Справа № 159/3850/25
Провадження № 2/159/1400/25
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2025 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі головуючого судді Смалюха Р.Я., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», від імені якого діє представник Ушакевич Марина Петрівна , до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (далі ТОВ «1 Безпечне агентство» або позивач або кредитор або товариство) звернулося з позовом до ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 або відповідачка або позичальник або боржник) про стягнення заборгованості за договором позики №73934463 від 14.01.2025 у розмірі 19390,92 грн (далі кредитний договір).

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що між кредитором ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем було укладено договір №73934463 від 14.01.2025 за якими на умовах строковості, платності та повернення відповідачу було надано кошти в кредит у розмірі 12000,00 грн на строк 19 днів, з процентною ставкою 0,189 % протягом строку дії договору та 4% в день за понадстрокове користування позикою Відповідач свої обов`язки за вказаними кредитними договорами не виконав, у наслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 19390,92 грн, з яких 12000,00 грн заборгованості по тілу кредиту, 430,92 грн заборгованості за процентами, 5760,00 грн заборгованості по процентам за понадстрокове користування кредитом, 1200,00 грн заборгованості за комісією.

Оскільки на даний час відповідач заборгованість не погасив, керуючись статями 11, 16, 526, 525, 530, 625, 610, 626, 628, 629, 1048, 1049, 1050, 1054 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), позивач просить стягнути борг у судовому порядку.

Також позивач просив стягнути з відповідачки на його користь понесені ним судові витрати у тому числі 7100,00 грн на професійну правничу допомогу.

Відповідач правом подання відзиву на позовну заяв не скористався.

Ухвалою від 13.06.2025 суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, формування та зберігання справи вирішив здійснювати у змішаній формі.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі суд отримав відповідь №1480173 від 16.06.2025 з Єдиного державного демографічного реєстру про адресу реєстрації місця проживання відповідача.

Суд тричі направляв кореспонденцію відповідачу: 25.06.2025, 01.07.2025, 18.07.2025, однак підтвердження належного повідомлення відповідача, відповідно до вимог ч. 4 ст. 128 ЦПК України, за адресою місця реєстрації відповідача до суду не надходили.

22.09.2025 до суду повернулося поштове відправлення № 290, надіслане на адресу місця реєстрації відповідача, яким останній повідомлявся про розгляд справи у Ковельському міськрайонному суді з відміткою - «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) відповідач вважається належним чином повідомленим про час, місце і дату судового розгляду.

Про розгляд справи судом за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, позивач та відповідач повідомлені у спосіб передбачений Цивільним процесуальним кодексом України (далі - ЦПК України).

Позивач та відповідач не подали клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін.

У зв`язку з тим, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксація судового процесу за допомогою технічних засобів звукозапису не проводилася.

Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Вивчивши матеріали справи суд встановив таке.

14.01.2025 між відповідачем та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» укладено договір позики №73934463 за умовами якого відповідачу надається кредит у розмірі 12000,00 грн за ставкою 0,189 % на день (п. 2.2.1, 2.2.3). Строк позики складає 19 днів (п. 2.2.2). Процентна ставка за понадстрокове користування позикою складає 4% на день (п. 2.2.4) Кошти перераховуються позичальнику на реквізити електронного платіжного засобу позичальника (п. 2.1). Цей договір укладається відповідно до вимог ЗУ «Про електронну комерцію» шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття пропозиції укласти договір в електронній формі та його підписання сторонами шляхом використання електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором (п. 5.6). Розмір комісії за надання кредиту, яка підлягає сплаті Позичальником, включає в себе адміністративні та операційні витрати, які несе кредитодавець під час розгляду заявки та надання кредиту (п. 6.2). Продовження строку кредитування здійснюється шляхом укладення додаткової угоди, що підписується із застосуванням одноразового ідентифікатора (п. 7.1).

У додатковій угоді №1 до кредитного договору визначений графік платежів у якому зазначено про необхідність повернення 12000,00 грн тіла кредиту, 430,92 грн процентів 01.02.2025, та 1200,00 грн комісії 01.02.2025.

В реквізитах кредитного договору та додаткової угоди №1 зазначені електронний підпис (одноразовий ідентифікатор) «21612», номер паспорта, РНОКПП, номер телефону, адреса проживання відповідачки, електронна поштова адреса, номер банківської картки НОМЕР_1 позичальника.

З паспорту споживчого кредиту до договору надання коштів у кредит, який підписаний відповідачем одноразовим ідентифікатором 70884, містяться умови кредитного договору аналогічні за змістом тим, які вказані у зазначеному вище кредитному договорі.

Довідкою позивача про укладення договору, підтверджується укладення 14.01.2025 між позивачем та відповідачем кредитного договору №73934463 та підписання його відповідачем одноразовим ідентифікатором 21612.

Довідкою ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес» від 12.05.2025 підтверджується сплата 14.01.2025 коштів в розмірі 12000,00 грн отримувачем яких ж відповідач, електронний платіжний засіб - НОМЕР_1 .

