Справа № 157/384/21
Провадження №2/157/5/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2025 рокумісто Камінь-Каширський

Камінь-Каширський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Антонюк О.В.,

з участю секретаря судового засідання Солошик Д.В.,

представника позивачки адвоката Бельського І.В.,

представника відповідача адвоката Дмитрук Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

встановив:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася у суд з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить визнати за нею права власності на 1/2 частину житлового будинку, надвірних споруд та земельної ділянки, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , провести поділ житлового будинку і надвірних споруд, виділивши їй у будинку приміщення 2, 3, 4, 5, 6, 7, половину надвірних споруд та половину земельної ділянки; приміщення 1, 8, 9, половину надвірних споруд та половину земельної ділянки виділити відповідачу; стягнути з відповідача на її користь половину вартості за проведення судової експертизи. В обґрунтування вимог зазначає, що 22 жовтня 2005 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб. Від шлюбу є двоє неповнолітніх дітей: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після реєстрації шлюбу вони стали проживати у будинку по АДРЕСА_1 , який, разом з земельною ділянкою розміром 0,145 га, їм подарувала мати відповідача - ОСОБА_5 . Згодом вирішили будувати для себе новий будинок, оскільки старий не був придатний для постійного проживання і за договором дарування підлягав зносу. На замовлення 19 лютого 2012 року був виготовлений будівельний паспорт для будівництва нового жилого будинку по АДРЕСА_1 , поблизу старого будинку, на зазначеній земельній ділянці. Будівництво нового житлового будинку проводилося за їх спільні кошти. Вона працювала директором Будинку культури у с. Видерта і мала стабільний заробіток. Крім цього, отримувала соціальні допомоги на дітей, під час щорічних і додаткових відпусток періодично виїжджала на заробітки до Республіки Польща. Відповідач інколи також виїжджав на заробітки за межі України. У травні 2015 року будинок вже був готовий до експлуатації, оскільки 06 липня 2015 року відповідно до договору № 28031 вже був газифікований, а 20 грудня 2016 року відповідно до договору будинок був електрифікований. Згідно з документами, зокрема, договором дарування земельної ділянки і старого будинку, будівельним паспортом, будинок значився за відповідачем. Вона почала вимагати у відповідача, щоб він зайнявся оформленням права власності на нього, але останній чомусь уперто зволікав з вирішенням цієї проблеми. Проживати з дітьми у старому будинку вона не мала бажання за відсутності санітарних умов, санвузла тощо. Будинок однокімнатний, він був ветхим, холодним, підлягав зносу. За відсутності бажання у відповідача оформити право власності на будинок і переселення сім`ї у новий будинок, у них почалися сімейні сварки, виникали конфліктні ситуації, розлад подружнього життя. Відповідач змінився, у нього виникла неприязнь до неї, внаслідок чого зникли почуття поваги та любові, подружні стосунки припинилися. Рішенням Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 31 серпня 2017 року шлюб між ними розірвано. Незважаючи на розірвання шлюбу, вони всі продовжували проживати у старому будинку, спільно вели з відповідачем господарство, спільно користуватися присадибною земельною ділянкою, спільно виховували їх дітей, що стверджується довідкою старости с. Видерта. На її категоричні наполягання 22 листопада 2018 року був виготовлений технічний паспорт на будинок і тільки 12 січня 2021 року відповідач зареєстрував своє право власності на новий жилий будинок. Право власності на старий будинок припинено 16 січня 2012 року. Відповідно до витягу з рішення виконкому Камінь-Каширської міської ради новому будинку присвоєно номер АДРЕСА_1 . У листопаді 2019 року вони усі вселилися у новий будинок. Незважаючи на рішення суду про розірвання шлюбу, вони проживають однією сім`єю, ведуть спільне господарство, спільно користуються присадибною земельною ділянкою, спільно виховують двох неповнолітніх дітей. Жодний договір між ними не укладався, а на майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення Глави 8 цього Кодексу. Обставини про те, що вони з відповідачем разом будували будинок і набували інше майно за час шлюбу, весь час проживають однією сім`єю, ведуть спільне господарство, спільно користуються присадибною земельною ділянкою, спільно виховують двох неповнолітніх дітей, можуть підтвердити свідки. За висновком оцінювача вартість будинковолодіння складає 84 129 грн. Відповідач не визнає її право власності на половину будинку, інше житло у неї і двох неповнолітніх дітей, які згідно з рішенням суду проживають з нею, відсутнє.

