УХВАЛА

22 вересня 2025 року

м. Київ

справа № 761/18713/21

провадження № 61-8522ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Крата В. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником Чучковською Анною В`ячеславівною , на ухвалу Київського апеляційного суду від 06 березня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 03 червня 2025 року (повний текст постанови складений 05 червня 2025 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 04 серпня 2025 року засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана представником Чучковською А. В. , на ухвалу Київського апеляційного суду від 06 березня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 03 червня 2025 року.

Ухвалою Верховного Суду від 07 серпня 2025 року підстави для поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень, наведені ОСОБА_1 , визнано неповажними, касаційну скаргу залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків. Запропоновано надіслати до суду обґрунтовану заяву про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень, в якій вказати поважність причин пропуску строку та надати належні докази, які підтверджуватимуть поважність причин пропуску строку. Зокрема, ОСОБА_1 зазначала, що прийняте судом апеляційної інстанції рішення сторона касатора отримала через підсистему «Електронний суд» 06 червня 2025 року. Відповідно строк на подання касаційної скарги триває з 07 червня 2025 року по 07 липня 2025 року включно. При цьому, адвокат Чучковська А. В., з 07 липня 2025 року по 01 серпня 2025 року включно перебувала в черговій щорічній відпустці (на підтвердження долучає довідку вих. №156 від 04 серпня 2025 року). Зазначає, що з огляду на те, що 2 та 3 серпня є вихідними днями, останнім тридцятим днем для подання касаційної скарги є 04 серпня 2025 року. Таким чином, перебування представника у відпустці є поважною причиною пропуску строку для подання касаційної скарги.

На виконання ухвали Верховного Суду від 07 серпня 2025 року ОСОБА_1 надіслала заяву про поновлення строку на касаційне оскарження. Заява повторно обґрунтована тим, що прийняте судом апеляційної інстанції рішення сторона касатора отримала через підсистему «Електронний суд» 06 червня 2025 року. Відповідно строк на подання касаційної скарги триває з 07 червня 2025 року по 07 липня 2025 року включно. При цьому, адвокат Чучковська А. В., з 07 липня 2025 року по 01 серпня 2025 року включно перебувала в черговій щорічній відпустці (на підтвердження долучає довідку вих. №156 від 04 серпня 2025 року). Зазначає, що з огляду на те, що 2 та 3 серпня є вихідними днями, останнім тридцятим днем для подання касаційної скарги є 04 серпня 2025 року. Таким чином, перебування представника у відпустці є поважною причиною пропуску строку для подання касаційної скарги. На підтвердження вказаних обставин надано копію супровідного листа Київського апеляційного суду від 06 червня 2025 року, копію картки руху документу з підсистеми «Електронний суд» від 06 червня 2025 року, копію наказу про відпустку від 02 червня 2025 року, копію довідки про зайнятість адвоката від 18 серпня 2025 року.

Європейський суд з прав людини зауважив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року). Внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).

Аналіз наданих пояснень на обґрунтування пропуску строку звернення до суду касаційної інстанції зі скаргою свідчить, що вказані підстави не можна вважати поважними з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

За частиною другою статті 390 ЦПК України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Відповідно до Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в Єдиному державному реєстрі судових рішень (далі - Реєстр) не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

За частиною третьою статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Вирішуючи питання про поновлення пропущеного строку, касаційний суд враховує, що оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі, а будь-які причини не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для його поновлення. Поновленню підлягає лише строк, який пропущений з об`єктивних і, які не залежали від волі та поведінки особи, причин. Якщо строк поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. У випадку, якщо суди обмежуються вказівкою на наявність «поважних причин» для поновлення пропущеного строку, вони не вказують чітких підстав такого поновлення.

Як вже було зазначено в ухвалі Верховного Суду від 20 березня 2024 року та підтвердженна особою, яка подала касаційну скаргу, і підтверджено матеріалами справи, що прийняте судом апеляційної інстанції рішення сторона касатора отримала через підсистему «Електронний суд» 06 червня 2025 року відповідно до звіту про доставку вихідної кориспонденції Київського апеляційного суду від 09 червня 2025 року.

Загальний строк, що сплинув після ухвалення постанови суду апеляційної інстанції (03 червня 2025 року), виготовлення її повного тексту (05 червня 2025 року) та отримання вперше зазначене судове рішення (06 червня 2025 року) і до дня подання цієї касаційної скарги (04 серпня 2025 року) становить майже два місяці, що не можна вважати розумним та оптимальним для реалізації права на звернення до суду з касаційною скаргою, тобто розумний строк після отримання оскаржуваної постанови.

Крім того, матеріали справи свідчать про звернення ОСОБА_1 16 червня 2025 року через підсистему «Електронний суд» до Шевченківського районного суду м. Києва, через представника Чучковською А. В., про виправлення описки в рішенні суду першої інстанції від 25 вересня 2024 року.

