ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2025 року

справа № 757/48593/23

провадження № 22-ц/818/1797/25

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого Тичкової О.Ю.

суддів Пилипчук Н.П., Шабельніков С.К.

за участі секретаря судового засідання Волобуєва О.О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач - Національна академія керівних кадрів культури і мистецтв

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харків апеляційну скаргу Національної академії керівних кадрів культури і мистецтв на заочне рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08 жовтня 2024 року в складі судді Янцовської Т.М., -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, після збільшення позовних вимог (т.1 а.с. 35-36) просила скасувати наказ про звільнення, поновити її на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.09.2023 в розмірі 56927 гривень, з 01.02.2023 по 31.08.2023 у розмірі 123813,12 гривень, зобов`язати відповідача: - включити час з 01.04.2022 до 31.08.2022 , з 01.02.2023 по 31.08.2023, з 01.09.2023 до дня поновлення на роботі до стажу роботи і до страхового стажу; - нарахувати та виплатити компенсацію за невикористану відпустку за період з 12.02.2021 по 11.02.2022 4599,36 гривень, 01.04.2022 по 31.08.2022 у сумі 5720 гривень, з 01.09.2022 до 31.01.2023. у розмірі 5720 гривень, з 01.02.2023 по 31.08.2023 у розмірі 8008 гривень, нарахувати та виплатити оплату у розмірі 2/3 посадового окладу за час простою з 01.04.2022 по 31.08.2022 у розмірі 32112,30 гривень, нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини заробітку в зв`язку з порушенням строків виплати за період 01.04.2022 по 31.08.2022 у розмірі 4027,49 гривень; визнати протиправним та скасувати наказу № 32-к від 27.01.2023 про призупинення дії трудового договору.

В обґрунтування позовних заяв зазначено, що 12.02.2018 позивач була призначена на посаду провідного концертмейстера кафедри естрадного і академічного вокалу та звукорежисури Інституту сучасного мистецтва Національної академії керівних кадрів культури і мистецтв згідно наказу № 28-ка від 08.02.2018р. 28.06.2023 отримала на корпоративну електронну пошту попередження № 538 про наступне звільнення з 01.09.2023 за п. 1 ст. 40 КЗпП України, з виплатою вихідної допомоги та компенсації невикористаної відпустки, у зв`язку із реорганізацією кафедри естрадного і академічного вокалу та звукорежисури. 17.07.2023 вона отримала на корпоративну електронну пошту попередження № 538 від 17.07.2023р. про наступне звільнення з 01.09.2023 за п. 6 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін у зв`язку із змінами істотних умов праці, з причини відсутності учбового навантаження. 11.09.2023 р. позивачка отримала на корпоративну електронну пошту Наказ № 280-ка від 01.09.2023 р. про звільнення з посади провідного концертмейстера за п.1 ст.40 КЗпП України з 01.09.2023р. з виплатою вихідної допомоги та компенсації невикористаної відпустки у зв`язку із реорганізацією кафедри. Вважає звільнення незаконним. Рішенням Вченої ради було створено нову кафедру вокального мистецтва, на якій наявна посада провідного концертмейстера, аналогічна за змістом та обсягом посадових обов`язків і функціонального навантаження тій, з якої її звільнено. Проте, всупереч вимогам статті 49-2 КЗпП України відповідач не запропонував вакантні посади на підприємстві, хоча повинен був це зробити, тобто адміністрацією не приймалися ніякі заходи для переведення працівника з його згоди на іншу роботу, відповідну роду його діяльності. Таким чином, насправді відбулась лише реорганізація внутрішньої структури підприємства без змін істотних умов праці і не планувалось проводити скорочення чисельності або штату працівників. Крім того, попередження та наказ надійшли засобом електронної комунікації, який не узгоджено заздалегідь між нею та відповідачем, як того потребує ч. 2 ст. 7 Закону № 2136 «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», тобто позивачка не була повідомлена належним чином про попередження та наказ про звільнення. Позивачка знаходиться за кордоном з родинних обставин, про що повідомила в листуванні у мессенджері завідувачку кафедри ОСОБА_2 , і також повідомила про це письмово службовою запискою від 29 серпня 2023 року керівництво кафедри і інститута, з проханням дозволити виконувати службові обов`язки дистанційно. Вона є штатним працівником підприємства з 2018 , має великий досвід і стаж роботи за спеціальністю понад 10 років, у тому числі більше 10 років педагогічної та наукової діяльності, тому з урахуванням стажу та кваліфікації має переважне право продовжувати обіймати посаду у випадку змін у діяльності підприємства. Вважає, що компенсація невикористаних відпусток нарахована помилково і сплачена не повністю; не нарахована та не виплачена оплата за вимушений простій, наказ про призупинення дії трудового договору № 32-ка від 27.01.2023 оформлений без дотримання вимог чинного законодавства, та по суті є протизаконним.

