УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2025 року

м. Київ

справа № 736/869/25

провадження № 61-11648ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Крата В. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Корюківського районного суду Чернігівської області від 17 квітня 2025 року у складі судді Кутового Ю. С. та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 28 серпня 2025 року у складі колегії суддів: Висоцької Н. В., Мамонової О. Є., Онищенко О. І., у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Приходька Юрія Михайловича,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що ухвалою Корюківського районного суду Чернігівської області від 17 квітня 2025 року скаргу ОСОБА_1 на протиправні дії приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Приходька Ю. М. повернуто без розгляду.

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 13 серпня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Корюківського районного суду Чернігівської області від 17 квітня 2025 року про повернення скарги ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Приходька Ю. М. залишено без руху. Запропоновано заявнику усунути зазначені в ухвалі недоліки апеляційної скарги надавши строк протягом десяти днів з дня отримання копії даної ухвали для надання до канцелярії Чернігівського апеляційного суду заяву (клопотання) про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції із зазначенням інших поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження.

Апеляційний суд зазначив, що:

в апеляційній скарзі заявник як на підставу для поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції посилається на те, що його скарга подана до Корюківського районного суду 10 квітня 2025 року до цього часу не розглянута судом;

оскаржувана ухвала була постановлена 17 квітня 2025 року без виклику учасників справи і згідно супровідного листа була направлена ОСОБА_1 на зазначену у скарзі адресу 17 квітня 2025 року;

згідно з наявним в матеріалах справи зворотнім повідомленням копію оскаржуваної ухвали за зазначеною ОСОБА_1 адресою було отримано 01 травня 2025 року без зазначення особи, яка її отримала;

апеляційна скарга була подана через систему «Електронний суд» лише 02 серпня 2025 року;

заявником в мотивувальній частині скарги не зазначено поважні причини пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції, а зазначені підстави в резолютивній частині апеляційної скарги не є підставами для поновлення строку у розумінні їх поважності та не відносяться до причини пропуску строку, оскільки судом першої інстанції скарги ОСОБА_1 розглянута по суті і постановлена оскаржувана ухвала;

крім того, заявник не був позбавлений можливості звернутись до суду першої інстанції із заявою про надання інформації щодо поданої ним скарги.

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 28 серпня 2025 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Корюківського районного суду Чернігівської області від 17 квітня 2025 року про повернення скарги ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Приходька Ю. М., відмовлено. Відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Корюківського районного суду Чернігівської області від 17 квітня 2025 року про повернення скарги ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Приходька Юрія Михайловича.

Апеляційний суд виходив з того, що:

25 серпня 2025 року через систему «Електронний суд» надійшла заява від ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Корюківського районного суду від 17 квітня 2025 року у цій справі, яка зареєстрована апеляційним судом 26 серпня 2025 року. В обґрунтування посилається, що скарга на протиправні дії приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Приходька Ю. М. була подана до суду 10 квітня 2025 року, але до цього часу судом не розглянута, а ухвала Корюківського районного суду від 17 квітня 2025 року є незаконною, оскільки стосується приватного виконавця, на протиправні дії якого він не скаржився, тому вважає, що він вправі оскаржити ухвалу в будь-який час;

проте, зазначені заявником підстави не можна визнати поважними і обґрунтованими для поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції, враховуючи, що подана ОСОБА_1 10 квітня 2025 року скарга вирішена судом першої інстанції шляхом постановлення оскаржуваної ухвали від 17 квітня 2025 року про залишення скарги без розгляду та її повернення скаржнику;

твердження заявника, викладені у поданій 25 серпня 2025 року заяві ґрунтуються на довільному тлумаченні заявником норм процесуального права;

таким чином, наведені заявником причини пропуску строку на апеляційне оскарження не звільняють його від обов`язку дотримуватись вимог закону щодо строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції;

оскільки вказані заявником обставини не можуть бути підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, тому у відкритті апеляційного провадження слід відмовити.

У вересні 2025 року ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Корюківського районного суду Чернігівської області від 17 квітня 2025 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 28 серпня 2025 року та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції; стягнути з приватного виконавця витрати на правову допомогу при поданні скарги до Чернігівського апеляційного суду.

Касаційна скарга мотивована тим, що:

в оскаржуваній ухвалі та супровідному листі до неї від 17 квітня 2025 року суддею Кутовим Ю. С. чітко та однозначно неодноразово підкреслено, що суб`єктом, на протиправні дії якого оскаржуются, є приватний виконавець виконавчого округу Чернігівської області Приходько Ю. М. Однак, про такого йому нічого не відомо, він такого приватного виконавця особисто не знає і на його протиправні дії в своїй скарзі від 10 квітня 2025 року не скаржився;

у вступній частині ухвали Корюківського районного суду від 17 квітня 2025 року суддею Кутовим Ю. С. неправильно зазначено прохання за результатами розгляду скарги;

він подав скаргу на протиправні дії приватного виконавця Приходька Ю. М. 10 квітня 2025 року, тобто в строк, визначений статтею 449 ЦПК України, а саме, в десятиденний строк з дня, коли я дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права або свободи, про що в своїй скарзі на сторінці 3 підкреслив, що йому стало відомо про це 02 квітня 2025 року, та в додатки до скарги надав копію повідомлення Ощадбанку від 02 квітня 2025 року. Проте, всупереч вказаному, суддя Кутовий Ю. С. в оскаржуваній ухвалі вказав, що скарга не містить відомостей визначених у пунктах 2-7 частини 3 статті 448 ЦПК України;

всупереч вимогам частини 5 статті 448 ЦПК України, ухвалу від 17 квітня 2025 року суддя надіслав йому 18 квітня 2025 року, а скаргу, залишену без розгляду, повернув лише 25 квітня 2025 року;