Ухвалою судді від 22 березня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху, оскільки заява не відповідала вимогам, встановленим ст. 177 ЦПК України.

Ухвалою судді від 29 березня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, у справі відкрито провадження, постановлено розглядати справу у порядку загального позовного провадження і призначено підготовче засідання.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Федчик С.В. просив за результатами розгляду справи ухвалити рішення, яким виділити ОСОБА_1 кімнати, умовно позначені за номерами 4, 5, 6, 7, зобов`язати останню за власний кошт здійснити розподіл та підведення до двох частин будинку електрики та газу, або виділити ОСОБА_1 кімнати, умовно позначені за номерами 4, 5, 6, зобов`язати ОСОБА_1 за власний кошт здійснити розподіл та підведення до двох частин будинку електрики та газу, а також сплатити 1/2 суми непогашеної позики, тобто 15 798 грн 50 коп.; визнати за ОСОБА_1 право власності на частину земельної ділянки, розташованої під частиною житлового будинку, на яку ОСОБА_1 має право, а також навколо даної частини, як відображено на доданій до відзиву схемі. У задоволенні решти вимог відмовити. В обгрунтування заперечення зазначає, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:001:0374, площею 0,1450 га, на якій розташований ОСОБА_2 та ОСОБА_1 спільний житловий будинок, подарована відповідачу його матір`ю ОСОБА_5 згідно з договором дарування від 24.10.2011. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України майно, набуте за час шлюбу, але на підставі договору дарування, являється особистою приватною власністю дружини, чоловіка. Таким чином, земельна ділянка площею 0,1450 га не може бути поділена в рівних долях між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , оскільки вона не являється їх спільною сумісною власністю. Твердження ОСОБА_1 у своїй позовній заяві про те, що земельна ділянка із старим будинком подарована подружжю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є неправдивим, оскільки зазначене майно подароване саме ОСОБА_2 як сину ОСОБА_5 . ОСОБА_2 погоджується на визнання за ОСОБА_1 права власності лише незначної частини земельної ділянки, розташованої під частиною житлового будинку, на яку ОСОБА_1 має право, а також навколо даної частини, як відображено на доданій до відзиву схемі. Крім того, згідно з договором дарування житлового будинку від 06.04.2011, ОСОБА_5 подарувала своєму синові житловий будинок з надвірними спорудами і будівлями за адресою: АДРЕСА_1 . Подарований житловий будинок у подальшому був знесений, однак господарська споруда - хлів стоїть і по цей час. Інших господарських споруд за час перебування ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у шлюбі не збудовано. Таким чином, наявна на земельній ділянці по АДРЕСА_1 господарська споруда - хлів в силу п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України являється особистою приватною власністю ОСОБА_2 та розподілу не підлягає. Одночасно ОСОБА_1 у своїй позовній заяві просить виділити їй приміщення за номерами 2, 3, 4, 5, 6, 7 згідно з технічним паспортом. У разі такого поділу ОСОБА_1 відійде у власність приміщення загальною площею 62,5 метрів квадратних, а ОСОБА_2 - 22,9 метрів квадратних, що становить відповідно 73,1% та 26,9% від загальної площі житлового будинку. Такий поділ не відповідатиме положенню ч. 1 ст. 70 СК України, відповідно до якого у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При розподілі майна також слід врахувати, що