Ухвалою суду від 08.10.2024 позовні вимоги ОСОБА_1 в частині вимог про включення часу з 01.04.2022 р. до 31.08.2022 р., з 01.02.2023 р. по 31.08.2023 р., 01.09.2023 до дня поновлення на роботі до стажу роботи і до страхового стажу, зобов`язання нарахувати та сплатити страхові внески за зазначені періоди, визнання протиправним та скасування наказу № 32-к від 27.01.2023 про призупинення дії трудового договору залишено без розгляду ( т. 2 а.с. 126).

Заочним рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08 жовтня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Скасовано наказ Національної академії керівних кадрів культури і мистецтв № 280-ка від 01.09.2023 про звільнення ОСОБА_1 .

Поновлено ОСОБА_1 на посаді провідного концертмейстера кафедри естрадного виконавства Національної академії керівних кадрів культури і мистецтв з 01 вересня 2023 року.

Рішення суду в частині поновлення на роботі допущено до негайного виконання.

Стягнуто з Національної академії керівних кадрів культури і мистецтв на користь ОСОБА_1 з утриманням відповідних податків та інших обов`язкових платежів середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 126115,20 гривень, заборгованість по заробітній платі за період простою 32112,30 гривень, компенсацію при звільненні за невикористану відпустку у розмірі 2197,26 гривень.

В іншій частині позовних вимог у задоволенні відмовлено.

Рішення обґрунтовано тим, що надані суду докази свідчать про не дотримання відповідачем вимог КЗпП України під час звільнення позивачки, а тому є підстави для її поновлення на роботі, стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, заборгованості по заробітній платі за період простою, компенсації при звільненні за невикористану відпустку. В зв`язку з відсутністю нарахувань позивачці заробітної плати за час простою, відсутні підстави для задоволення вимоги про нарахування та виплату компенсації втрати частини заробітку в зв`язку з порушенням строків виплати за період 01.04.2022 по 31.08.2022 у розмірі 4027,49 гривень. Вимоги позивачки ОСОБА_1 про скасування наказу № 32-к від 27.01.2023 про призупинення дії трудового договору залишено без розгляду, тобто зазначений наказ не визнано протиправним та не скасовано, тому відсутні підстави для задоволення вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 01.02.2023 р. по 31.08.2023 р. у розмірі 123813,12 гривень, зобов`язання нарахувати та виплатити компенсацію за невикористану відпустку за період з 01.02.2023 р. по 31.08.2023 р. у розмірі 8008 гривень. Суд не знайшов підстав для задоволення вимоги позивачки щодо врахування для компенсації невикористаної відпустки за період з 01.04.2022 р. по 31.08.2022 р. та з 01.09.2022 р. по 31.01.2023, оскільки відсутні відомості про облік невикористаної відпустки за зазначені періоди, позивачкою не доведено обставин, на які вона посилалась в обґрунтування позову в цій частині.