суддя Кутовий Ю. С. не мав права розглядати його скаргу, оскільки неодноразово брав самовідвід від розгляду його заяв, позовних заяв, скарг та клопотань, в тому числі і в справі № 736/1027/21, а при розгляді справи № 736/2421/18 взагалі ще в той час, більше шести років тому, у судовому засіданні заявив самовідвід у зв`язку з неприязними відносинами з присяжним, тобто, з ним, зумисно розглянув скаргу та ухвалив незаконну ухвалу, тим самим грубо порушуючи вимоги законодавства;

апеляційний суд, не вникаючи в суть скарги та у вигадані нашвидкоруч суддею Кутовим Ю. С. підстави залишення скарги без розгляду та повернення, в ухвалі послався лише на те, що треба надати інші поважні причини пропуску строку на апеляційне оскарження.

У відкритті касаційного провадження в частині оскарження ухвали Корюківського районного суду Чернігівської області від 17 квітня 2025 року слід відмовити з таких мотивів.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

Системне тлумачення частини другої статті 17, частини першої статті 389 ЦПК України свідчить, що касаційному оскарженню підлягають судові рішення суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку.

Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).

Суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру (частина третя статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Аналіз матеріалів касаційної скарги та доданих матеріалів, судових рішень в Єдиному державному реєстрі судових рішень свідчить, що ОСОБА_1 ухвалу Корюківського районного суду Чернігівської області від 17 квітня 2025 року оскаржив в апеляційному порядку, але ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 28 серпня 2025 року було відмовлено у відкритті апеляційного провадження, тобто зазначена ухвала не переглядалась в апеляційному порядку, а тому не підлягає касаційному оскарженню відповідно до частини першої статті 389 ЦПК України. Як наслідок у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 в частині оскарження ухвали Корюківського районного суду Чернігівської області від 17 квітня 2025 року слід відмовити.

У відкритті касаційного провадження в частині оскарження ухвали Чернігівського апеляційного суду від 28 серпня 2025 року слід відмовити з таких мотивів.

Однією з основних гарантій права сторони на судовий захист є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (стаття 129 Конституції України).

Стаття 6 Конвенції, зокрема, передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини зауважував, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду. «Право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (VOLOVIK v. UKRAINE, 15123/03, § 53, 55, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).

Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Згідно з частиною першою статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до частини першої статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Отже, вказаною нормою процесуального права передбачено, що питання поважності пропуску строку на апеляційне оскарження досліджується у всіх наведених випадках, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Системний аналіз змісту частини третьої статті 357 ЦПК України дозволяє дійти висновку, що на підставі вказаної процесуальної норми суд має право залишити апеляційну скаргу без руху з двох підстав: 1) якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або 2) якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку (у разі її не подання разом з апеляційною скаргою) або вказати інші підстави для поновлення строку (за умови визнання судом підстав, вказаних заявником у клопотанні про поновлення строку неповажними) (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 березня 2021 року в справі № 759/109/18 (провадження № 61-18373ск20), постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 листопада 2021 року в справі № 755/4704/20 (провадження № 61-12449св21), постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 грудня 2022 року в справі № 361/9667/21 (провадження № 61-10340св22)).

У випадку пропуску строку на апеляційне оскарження підставами для прийняття апеляційної скарги є лише наявність поважних причин (підтверджених належними доказами). Під поважними причинами необхідно розуміти лише ті обставини, які були чи є об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк. У кожній справі суд має перевірити, чи наводить особа, яка заявляє клопотання про поновлення строку на оскарження судового рішення, такі підстави. Встановлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених ЦПК України певних процесуальних дій. Інститут строків в цивільному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності, а також стимулює учасників процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Без наявності строків на процесуальну дію або без їх дотримання в цивільному судочинстві виникнуть порушення прав учасників цивільного процесу. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки. Вирішення судом питання про наявність або відсутність підстав для поновлення строку на оскарження в кожній конкретній справі залежить від вказаних у заяві причин, підтверджених відповідними засобами доказування. Отже, строк звернення до суду, як одна із складових гарантії «права на суд», може і має бути поновленим, лише у разі наявності достатніх на те поважних причин(див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного судувід 28 травня 2025 року у справі № 593/320/20 (провадження № 61-2336св24)).

Апеляційний суд встановив, що: оскаржувана ухвала суду першої інстанції була постановлена 17 квітня 2025 року без виклику учасників справи і згідно супровідного листа була направлена ОСОБА_1 на зазначену у скарзі адресу 17 квітня 2025 року, згідно з наявним в матеріалах справи зворотнім повідомленням копію оскаржуваної ухвали ОСОБА_1 отримано 01 травня 2025 року, апеляційна скарга подана через систему «Електронний суд» 02 серпня 2025 року, заявником в мотивувальній частині скарги не зазначено поважні причини пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції, а зазначені підстави в резолютивній частині апеляційної скарги не є підставами для поновлення строку у розумінні їх поважності та не відносяться до причини пропуску строку, що стало підставою для залишення апеляційної скарги без руху.

Встановивши, що на усунення недоліків ОСОБА_1 інших підстав для поновлення строку не зазначив, а ті, які викладені ним у заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження, не є поважними, суд апеляційної інстанції обґрунтовано відмовив у відкритті апеляційного провадження.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженої ухвали апеляційного суду свідчить, що правильне застосовування судом норм права є очевидним, не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а касаційна скарга - необґрунтованою.

Керуючись статтями 260, 390, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Корюківського районного суду Чернігівської області від 17 квітня 2025 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 28 серпня 2025 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Приходька Юрія Михайловича.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

В. І. Крат