для будівництва житлового будинку ОСОБА_2 в Обласному Фонді підтримки індивідуального житлового будівництва на селі Волинської обласної ради отримано довгострокову позику. На даний час сума непогашеної позики становить 31 597 грн. Зазначену позику оплачував лише ОСОБА_2 з власних коштів, ОСОБА_1 дану позику жодного разу не оплачувала. Окрім того, з часу розірвання шлюбу по даний час ОСОБА_2 самостійно оплачує вартість використаної електроенергії, газу, а тому у ОСОБА_1 немає жодної підстави отримати більшу частину спільного майна, ніж це передбачено законодавством. Також слід врахувати, що згідно з повідомлення ВЛ 84 від 30.10.2017 про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, житловий будинок почав будуватися через два місяці після розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Крім того, згідно з Декларацією про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта № НОМЕР_1 від 06.12.2018, житловий будинок був добудований лише у грудні 2018 року, тобто більше ніж через рік після розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Право власності на зазначений житловий будинок взагалі оформлено 18.01.2021, тобто більше трьох років після розірвання шлюбу. Таким чином, згідно з офіційними документами за час шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 жодного житлового будинку у спільну сумісну власність не набули, право власності на будинок оформлено на ОСОБА_2 . Незважаючи на вказане, оскільки в житловому будинку проживають діти ОСОБА_2 , які повинні виховуватися як батьком, так і матір`ю, відповідач погоджується на виділення ОСОБА_1 частини житлового будинку та земельної ділянки за схемою, яка додається, при цьому пропонує кілька варіантів такого поділу, зокрема: 1) виділити ОСОБА_1 кімнати, умовно позначені за номерами 4, 5, 6, 7, при цьому зобов`язати ОСОБА_1 за власний кошт здійснити розподіл та підведення до двох частин будинку електрики і газу. В даному випадку ОСОБА_2 погоджується самостійно погасити залишок позики в сумі 31 597 грн; при такому поділі ОСОБА_1 відійде 44,1 метрів квадратних, або 51,6% площі будинку, а ОСОБА_2 - 41,3 метрів квадратних, або ж 48,4% площі будинку; 2) виділити ОСОБА_1 кімнати, умовно позначені за номерами 4, 5, 6; при цьому зобов`язати ОСОБА_1 за власний кошт здійснити розподіл та підведення до двох частин будинку електрики і газу, а також якщо остання візьме на себе зобов`язання сплатити 1/2 суми непогашеної позики, тобто 15 798 грн 50 коп.; при такому поділі ОСОБА_1 відійде 35,8 метрів квадратних, або 42% площі будинку, а ОСОБА_2 - 49,6 метрів квадратних, або ж 58% площі будинку. Виділення ОСОБА_1 саме зазначених кімнат, а не навпаки, буде логічним та відповідатиме інтересам обох сторін. При такому розподілі ОСОБА_2 матиме вільний доступ від будинку до власної господарської споруди та земельної ділянки, а ОСОБА_1 - матиме вільний в`їзд та вхід до своєї частини житлового будинку з боку дороги. Також слід вказати, що в будинку є мансарда, а також передбачено вхід на неї із кімнати за номером 4. Дану мансарду в майбутньому можна облаштувати під житлові кімнати. При подачі позовної заяви ОСОБА_1 не вказала про поділ даної площі, однак вважає за необхідне, щоб суд врахував дану інформацію при прийнятті рішення. Якщо позивач змінить позовні вимоги, то ОСОБА_2 погоджується на розподіл мансарди в рівних долях, або у частках, які дозволять скоригувати площу виділених кімнат до 1/2 від загальної площі будинку з урахуванням двох варіантів, які запропоновані вище.