Не погодившись з рішенням суду Національна академія керівних кадрів культури і мистецтв подало апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила судове рішення скасувати та ухвалити нове яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд допустив порушення норм процесуального права, розглянувши справу за відсутності представника відповідача, який просив забезпечити його участь у справі в режимі відео конференції. Крім цього, 26.12.2024 року суд безпідставно відмовив відповідачу у поновленні строку та перегляді заочного рішення, чим фактично позбавив відповідача можливості надати нові докази та забезпечити справедливий розгляд справи. Як наслідок суд не повно встановив обставини у справі та ухвалив рішення, що не відповідає дійсним обставинам у справі та вимогам закону. А саме, суд не перевірив належним чином наявність додатку до наказу, на який посилається позивач. Позивачем надано наказ 67-к, в додатку до якого прізвище позивачки відсутнє. Оскільки при призупиненні трудового договору заробітна плата не нараховується, а під час вимушеного прогулу нараховується, позивачка умисно надала суду додаток з іншого наказу ( № 68-к), щоб час призупинення трудового договору був визначний судом як час вимушеного прогулу. Позивачка не мала вимушеного простою, був лише наказ про призупинення трудового договору, оскільки академія не могла надати працівнику роботи, а працівник не міг виконувати дану роботу при настанні воєнних дій 2022 року та 2023 року. Також суд першої інстанції помилково зробив висновок, що відсутня інформація по страховим внескам в Пенсійному фонді за період квітень-серпень 2022 року та березень-серпень 2023 року, оскільки дія трудового договору була призупинена в ці періоди, заробітна плата не нараховувалась, відповідно і страхові внески не відраховувались, тож цей період до страхового стажу людини не зараховується. Таким чином суд прийшов до неправильного висновку про стягнення на користь позивачки компенсації за час вимушеного прогулу за 2022 рік та 2023 рік. Позивачкою надано копію наказу про звільнення № 280-к від 01.09.2023 року вважає що звільнення було не законно, хоча вказує попередньо, що було їй надано попередження про наступне звільнення у зв`язку з реорганізацією кафедри. Попередження від 29.06.2023 було надіслана на номер телефону позивачки шляхом повідомлення у меседжері Viber. Суду надані докази про спілкування завідувача кафедри яка була ліквідована, а не реорганізована, з позивачем під час якого позивачці було запропоновано приїхати до академії написати заяву на нову посаду, а також завідувач кафедри особисто на електронну пошту відповідача надіслала таку пропозицію з зазначенням нової посади та картки навантаження. Позивач попередження отримала, але не розписалась і не повернула зворотно наказ до академії. Проте позивач від зазначеної пропозиції відмовилась. При цьому у меседжері позивач просила завідувачку кафедри виконувати посадові обов`язки дистанційно службова записка від 29.08.2023 року, хоча попередньо позивач отримала картку навантаження з пропозицією від академії виконувати обов`язки в аутиторії (офлайн), оскільки студенти вчаться офлайн. Позивачка вводить в оману, що ніби то вона не знала, що їй вже було запропоновано при реорганізації кафедри посаду з роботою у режимі офлайн, на що вона категорично не погоджувалась. Наказ 23-к оформлений належним чином, який теж був надісланий позивачі для ознайомленняі, те що вона не ознайомилась з цим наказом під розпис, це лише вина позивача.

09.02.2025 ОСОБА_1 надала відзив на апеляційну скаргу. В якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін. Вважає, що суд розглянув справу відповідно до вимог процесуального та матеріального права. Представником відповідача були тричі подані клопотання про участь в судовому засіданні у режимі відео-конференції, проте жодного разу представник відповідача не надав суду належних доказів надсилання копій свого клопотання іншій стороні справи. Саме тому ухвалами від 11.01.2024, 29.01.2024 та 4.03.2024 представнику відповідача тричі було відмовлено в участі в судовому засіданні у режимі відео-конференції. Зазначає , що копію наказу №67 від 31.03.2022 отримала від відповідача на електронну адресу вже після звільнення, тому включила його до позовних вимог щодо виплат за простій та компенсації за невикористану відпустку за цей час. Копія наказу була надіслана їй відповідачем у додатках до листа № 862 від 09.10.2023 , і додана мною до матеріалів справи разом із заявою про уточнення позовних вимог 25.03.2024. На час надсилання попередження та звільнення працівників у зв`язку з реорганізацією відповідач не мав затвердженого належним чином нового штатного розпису, згідно якого мала відбуватись реорганізація., тому у відповідача не було жодних підстав для процесу реорганізації, а саме попередження про майбутнє звільнення та для звільнення у зв`язку з реорганізацією 1 вересня 2023р. У листі Міністерством культури та інформаційної політики України наголошено, що : «підстави для офіційного попередження і звільнення працівників Академії у зв`язку з реорганізацією кафедри навчального закладу станом на 1 вересня 2023 були відсутні». Таким чином, відповідач проводив реорганізацію неправомірно, передчасно, безпідставно, з порушенням чинного законодавства України. Надісланий відповідачем проект картки навантаження, не можна вважати документом, так як він не містить жодного підпису. Крім того, спосіб комунікації між мною і відповідачем засобами електронного зв`язку не був узгоджений заздалегідь. Таким чином, відповідачем не було запропоновано мені іншої роботи належним чином. Крім того, дія трудового договору з позивачкою на цей момент була призупинена відповідачем з 01.02.2023, і наказу на поновлення її трудового договору відповідач не видав. Тому пропонування відповідачем їй іншої посади носило фіктивний і неправдивий характер. Відповідач заплутує суд с щодо неправомірності компенсації за вимушений прогул при неправомірному звільненні та інших виплат, ухвалених рішенням суду від 8.10.2024, так як проведені відповідачем 16.09.2023 виплати при звільненні не стосуються позовних вимог щодо виплат у межах даного провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Ухвалою від 29 грудня 2023 року відкрито провадження у справі та справа призначена до судового розгляду на 30 січня 2024 о 12:00 год (т.1 а.с. 92).