З розрахунку заборгованості за кредитним договором видно, що відповідачу у період з 14.01.2025 по 01.02.2025 було нараховано 430,92 грн процентів, а в період з 02.02.2025 по 13.02.2025 5760,00 грн процентів, також 14.02.2025 відповідачу нараховано 120000 грн комісії. Загальний розмір заборгованості складає 19390,92 грн. У розрахунку немає інформації про здійснені відповідачем платежі.

Копією свідоцтва про реєстрацію фінансової установи №146 від 20.10.2015 підтверджується, що позивач є фінансовою установою.

Розглянувши та оцінивши подані учасниками справи обґрунтування та заперечення позовних вимог, пояснення та докази, суд дійшов висновку, що спір у справі виник у сфері договірних правовідносин, а саме щодо виконання грошових зобов`язань за кредитним договором.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно положень ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Відповідно до положень ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

У справі № 561/77/19 від 16.12.2020 р. Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив: «Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України.) Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним у письмовій формі. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.205, 207 ЦК України). Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі».

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 р. у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 р. у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 р. у справі №127/33824/19.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» в редакції на момент укладення кредитного договору, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину;

електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Кредитний договір №73934463 від 14.01.2025 підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «21612», який був власноручно введений відповідачем для електронного підпису. Зазначений підпис підтверджує, що відповідач ознайомився та погодився з усіма умовами договору. Отже, сторони погодили усі істотні умови та уклали в належній формі кредитний договір.

Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 524/5556/19 від 12.01.2021 р. дійшов такого висновку: «Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами».

Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Отже, відповідач за допомогою електронних засобів, доступ до яких був отриманий ним особисто і за власною ініціативою, ознайомився з усіма умовами кредитного договору, мав достатньо часу і можливостей для такого ознайомлення, погодив ці умови, а отже, взяв на себе передбачені договорами зобов`язання.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

Умовами п. 2.1 кредитного договору передбачено видачу кредиту в розмірі 12000,00 грн на реквізити платіжного засобу відповідачки. У реквізитах позичальника, зазначених у кредитному договорі, вказані в реквізити банківської картки позичальника - НОМЕР_1 .

У матеріалах справи відсутні докази того, що вказана у договорі кредитна картка не належить відповідачу, кошти не надходили на цю банківську картку, а також відсутні докази того, що відповідач повернув одержану суму кредиту.

Відповідач не навів контррозрахунку заборгованості, не надав доказів повернення ним тіла кредиту.

Отже, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача основної суми позики за кредитним договором у розмірі 12 000,00 грн, є підставною.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до п. 2.2.3 процентна ставка складає 0,189% на день. Строк кредитування 19 днів (п. 2.2.2).

А тому, відповідно до вимог ч. 2 ст. 1048 ЦК України у відповідача виник обов`язок сплачувати проценти за користування кредитом лише у продовж 19 днів.

Відповідно до п. 7.1 кредитного договору продовження строку кредитування здійснюється додатковим договором. Докази того, що сторони продовжували строк кредитного договору та укладали про це додатковий договір, у матеріалах справи відсутні.

Зазначені висновки суду здійснені з врахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду висловленої у постанові від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16, в якій зазначено, що у разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за «користування кредитом» (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором.

Отже, зазначені у п. 2.2.4 кредитного договору проценти в розмірі 4% на день за понадстрокове користування позикою, не є процентами за користування кредитними коштами, а можуть бути процентами що нараховуються у порядку ст. 625 ЦК України.

Однак, відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2024, затвердженого Законом України № 2102-IX від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався, востаннє на 90 діб, до 05.11.2025.

Отже, з 24.02.2022 по сьогодні в Україні безперервно діє воєнний стан.

У матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач сплачував процентиза кредитним договором.

На підставі наведеного, суд дійшов висновку, шо вимога позивача по стягнення з відповідача заборгованості за процентами за кредитним договором є підставною в частині 430,92 грн (12000,00 грн тіла * 0,189% * 19 днів) за період з 14.01.2025 по 01.02.2025.

Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а аза відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

З 10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування». У зв`язку з цим статтю 11 Закону України «Про захист прав споживачів» було викладено в новій редакції, відповідно до якої цей Закон застосовується до правовідносин у сфері споживчого кредитування лише в тій частині, яка не суперечить положенням спеціального Закону.

Незважаючи на це, частини перша, друга та п`ята статті 18 Закону «Про захист прав споживачів» залишилися чинними. Водночас, враховуючи ультраактивну дію цього Закону, наслідки включення до договору умов щодо плати за надання інформації про кредит мають оцінюватися на предмет відповідності нормам Закону «Про споживче кредитування».

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 цього Закону, загальні витрати за споживчим кредитом охоплюють усі витрати споживача, включаючи відсотки, комісії та інші обов`язкові платежі, які сплачуються за додаткові або супутні послуги кредитора та кредитного посередника (за наявності) у процесі отримання, обслуговування та погашення кредиту.