У відповіді на відзив позивачка ОСОБА_1 зазначає, що позов заявлено про визнання за нею права власності на 1/2 частину жилого будинку, надвірних споруд, які споруджені за їхні спільні кошти та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 . Так, 1 квітня 2013 року, тобто на час перебування у шлюбі, між обласним фондом підтримки індивідуального житлового будівництва на селі і відповідачем був укладений договір № 2265 про надання довгострокової позики. Відповідач вимагає від неї сплати частину позики в розмірі 15 798 грн 50 коп, з чим вона погоджується. У своєму відзиві на позов відповідач ОСОБА_2 визнає частково позовні вимоги і пропонує свій варіант розподілу жилого будинку та земельної ділянки між ними. Отже, відповідач визнає, що спірний будинок є їхньою спільною сумісною власністю і частки кожного співвласника у будинку вважаються рівними. Не всі приміщення (кімнати) будинку благоустроєні. В окремих з них необхідно провести деякі оздоблювальні роботи, на виконання яких необхідні значні кошти. Однак вона не може погодитися з варіантом поділу будинку, який запропонував відповідач у даній справі з огляду на деякі обставини. Оскільки з нею проживають діти, то їй з дітьми необхідна кухня N° 3, яку необхідно тільки обставити відповідними меблями. Що стосується приміщень 4, 5, то вони потребують виконання оздоблювальних робіт. Крім того, у приміщенні № 4 необхідно влаштувати коридор, бо у ньому другий вхід в будинок. У приміщенні № 7 нею планується влаштувати санвузол, оскільки санвузол, який є у приміщенні № 2 відходить відповідачу. Отже, в їхньому з дітьми розпорядженні залишається тільки одна благоустроєна кімната № 6. Але оскільки діти різної статі, тому синові необхідна окрема жила кімната, яку вони хочуть облаштувати у приміщенні № 5. Відповідач не згадує про приміщення № 8, але в ньому можна влаштувати ідеальну жилу кімнату, і це приміщення вона пропонує виділити йому. Що стосується земельної ділянки, яку подарувала ОСОБА_5 , то її розмір становить 14,50 га. Відповідач погоджується виділити у її власність тільки частину земельної ділянки, а яку саме він не вказує. Що стосується її, то вона згідна на земельну ділянку розміром 4,50 га для влаштування грядок під посадку городини.

Ухвалою суду від 19 жовтня 2021 року у справі призначено будівельно-технічну та земельно-технічну експертизи, на час проведення якої провадження зупинено.

Ухвалою суду від 10 травня 2022 року провадження у справі поновлено зі стадії підготовчого засідання, оскільки до суду надійшло клопотання експерта про надання йому додаткових матеріалів.

Ухвалою суду від 10 травня 2022 року відмовлено у клопотанні судового експерта Самулевича В.М. про надання додаткових матеріалів для проведення експертизи; доручено експерту Самулевичу В.М. провести у справі будівельно-технічну експертизу, на час проведення експертизи провадження зупинено.

Ухвалою суду від 13 грудня 2022 року провадження у справі поновлено зі стадії підготовчого засідання, оскільки до суду надійшов висновок будівельно-технічної експертизи № 01/04 від 04 листопада 2022 року.

Ухвалою суду від 28 грудня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 у частині позовних вимог ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на 1/2 частину земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , проведення поділу цієї земельної ділянки шляхом виділення їй та ОСОБА_2 по половині земельної ділянки, залишено без розгляду.

Ухвалою суду від 28 грудня 2022 року підготовче провадження у цивільній справі закрито, справу призначено до судового розгляду.