10.01.2024 від представника Стукальської І.М., яка діє в інтересах Національної академії керівних кадрів культури і мистецтв надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, у задоволенні якого ухвалою суду від 11.01.2024 було відмовлено (т.1 а.с. 131).

25.01.2024 від представника Стукальської І.М., яка діє в інтересах Національної академії керівних кадрів культури і мистецтв надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, у задоволенні якого ухвалою суду від 29.01.2024 було відмовлено(т.1 а.с. 144).

30.01.2024 розгляд цивільної справи відкладено у зв`язку із зайнятістю судді у розгляді кримінальної справи. Розгляд справи призначено на 26.03.2024 (т.1 а.с. 160,164).

26.02.2024 від представника Стукальської І.М., яка діє в інтересах Національної академії керівних кадрів культури і мистецтв надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, у задоволенні якого ухвалою суду від 04.03.2024 було відмовлено (т.1 а.с. 240)

27.08.2024 на виконання запиту Київського апеляційного суду від 27.02.2024 року матеріали вказаної цивільної справи 05.03.2024 було направлено до Київського апеляційного суду для розгляду апеляційної скарги відповідачки. Призначено розгляд справи на 09.09.2024 року (т.2 а.с. 89 - 90). Відповідач був належно повідомлений, що підтверджується довідкою про доставку судової повістки (т.2 а.с. 94, 96).

Відповідно до ч. 4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Представник Національної академії керівних кадрів культури і мистецтв, який був повідомлений про час та місце судового розгляду своєчасно та належним чином в судове засідання не з`явися, тому судовий розгляд справи відкладений на 08.10.2025 рок на 11:00 год. Проте належно повідомлений відповідач повторно не з`явився у судове засідання, про причини неявки суду не повідомив, тому ухвалою суду від 08.10.2024 вирішено провести заочний розгляд справи (т.2 а.с. 100, 107 108, 128 ).

В матеріалах справи наявна довідка про доставку до електронного кабінету Національній академії керівних кадрів культури і мистецтв судової повістки про виклик в судове засідання призначене на 09.09.2024 (т.2 а.с. 94,96) та 08.10. 2024 (т. 2 а.с. 108), жодні клопотання відповідача про розгляді справи в режимі відеоконференції або відкладення розгляду справи на зазначені дати в матеріалах справи відсутні.

Тому судова колегія відхиляє доводи щодо порушення судом прав відповідача внаслідок розгляду справи за його відсутністю та ухвалення заочного рішення.

Судом встановлено, що згідно до трудової книжки НОМЕР_1 позивачка ОСОБА_1 перебуває в трудових відносинах з Інститутом сучасного мистецтва на посаді провідного концертмейстера кафедри естрадного виконавства з 12.02.2018 р (т.1 а.с. 7-8).

Наказом Національної академії керівних кадрів культури і мистецтв № 280-ка від 01.09.2023 р. позивачку ОСОБА_1 звільнено 01 вересня 2023 року у зв`язку з реорганізацією кафедри на підставі п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України. Планово-фінансовому відділу виплатити вихідну допомогу у розмірі середнього місячного заробітку, ст. 44 КЗпП України, та грошову компенсацію за невикористану відпустку в кількості 14 календарних днів за період роботи з 12.02.2021 р. по 11.02.2022 р., та 4 календарних днів за період роботи з 12.02.2022 р. по 31.03.2022 р., з 01.09.2022 р. по 31.01.2023 р (т.1 а.с. 9).

Попередженням від 28.06.2023 року в.о. ректор Копієвською Ольгою попереджено позивачку ОСОБА_1 відповідно до ст. 49-2 КЗпП України про наступне звільнення із займаної посади у зв`язку із ліквідацією кафедри академічного і естрадного вокалу та звукорежисури Інституту сучасного мистецтва з 01 вересня 2023 року на підставі наказу Національної академії керівних кадрів культури і мистецтв від 28 червня 2023 року № 68-о «Про введення в дію рішення вченої ради Національної академії керівних кадрів культури і мистецтв від 27 червня 2023 року (протокол № 10) про ліквідацію кафедри академічного і естрадного вокалу та звукорежисури Інституту сучасного мистецтва» (т.1 а.с. 10).

17.07.2023 р. першим проректором Національної академії керівних кадрів культури і мистецтв позивачку ОСОБА_1 попереджено про припинення трудового договору у зв`язку з неможливістю забезпечити навчальним навантаженням з 01 вересня 2023 року у зв`язку зі зміною істотних умов праці відповідно пункту 6 статті 36 КЗпП України (т.1 а.с. 11).