Суд вважає за необхідне зазначити, що звернення до Верховного Суду з касаційною скаргою це право сторони, а не обов`язок, а тому, якщо особа вважає за необхідне скористатися своїм правом на касаційне оскарження, то реалізація зазначеного права повинна відбуватися із дотриманням порядку та строків встановлених положеннями процесуального закону. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Частинами першою та другою статті 58 ЦПК України передбачено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника.

Відповідно до частини першої статті 64 ЦПК України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки.

В цивільному судочинстві адвокат не наділений самостійними процесуальними правами та не є стороною у справі, а лише здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки. При цьому сторона у справі на свій розсуд обирає спосіб реалізації своїх процесуальних прав, звернутися до суду особисто або через представника. Так само сторона вільна у виборі свого представника. Однак, обравши представника і звернувшись через нього до суду, сторона повинна розуміти, що дії вчинені таким представником здійснюються від її імені.

Наведене дає підстави для висновку, що за наявності представництва інтересів адвокатом сторона не позбавлена можливості самостійно вчиняти процесуальні дії, у тому числі, з метою недопущення ризиків настання негативних наслідків для учасника справи.

Скориставшись правом брати участь у судовому процесі через представника та уповноваживши адвоката Чучковську А. В. на представництво своїх інтересів в суді, ОСОБА_1 мала розуміти, що представник буде здійснювати від її імені процесуальні права та обов`язки, при цьому не була позбавлена можливості цікавитись ходом виконання доручення представником.

Доводи заявника про те, що адвокат Чучковська А. В. з 07 липня 2025 року по 01 серпня 2025 року включно перебувала в черговій щорічній відпустці, що є поважною причиною пропуску строку, є необгрунтованими.

Матеріали справи підтверджують обізнаність представника скаржника Чучковської А. В. про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції та призначення судових засідань, про які представник апеляційним судом був повідомлений,тобто неможливість вчинення процесуальної дії (звернення до Верховного Суду) майже 2 місяців. Крім того, представник скаржника Чучковська А. В. зверталась від іменні ОСОБА_1 16 червня 2025 року до Шевченківського районного суду м. Києва про виправлення описки. Так само у клопотанні не наведено доводів неможливості подання касаційної скарги, у визначений законом строк, безпосередньо ОСОБА_1 .

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання (MPP GOLUB v. UKRAINE, № 6778/05, ЄСПЛ, від 18 жовтня 2005 року).

Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, № 17160/06 та N 35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року).

У статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Пунктом 4 частини другої статті 394 ЦПК України передбачено, що суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником в строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, визнані судом неповажними.

Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Разом з тим, право суду на поновлення строку не є безмежним.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право на справедливий судовий розгляд.

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, зі спливом значного проміжку часу, є порушенням принципу юридичної визначеності та «права на суд», гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункти 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року).

Необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження «остаточного судового рішення» є порушенням принципу res judicata (правової визначеності), про що неодноразово наголошувалося у практиці Європейського суду з прав людини.

Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні у справі "Мельник проти України", норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження і перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервалу часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. (Рішення у справі "Олександр Шевченко проти України" п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року).

Поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.

Оскаржувана постанова апеляційного суду ухвалена 03 червня 2025 року. Повний текст постанови складено 05 червня 2025 року. Касаційну скаргу ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подала 04 серпня 2025 року. Тобто з пропуском, передбаченого частиною першою статті 390 ЦПК України строку на касаційне оскарження, оскільки останнім днем строку на касаційне оскарження (з урахуванням вихідних днів) було 07 липня 2025 року.

Зазначені ОСОБА_1 обґрунтування пропуску строку на касаційне оскарження судом не можуть бути визнані поважними, оскільки не надано докази на підтвердження поважності причин пропуску строку на подання касаційної скарги ОСОБА_1 і зазначені обґрунтування у клопотанні про поновлення строку не є такими, які об`єктивно унеможливлювали подання касаційної скарги у визначений законом строк.

З метою виконання процесуального обов`язку дотримання строку на касаційне оскарження судових рішень, особа, яка має намір подати касаційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії, в тому числі, спрямовані на своєчасне одержання судових рішень, а також підготовку касаційної скарги, яка за своїм змістом і формою буде відповідати усім вимогам процесуального закону.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року в справі № 3236/03 «Пономарьов проти України» зазначено, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (Пономарьов проти України, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).

Поновлення процесуального строку зі спливом встановленого строку та за підстав, які не видаються переконливими може свідчити про порушення принципу юридичної визначеності. У кожній конкретній справі суди мають ґрунтовно перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata.

При цьому на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України якщо скаржником в строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, визнані судом неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Оскільки, зазначені підстави для поновлення пропущеного процесуального строку на касаційне оскарження рішення Обухівського районного суду Київської області від 31 січня 2022 року та постанови Київського апеляційного суду від 28 лютого 2023 року є неповажними, тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись статтями 260, 393, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка підписана представником Чучковською Анною В`ячеславівною , на ухвалу Київського апеляційного суду від 06 березня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 03 червня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

В. І. Крат