У заяві про уточнення позовних вимог від 06 грудня 2022 року позивачка просить постановити судове рішення, котрим визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , як об`єкт спільного майна подружжя. Провести поділ вказаного жилого будинку, виділивши їй у власність приміщення: 2- площею 4,1 кв.м, 4 - 9,7 кв.м; 5 - 15,5 кв. м; 6 - 10, кв.м; 7 - 8,3 кв.м, на загальну площу 48,2 кв.м, загальною вартістю 244 409 грн; виділити у власність іншого співвласника приміщення: 1 - 3,4 кв. м, 3-14,3 кв. м; 8- 8,0 кв. м;9 - 11,5 кв.м, на загальну площу 37,2 кв.м., загальною вартістю 250 333 грн, для чого спільно з відповідачем закласти двері з приміщення 1 до приміщення 2, з приміщення 3 до приміщення 4, прорізати двері з приміщення 2 до приміщення 5. Дерев`яний сарай та колодязь залишити у спільному користуванні. Запропонувати сторонам самостійно провести поділ сараю на дві частини. Стягнути з відповідача на її користь 7 240 грн, сплачених за проведення експертизи та 3 620,00 грн., сплачених нею за проведення експертизи, з врахуванням поставлених питань експерту представником відповідача.

У заперечені на заяву про уточнення позовних вимог від 06 грудня 2022 року представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_6 зазначає, що Фактично позивачка обирає перший варіант поділу житлового будинку відповідно до висновку судової оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи № 01/04, складеної 04 листопада 2022 року експертом ОСОБА_7 , при цьому помилково зазначаючи , що вартість виділених їй приміщень становитиме 244 409 грн (хоч насправді така вартість складає згідно з висновком експерта 324 409 грн, тобто у своєму уточненні позовних вимог на 80 тисяч гривень позивачкою занижену вартість бажаної частини будинку. При обранні позивачкою зазначеного нею варіанту поділу спільного майна не враховується та обставина, що частини кожного зі співвласників є явно не рівними, загальна площа приміщень, які обирає собі позивачка складе 48,2 кв.м, загальною вартістю 324 409 грн, а другому співвласнику перепаде частина будинку значно меншої площі - 37,2 кв.м., загальною вартістю 250 333 грн., на що відповідач однозначно не погоджується. Крім того, позивачка не враховує тієї обставини, що за час шлюбу, тобто до моменту розірвання шлюбу сторонами за спільні кошти подружжя було зведено лише саму будівлю житлового будинку, який у висновку експертизи позначений літерою «А-1», вартість якого станом на час проведення дослідження становила 497 382 грн, а отже 1/2 ідеальної частини самого будинку без прибудови під літ. «а» складає 248 691 (497 382 грн: 2 = 248 691) гривня. Велику кількість внутрішніх будівельних робіт у будинку, влаштування дверей, облицювання будинку, добудову приміщення під цифрою 9 площею 11,5 кв.м. було виконано за особисті кошти відповідача, які він заробляв протягом 2018-2019 років в Республіці Польща і вклав у будівництво спірного будинку уже після розірвання шлюбу, що підтверджується в тому числі і декларацією про готовність об`єкта будівництва до експлуатації, яка датована груднем 2018 року, тобто через півтора року після розлучення з позивачкою. Враховуючи викладене, виходячи з принципу рівності часток кожного з подружжя при поділі спільного сумісного майна вважає, що запропонований відповідачем у відзиві варіант поділу будинку з виділенням у власність позивачки наступних приміщень: 4,5,6,7, а у власність відповідача - приміщень 1, 2, 3, 8, 9 (який відповідає другому варіанту розподілу спільного житлового будинку згідно з висновком експерта ОСОБА_7 ) є найбільш наближеним до принципу рівності часток кожного з подружжя у разі його поділу та практично співмірний ідеальній частці у майні кожного з подружжя, оскільки за такого варіанту розподілу майна подружжя першому співвласнику перейдуть у власність приміщення загальною площею 44,1 кв.м, вартістю 296 814 грн., що складає 51,67 % від усієї будівлі, а другому співвласнику перейдуть у власність приміщення загальною площею 41,3 кв.м., вартістю 277 928 грн., що складає 48,33 % від усієї будівлі, навіть без урахування тієї обставини, що приміщення прибудови під цифрою 9 площею 11,5 м і так є особистою власністю відповідача, оскільки збудовано за його власні кошти через рік після розірвання шлюбу. Тому відповідач наполягає саме на такому (другому) варіанті поділу житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1 як найбільш справедливому та максимально наближеному до врахування вимоги ст. 70 СК України щодо рівності часток кожного з подружжя у спільному майні у разі його поділу. Вимога позивачки про залишення сараю та колодязя у спільному користуванні обох співвласників будинку є незаконною та не підлягає до задоволення, оскільки відповідно до ст. 57 СК України це майно є особистою власністю відповідача, яке набуте ним на підставі договору дарування, а отже не підлягає поділу. Судові витрати у справі відповідно до ст. 141 ЦПК України покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Ухвалою суду від 18 квітня 2023 року у справі призначено додаткову будівельно-технічну експертизу, на час проведення якої провадження зупинено.