ОСОБА_3 надіслала до керівництва Національної академії керівних кадрів культури і мистецтв службову записку від 29.08.2023 року в якій зазначила, що її перебування за кордоном пов`язано із повномасштабним вторгненням Росії в Україні, перебуває у Греції в статусі "під тимчасовим захистом", просить дозволити працювати у 2023/24 учбовому році дистанційно та надати педагогічне навантаження (т.1 а.с. 12-13).

Згідно службової записки в.о. зав. кафедри вокального мистецтва Національної академії керівних кадрів культури і мистецтв від 04.09.2023 р. ОСОБА_1 не з`явилася 01.09.2023 р. на робочому місті (НАКККіМ, вул. Лаврська 9, м. Київ). У зв`язку із зим, що позивачка особисто не підписалася в отриманні картки навчального навантаження на 2023/2024 навчальний рік і не ознайомилась з «Посадовою інструкцією провідного концертмейстера кафедри» та не пройшла інструктаж з техніки безпеки, допустити до виконання посадових обов`язків її немає підстав (т.1 а.с. 16).

ОСОБА_3 написала заяву від 06.09.2023 року до Офісу Президента України, Міністерства культури та інформаційної політики України Військової адміністрації Києва, в.о. ректора НАКККіМ та відділу кадрів НАКККІМ в якій просить у зв`язку з воєнним станом та загрозою життя та здоров`я в Украні забезпечити її на 2023/2024 учбовий рік таким педагогічним навантаженням, яке можна було виконувати дистанційно (т.1. а. с. 17-19)

Листом від 12.09.2023 року № 741 Міністерство культури та інформаційної політики в України Національна академія керівних кадрів культури і мистецтв повідомлено, що у позивача відсутні підстави згідно ст. 5 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» не з`явитися на роботу та не приступити до її виконання. Оскільки ОСОБА_3 не припустила до роботи з 01.09.20023 року без належних на те причин, позивача звільнено відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України (т.1 а.с. 20-21).

Листом Міністерства культури та інформаційної політики України від 23.10.2023 № 06/28/9072-23 зазначено, що Академією не надано підтвердження щодо належного виконання вимог ст. 49-2 КЗпП України, зокрема в частині обов`язку запропонувати ОСОБА_3 іншу наявну роботу на підприємстві або в установі. Водночас, докази факту пропонування їй подати заяву про переведення на іншу посаду також відсутні, у зв`язку з чим Міністерство не має можливості підтвердити або спростувати зазначений факт. Листом від 28.08.2023 року №716 Академією було надіслано на затвердження проект штатного розпису з 01.09.2023 року, розроблений у зв`язку з введенням в дію вченою радою Національної академії керівних кадрів культури і мистецтв від 27.06.2023 щодо реорганізації кафедр та затвердженням структури Академії, яка вводиться в дію з 01.09.2023 року. Даний проект штатного розпису було опрацьовано та виявлено помилки, після доопрацювання проекту він повторно був направлений на адресу МКІП, проте станом на 18.10.2023 він не був офіційно затверджений та відповідно, не міг бути введений в дію з 01.09.2023 року. У зв`язку з чим підстав для офіційного попередження та звільнення працівників Академії у зв`язку з реорганізацією кафедр навчального закладу станом на 01.09.2023 року були відсутні (т.1 а.с 39-40).

Наказом ректора Національної академії керівних кадрів культури і мистецтв № 67-к від 31.03.2022 р. оголошено з 01.04.2022 р. простій для співробітників, зазначених у Додатку № 1, оплатою простою в розмірі 2/3 посадового окладу, в якому міститься під записом 85 ОСОБА_3 (т.1 а.с. 50).

До апеляційної скарги відповідач надав додаток №1 до вказаного вище наказу згідно якого у списку співробітників Академії, які перебувають у простої з 01.04.2022 року відсутня ОСОБА_3 (т.3 а.с. 17)

Наказом ректора Національної академії керівних кадрів культури і мистецтв № 222-ка від 30.08.2022 р. поновлено дію трудового договору з ОСОБА_1 з 01.09.2022 р (т.1 а.с. 51).

Наказом відповідача № 247-К від 02.09.2022 р. позивачку ОСОБА_1 призначено на посаду старшого викладача за сумісництвом з 12.09. по 15.12.2022 р., звільнено з роботи зі сумісництвом з посади старшого викладача в зв`язку з закінченням строкового договору на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України відповідно до наказу № 334-к від 22.11.2022 р (т.1 а.с зворот 51,52).

Згідно з наказом Національної академії керівних кадрів культури і мистецтв № 32-ка від 27.01.2023 р. призупинено дію трудового договору з 01.02.2023 року з провідним концертмейстеру кафедри академічного і естрадного вокалу та звукорежисури ОСОБА_1 (т.1 а.с. зворот 52-53).