Частина друга статті 8 зазначеного Закону уточнює, що до загальних витрат включаються також комісії кредитора, пов`язані з обслуговуванням кредитної заборгованості, розрахунково-касовим обслуговуванням, юридичним оформленням тощо.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» прямо передбачає можливість встановлення у кредитному договорі комісії за обслуговування кредиту.

З метою реалізації положень пункту 4 частини першої статті 1 і частини другої статті 8 цього Закону, Правління Національного банку України постановою № 49 від 8 червня 2017 року затвердило Правила розрахунку загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі Правила про споживчий кредит). Одночасно було визнано такою, що втратила чинність, попередню постанову НБУ № 168 від 10 травня 2007 року щодо порядку надання інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту.

Відповідно до п. 6.2 кредитного договору розмір комісії за надання кредиту, яка підлягає сплаті Позичальником, включає в себе адміністративні та операційні витрати, які несе кредитодавець під час розгляду заявки та надання кредиту.

Отже, суд дійшов висновку, що узгоджена сторонами кредитного договору комісія за видачу кредиту є платою за проведення кредитодавцем оцінки кредитоспроможності заявника.

Оскільки позивачем провадилися зазначені дії, а саме було проведено оцінку фінансового стану позичальника, оформлено документи (кредитну справу) позивачем правомірно було включено одноразову комісію з позичальника за видачу кредиту.

Аналогічних висновків дійшов Верховного Суду у постановах від 12.03.2025 у справі 522/9983/15-ц (провадження №61-15543св23) та від 17 червня 2021 року у справі № 756/14941/18-ц (провадження № 61- 5326св21).

На підставі викладеного, суд вважає підставними вимоги позивача про стягнення з відповідача комісії пов`язаної з наданням кредиту в розмірі 1200,00 грн.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК України).

Підсумовуючи наведене, вивчивши матеріали справи, повно, всебічно, об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази безпосередньо досліджені в судовому засіданні, з точки зору належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а у сукупності - з точки зору достатності та взаємозв`язку, застосувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, виходячи з мотивів наведених вище, керуючись внутрішнім переконанням суд дійшов висновку про те, не виконуючи грошові зобов`язання за кредитним договором відповідач порушив права позивача, а тому позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором належить задовольнити частково стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 13630,90 грн з яких: 12000,00 грн заборгованості по тілу кредиту та 430,92 грн заборгованості по процентах за період з 14.01.2025 по 01.02.2025 та 1200,00 грн заборгованості по комісії. У стягненні 5760,00 грн процентів за понадстрокове користування позикою, належить відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позивач сплатив судовий збір в мінімальному його розмірі 3028,00 грн, то його належить стягнути з відповідача в повному обсязі, не залежно від розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивач надав копію договору про надання правничої допомоги адвокатом №03-08/2023 від 03.08.2023 укладеного з АО «Правовий діалог», копію акта приймання-передачі від 14.05.2025 відповідно до якого вартість правничої допомоги щодо стягнення заборгованості за кредитним договором відповідача становить 7100,00 грн, копію платіжної інструкції від 19.05.2025 про перерахування 7100,00 грн за надану правничу допомогу на виконання №03-08/2023 від 03.08.2023, копію наказу про прийняття на роботу в адвокатське об`єднання адвоката Ушакевич М.П., копію її свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю.

Дослідивши зазначені документи, суд дійшов висновку, що позивач поніс витрати на професійну правничу допомогу у цій справі в розмірі 7100,00 грн.

Вирішуючи питання про стягнення витрат на правову допомогу, суд враховує положення частини другої статті 141 ЦПК України, яка передбачає, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, оскільки суд вирішив стягнути з відповідача 13630,90 грн заборгованості за кредитним договором, що становить 70,30% від суми позову 19390,92 грн, то з відповідача необхідно стягнути на користь позивача 70,30% понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, що складає 4991,30 грн (70,30% від 19390,92 грн).

Стягнення витрат на професійну правничу допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог відповідає вимогам ч. 2 ст. 141 ЦПК України та правовій позиції, висловленій Великою Палатою Верховного Суду, у постанові від 22.11.2023 у справі №712/4126/22.

Керуючись статтями 12, 76-81, 141, 247, 262-265, 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» заборгованість за договором позики № 73934463 від 14.01.2025 у розмірі 13630,90 грн, з яких:

-12000,00 грн заборгованості по тілу кредиту;

-430,92 грн заборгованості по процентах за період з 14.01.2025 по 01.02.2025;

-1200,00 грн заборгованості за комісією.

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» у стягненні з ОСОБА_1 5760,00 грн заборгованості за процентами за понадстрокове користування позикою.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» судовий збір у сумі 3028,00 грн та 4991,30 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Копію рішення направити сторонам у справі.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (010100, м. Київ, площа Арсенальна, буд. 1Б, );

Представник позивача Ушакевич Марина Петрівна (02094, м. Київ, пр. Л.Каденюка, 23, а/с 57; РНОКПП НОМЕР_2 );

Відповідач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 );

Повне судове рішення складене 30.09.2025.

Головуючий:Р. Я. СМАЛЮХ