Ухвалою суду від 17 квітня 2025 року провадження у справі поновлено, оскільки до суду надійшов висновок зазначеної експертизи № 02/01-с від 02 січня 2025 року.

У заяві про уточнення позовних вимог від 19 травня 2025 року представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Бельський І.В. просить ухвалити судове рішення, котрим визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку як об`єкт спільного майна подружжя, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на приміщення за номерами: 4 (коридор) - площею 9,7 кв.м, 5 (жила кімната) - 15,5 кв. м., 6 (жила кімната) - 10,6 кв. м., 7 (жила кімната) - 8,3 кв.м., тобто першому співвласнику по другому варіанту первинного висновку експерта від 04.11.2022 № 01/04; реальна частка вказаних приміщень становить 51,67 %, загальна їх вартість - 296 814 грн; за іншим співвласником визнати право власності на приміщення за номерами: 1 (коридор) - 3,4 кв.м, 2 (санвузол) - 4,1 кв.м, 3 (кухня) - 14,3 кв.м, 8 (житлова кімната) - 8,0 кв.м, 9 (паливне приміщення) - 11,5 кв. м. Реальна частка приміщень становить 48,33 %, загальна вартість - 277 928 грн; різниця у вартості реальних часток позивача та відповідача становить (296 814,00 - 277 928,00) 18 886 грн. на користь відповідача. Дерев`яний сарай та колодязь залишити для спільного користування. Запропонувати сторонам самостійно провести поділ сараю, який фактично підлягає зносу, на дві частини. Що стосується обладнання в будинку водопостачання, водовідведення, газопостачання, електропостачання, то кожній із сторін провести у індивідуальному порядку. Кожен із співвласників повинен користуватися приміщенням горища, кожна сторона влаштовує окремий вхід на горище. Будівельно-монтажні роботи, які забезпечують ізольоване користування приміщеннями кожної сторони, виконуються спільно. Стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, витрати у справі, зокрема: 7 240 грн. сплачених нею за проведення експертизи та 3 620 грн. сплачених позивачкою за проведення експертизи, з врахуванням питань, поставлених експерту представником відповідача (квитанції долучені до заяви про уточнення позовних вимог від 06.12.2022). Щодо вторинного висновку експерта від 02 січня 2025 року № 02/01-с, то він неприйнятний для сторін, оскільки передбачає втручання у несучі конструкції будинку. Пов`язані з цим будівельні роботи можливо проводити після розроблення проектно-технічної документації у встановленому порядку та необхідних дозвільних документів. По суті це руйнування діючого будинку і спорудження нового. Загальна площа спірного житлового будинку становить 85,4 кв.м, ринкова вартість 574 742 грн.

Ухвалою суду від 18 вересня 2025 року прийнято відмову позивачки ОСОБА_1 від позову у частині вимог про визнання за нею права власності на дерев`яний сарай (його частину) і провадження у справі у цій частині позовних вимог закрито.