Наказом в.о.ректора Національної академії керівних кадрів культури і мистецтв № 68-о від 28.06.2023 р. введено в в дію з 28.06.2023 р. рішення вченої ради Академії про реорганізацію кафедри академічного і естрадного вокалу та звукорежисури Інституту сучасного мистецтва. Реорганізовано з 01.09.2023 р. кафедру академічного і естрадного вокалу та звукорежисури Інституту сучасного мистецтва шляхом створення на її базі двох кафедр -Кафедру вокального мистецтва; Кафедру музичного продакшну. Зобов`язано заступника начальника відділу кадрів та документозабезпечення ОСОБА_4 попередити персонально у письмовій формі працівників кафедри академічного і естрадного вокалу та звукорежисури Інституту сучасного мистецтва про їх вивільнення у зв`язку з ліквідацією відповідно чинного законодавства до 01 липня 2023 року, зобов`язано планово-фінансовий відділ вивести із штатного розпису Академії кафедру академічного і естрадного вокалу та звукорежисури Інституту сучасного мистецтва з 01 вересня 2023 року. Перевести працівників на створені кафедри відповідно до їх педагогічною навантаження (т.3 а.с. 12).

З довідки Національної академії керівних кадрів культури і мистецтв від 05.10.2023 р. вбачається, що посадовий оклад позивачки становить 9633,69 гривень (т.1 а.с. зворот 53-54).

Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу в Пенсійному фонді України відсутня інформація про сплату страхових внесків та врахування страхового стажу позивачці за період квітень- серпень 2022 р. та березень- серпень 2023 р (т.1 а.с. 112-113).

Згідно копії скріншота листа відправленого на електронну адресу позивача з листом-попередження про наступне вивільнення №538 від 28.06.2023 року в якому відповідач попереджає про звільнення ОСОБА_5 із займаної посади провідного концертмейстера кафедри академічного і естрадного вокалу та звукорижесури у зв`язку з ліквідацією кафедри академічного і естрадного вокалу та звукорижесури Інститу сучасного мистецтва з 01.09.2023 року на підставі наказу Академії від 28.06.2023 №68-о. 31 серпня 2023 згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України, з виплатою вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку ст. 44 КЗпП України (т.3 зворот 9).

Відповідно до копії скріншота екрану листа від 29.08.2023 кафедри Академії в якому повідомляється, що до 31.08.2023 ОСОБА_3 має особисто розписатись в отриманні картки навантаження на 2023/2024 навчальний рік. Зазначено, що студенти, які здобувають освіту навчаються в режимі оффлайн. Просили відповісти про отримання вказаного листа (т.3 а.с. 10). Додана картка навантаження 20 2023/2024 навчальний рі, відправленої позивачці (т.3 а.с. зворот 10).

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

За змістом статті 51 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з пунктом 1 частини першої, частиною другою статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Право власника або уповноваженого ним органу визначати чисельність працівників і штатний розпис закріплено у статті 64 ГК України, згідно з якою підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Відповідно до статті 492 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи.

Згідно з статтею 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

За змістом статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Верховний Суд неодноразово, зокрема у постановах від 11 березня 2020 року у справі №813/1220/16, від 09 липня 2020 року у справі №809/2894/13-a наголошував на тому, що однією з правових гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. При цьому, власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Тобто, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, які відповідають зазначеним вимогам, що існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, Верховний Суд звертав увагу на обов`язок суду з`ясувати, чи дійсно у відповідача були зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення (постанови від 09 квітня 2020 року у справі№ 182/1670/18, від 01 квітня 2020 року у справі № 683/1084/17 та інш.).

Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Положеннями ч.ч.1-3 ст.12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.ч.1,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В статті 9 Конвенції Міжнародної організації праці № 158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року (ратифікована 04 лютого 1994 року, набрання чинності 16 травня 1995 року) вказано на те, що тягар доведення необгрунтованості звільнення не має лягати лише на працівника. При цьому, методами, зазначеними в статті 1 цієї Конвенції передбачено першу або другу чи обидві такі можливості:

a) тягар доведення наявності законної підстави для звільнення, як це визначено в статті 4 цієї Конвенції, лежить на роботодавці;

b) згадані в статті 8 цієї Конвенції органи наділяються повноваженнями виносити рішення про причину звільнення з урахуванням поданих сторонами доказів та відповідно до процедур, передбачених національними законодавством і практикою.

