендної плати, що є істотним порушенням умов договору , то на правильність висновку суду першої інстанції про наявність підстав для розірвання договору наведений довід не впливає.

Щодо суті апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права ( ст. 375 ЦПК України).

Враховуючи вищевикладене, підстави для задоволення апеляційної скарги, скасування судового рішення та ухвалення нового про відмову у задоволенні позовних вимог, відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» - залишити без задоволення.

Рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 14 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий І.В. Склярська

Судді: Л.П. Воронцова

О.В. Кутурланова

Повний текст постанови складено 30 вересня 2025 року

Суддя І.В. Склярська