18 вересня 2025 року представник відповідача адвокат Дмитрук Л.І. подала заяву, у якій просить Представник відповідача - адвокат Дмитрук Л.І. просить при прийнятті рішення у даній справі по суті позову та поділу в натурі житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який збудовано сторонами під час шлюбу, виділити відповідачу ОСОБА_2 приміщення, як другому співвласнику згідно з висновком № 02/01-с судового експерта ОСОБА_7 від 02 січня 2025 року, а саме виділити наступні приміщення: приміщення коридору 1 пл. 3,4 кв.м; приміщення санвузла 2 пл.4,1 кв.м.; приміщення кухні 3 пл. 14,3 кв.м, приміщення житлової кімнати 7 пл. 8,3 кв.м, приміщення житлової кімнати 8 пл. 8,0 кв.м. Загальна площа приміщень ОСОБА_2 складе 38,1 кв.м (3,4 + 4,1 + 14,3 + 8,3 + 8,0 = 38,1 кв.м), що буде становити 51,56 частки (35,8/73,9 х 100 = 48,44%), що є більшим за ідеальну частку на 1,56 %. Оскільки вартість житлового будинку (без прибудови під літерою «а») складає 497 382 грн, то 1% від вартості будинку складе 4 973,82 грн, отже розрахунок у грошовому виразі тієї частки, що є більшою за ідеальну на 1,56 % складе 7 759 гривень 16 копійок (4973,82x1,56 % = 7 759,16 гривень), яку стягнути на користь позивачки. Визнати за відповідачем ОСОБА_2 право власності на наступні приміщення у житловому будинку літ. «А-1», що розташований за адресою: АДРЕСА_1 : приміщення коридору 1 пл. 3,4 кв.м; приміщення санвузла 2 пл. 4,1 кв.м.; приміщення кухні 3 пл. 14,3 кв.м; приміщення житлової кімнати літ. 7 пл. 8,3 кв.м, приміщення житлової кімнати літ. 8 пл. 8,0 кв.м. Загальна площа приміщень ОСОБА_2 у житловому будинку літ А-1 складає 38,1 кв.м. Визнати за відповідачем ОСОБА_2 право власності на прибудову у житловому будинку літ. «а» (приміщення паливної 9 площею 11,5 кв.м), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , як таку, що збудована відповідачем після розірвання шлюбу за особисті кошти, а отже є особистою приватною власністю відповідача. У задоволенні позовної вимоги про залишення дерев`яного сараю та колодязя у спільному користуванні сторін відмовити за безпідставністю. Щодо розміру судових витрат у справі та їх розподілу між сторонами стороною відповідача буде надано докази та додатковий розрахунок цих витрат під час судових дебатів, але не пізніше п`яти днів з дня ухвалення рішення відповідно до норм ч. 8 ст. 141 ЦПК України. В обгрунтування зазначає, що допитана в судовому засіданні 16.02.2023 в якості свідка ОСОБА_5 пояснила, що старий житловий будинок, що був раніше розташований за адресою: АДРЕСА_1 вона успадкувала після смерті матері, крім будинку на цій території були колодязь і сарай. Зазначений спадковий будинок та земельну ділянку вона подарувала своєму сину - відповідачу у справі в 2011 році. До початку будівництва нового будинку за цією ж адресою, син з невісткою проживали в старому будинку та вирішили будувати новий будинок, який було збудовано до 2017 року, поки не розійшлися. Кошти на будівництво нового будинку син заробляв в основному на сезонних роботах у Білорусії та Польщі. Влітку 2018 року, після розлучення, син власними силами та за особисті кошти закупив пісок, щебінь, цемент та блоки і разом з сусідом ОСОБА_8 протягом двох днів залили фундамент під прибудову, яка значиться як паливна, а в подальшому з цих будівельних матеріалів син особисто збудував приміщення паливної. У вересні 2018 року за особисті кошти сина вона придбала і покрівельний матеріал на цю прибудову, за який заплатила продавцю 150 доларі США. У 2019 році син майже цілий рік перебував у Польщі на заробітках та надсилав колишній дружині грошові кошти у доларах США для проведення завершальних робіт всередині будинку, саме після розлучення в 