Отже, з наявних у справі доказів судом встановлено, що у відповідача дійсно відбулося скорочення чисельності та штату працівників.

Апеляційний суд зауважує, що при виникненні спору між працівником і роботодавцем суд не вирішує питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників, а перевіряє наявність підстав для звільнення (тобто, чи відбувалося скорочення штату або чисельності працівників) та дотримання відповідної процедури.

За загальним правилом, суд не може вдаватися до обговорення та оцінки питання про доцільність скорочення штату та чисельності працівників, оскільки право визначати чисельність і штат працівників належить власнику або уповноваженому ним органу, про що неодноразово було зауважено у правових позиціях Верховного Суду (висновки Верховного Суду у постановах від 16 січня 2018 року у справі № 519/160/16-ц, від 06 лютого 2018 року у справі № 696/985/15-ц, від 12 червня 2019 року у справі № 297/868/18, від 28 квітня 2021 року у справі № 373/2133/17, від 27 травня 2021 року в справі № 201/6689/19).

У відповідності до норм трудового законодавства позивача попереджено за 2 місяця про її звільнення із займаної посади у зв`язку із ліквідацією кафедри академічного і естрадного вокалу та звукорежисури Інституту сучасного мистецтва з 01 вересня 2023 року.

З матеріалів справи вбачається, що 27.01.2023 з ОСОБА_3 наказом №32-ка від 27.01.2023 призупинено дію трудового договору з 01.02.2023 року у зв`язку з неможливістю організувати дистанційну роботу в структурних підрозділах ОСОБА_6 на робочому місці (а.с. 14).

29.08.2023 завідувач кафедри Академії повідомила що до 31.08.2023 ОСОБА_3 , що остання має особисто розписатись в отриманні картки навантаження на 2023/2024 навчальний рік. Зазначено, що студенти, які здобувають освіту навчаються в режимі оффлайн.

29.08.2023 Службовою запискою ОСОБА_3 просила надати службове навантаження у 2023/24 учбовому році дистанційно (т.1 а.с. 12).

Наказом №280-к 01.09.2023 звільнено ОСОБА_3 з посади у зв`язку реорганізацією кафедри керуючись п. 1 ст. 40 КзПП.

Разом з тим, згідно листа Міністерства культури та інформаційної політики України листом від 28.08.2023 року №716 Академією було надіслано на затвердження проект штатного розпису з 01 вересня 2023 року, розроблений у зв`язку з введенням штатного розпису з 01 вересня 2023 року, розроблений у зв`язку з введенням в дію вченої ради Національної академії керівних кадрів культури і мистецтв від 27 червня 2023 року щодо реорганізації кафедр та затвердженням структури Академії, яка вводиться в дію з 01 вересня 223 року. Даний проект штатного розпису було опрацьовано та виявлено помилки, після доопрацювання проекту від повторно був направлений на адресу МКІП проте станом на 18 жовтня 2023 року не був офіційно затверджений та відповідно, не міг бути введений в дію з 01 вересня 2023 року.

Враховуючи, що штатний розпис не було введено на час звільнення ОСОБА_3 тому підстав для попередження та звільнення працівників Академії у зв`язку з реорганізацією кафедр навчального закладу станом на 01 вересня 2023 року були відсутні.

Оскільки матеріали справи не містять доказів відсутності на роботі ОСОБА_3 та відсутність підстав для звільнення за п. 1 ч. 40 КзПП, судова колегія погоджується з висновокм суду про наявність підстав для скасування наказу про звільнення ОСОБА_3 та поновлення її на посаді провідного концертмейстера кафедри естрадного виконавства Національної академії керівних кадрів культури і мистецтв з 01 вересня 2023 року.

Задовольняючи позовні вимоги суд також виходив з того, що з 01.04.2022 та до 01.09.2022 організація відповідача перебувала в оголошеному простої, що підтверджується Наказами № 67-к від 31.03.2022 про оголошення простою з позивачкою.

Проте згідно даних додатку до наказу № 67-к про запровадження простою з 01.04.2022 року прізвище позивача відсутнє, а отже, ОСОБА_3 не було включено до переліку працівників, щодо яких запроваджувався простій ( т.3 а.с. 17)

За таких обставин, відсутні правові підстави вважати, що позивач перебував у простої на підставі зазначеного наказу, а відповідно і підстави для стягнення з відповідача виплат у зв`язку з простоєм.

Таким чином, висновки суду наявність підстав для задоволення позовних вимог у частині стягнення оплати за час простою не відповідають фактичним обставинам справи, тому рішення суду цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені позву.

Щодо позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, заборгованості по заробітній платі за період простою та компенсації при звільненні за невикористану відпустку судова колегія зазначає наступне.

Згідно зі ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно ст. ст. 1, 2, 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Вищенаведені норми свідчать про те, що роботодавці зобов`язані своєчасно та в повному обсязі виплачувати зарплату своїм працівникам. У зв`язку з несвоєчасною виплатою зарплати в роботодавця виникає обов`язок виплатити працівникові компенсацію втрати частини заробітної плати. Компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати виплачують громадянам у разі затримки виплат, нарахованих громадянам, на один і більше календарних місяців.

В зв`язку з відсутністю нарахувань позивачці заробітної плати за час простою, відсутні підстави для задоволення вимоги про нарахування та виплату компенсації втрати частини заробітку в зв`язку з порушенням строків виплати за період 01.04.2022 р. по 31.08.2022 р. у розмірі 4027,49 гривень.

Законом України від 24.02.2022 № 2102-1X «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» введено в Україні воєнний стан з 24.02.2022 року, який в подальшому неодноразово продовжено.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором у зв`язку із збройною агресією проти України, що виключає можливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором. Відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам за час призупинення дії трудового договору у повному обсязі покладається на державу, що здійснює збройну агресію проти України.

Призупинення дії трудового договору може здійснюватися за ініціативи однієї із сторін на строк не більше ніж період дії воєнного стану. У разі прийняття рішення про скасування призупинення дії трудового договору до припинення або скасування воєнного стану роботодавець повинен за 10 календарних днів до відновлення дії трудового договору повідомити працівника про необхідність стати до роботи.

Наведена норма права надає роботодавцю право тимчасово призупинити дію трудового договору з працівником у разі неможливості у зв`язку із військовою агресією проти України забезпечити працівника роботою.

У постанові Верховного Суду від 21 червня 2023 року (справа № 149/1089/22) міститься правовий висновок, згідно якого наведена спеціальна норма права надає роботодавцю право тимчасово призупинити дію трудового договору з працівником у разі неможливості у зв`язку із військовою агресією проти України забезпечити працівника роботою. Однак таке право не є абсолютним. Для застосування цієї норми права роботодавець має перебувати в таких обставинах, коли він не може надати працівнику роботу, а працівник не може виконати роботу. Зокрема, у випадку, якщо необхідні для виконання роботи працівником виробничі, організаційні, технічні можливості, засоби виробництва знищені в результаті бойових дій або їх функціонування з об`єктивних і незалежних від роботодавця причин є неможливим, а переведення працівника на іншу роботу або залучення його до роботи за дистанційною формою організації праці неможливо.

З наказу № 32-к від 27.01.2023 р. про призупинення дії трудового договору вбачається, що відповідач виходив з відсутності у нього можливості організувати дистанційну роботу окремих працівників структурних підрозділів Академії на робочому місці.

Згідно ч. 1 ст 188 ЦПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Оскільки вимоги позивачки ОСОБА_1 про скасування наказу № 32-к від 27.01.2023 про призупинення дії трудового договору залишено без розгляду, тобто зазначений наказ не визнано протиправним та не скасовано, відсутні підстави для задоволення вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 01.02.2023 по 31.08.2023. у розмірі 123813,12 гривень, зобов`язання нарахувати та виплатити компенсацію за невикористану відпустку за період з 01.02.2023 р. по 31.08.2023 р. у розмірі 8008 гривень.

Проте суд на вищезазначене уваги не звернув та дійшов до помилкового висновку про задоволення позову в цій частині.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до пунктів 3,4 ч. 1, ч.4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та ( або) резолютивної частини.

Оскільки доводи апеляційної скарги Національної академії керівних кадрів культури і мистецтв частково знайшли своє підтвердження, тому судова колегія прийшла до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

Частиною 1 статті 141ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. У зв`язку з цим витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги підлягають компенсації за рахунок держави на користь Національної академії керівних кадрів культури і мистецтв у розмірі 1539,74 грн.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Національної академії керівних кадрів культури і мистецтв задовольнити частково.

Заочне рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08 жовтня 2024 року в частині задоволення позову про стягнення середньої заробітної плати - скасувати. Ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, заборгованості по заробітній платі за період простою та компенсації при звільненні за невикористану відпустку відмовити.

Мотивувальну частину рішення суду про задоволення позову ОСОБА_1 про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції постанови.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Компенсувати Національній академії керівних кадрів культури і мистецтв за рахунок держави судовий збір у сумі 1539 (одна тисяча тридцять дев`ять) грн 74 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 29.09.2025.

Головуючий О. Ю. Тичкова

Судді Н.П. Пилипчук

С.К. Шабельніков