2019 році за кошти сина штукатурили всі стіни, заливали підлогу у будинку і в кінці літа позивачка разом з дітьми перейшла проживати у новий будинок, а син приїхав додому з Польщі у листопаді 2019 року. У 2020 році син за особисті кошти придбав щебінь і цемент, двері і вікно та власними силами залив підлогу у прибудові паливної кімнати та встановив там вікно і двері та з 2020 року син перестав надсилати гроші колишній дружині. В квітні 2021 року, після подання позову до суду про поділ майна колишньою дружиною син знову поїхав на сезонні заробітки у Польщу і вже не приїздив в Україну близько 2 років. Ці пояснення свідка об`єктивно підтверджуються письмовими доказами, що долучені до справи та досліджувались судом. Зокрема, згідно з нотаріально посвідченим договором дарування житлового будинку від 06 квітня 2011 року ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_2 житловий дерев`яний будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Біля будинку розташовані сарай літ. «Б-1», колодязь питний літ. «К» (а.с. 98 том 1). Згідно з нотаріально посвідченим договором дарування земельної ділянки від 24 жовтня 2011 року ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,1450 га, за кадастровим номером :01:001:0374, що розташована на території АДРЕСА_1 (а.с. 96 том 1). Ту обставину, що внутрішні роботи по будинку проводились уже після розлучення в 2019 році визнає і сторона позивачки, про що зазначено у клопотанні адвоката Бельського І.В. про відкладення розгляду справи для виклику та допиту в якості свідка відповідача від 18.01.2023 (а.с. 18 том 2 ), де зазначалося, що відповідач виїхав на заробітки у Польщу у січні 2019 року, а повернувся в грудні цього ж року. За час його відсутності позивачкою виконано всі внутрішні роботи. Та обставина, що переважно вартість цих внутрішніх робіт виконувалась за кошти відповідача не заперечується й позивачкою, яка на пропозицію суду надала виписку по витратах з картки ОСОБА_1 з «ПриватБанку», де зазначено, що з 22.03.2019 по 28.10.2019 регулярно щомісячно знімала з своєї картки грошові кошти в валюті у вигляді доларів США, які вона отримувала шляхом переказу через міжнародну мережу «Western Union» від Відповідача у справі (а.с. 57 том 2). Та обставина, що побудова приміщення паливної (кімната 9 площею 11,5 кв.м.) проводилось за особисті кошти відповідача уже після розлучення сторін об`єктивно підтверджується накладними та товарними чеками, поданими відповідачем на придбання будівельних матеріалів (блоків, цементу, щебеню, вікна) за 2018 та 2020 рік ( а.с. 29 том 2 ). Згідно з первинним висновком експерта Самулевича В.М. № 01/04, складеним 04 листопада 2022 року вартість житлового будинку літера «А-1» (без прибудови під літерою «а»), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 на час проведення дослідження складала 497 382 грн. Отже, вартість житлового будинку (без прибудови під літерою «а»), що припадає на 1/2 ідеальної частини становить 248 691 (497 382 грн х 1/2 = 248 691) гривень. 12 лютого 2025 року на виконання ухвали суду від 18.04.2023 надійшов висновок додаткової експертизи № 02/01-с судового експерта ОСОБА_7 , складений 02 січня 2025 року, про можливі варіанти поділу житлового будинку літера «А-1», що розташований за адресою: АДРЕСА_1 з облаштуванням двох ізольованих кімнат з окремими входами за умови виключення із поділу прибудови від літерою «а». Згідно цього висновку (складеного 02 січня 2025 року) встановлено, що технічно можливо здійснити розподіл житлового будинку без прибудови під літ. «а», що розташований за адресою: АДРЕСА_1 між сторонами у справі шляхом перепланування/переобладнання частини приміщень. Тоді на 1/2 ідеальної частини припадає 36,95 кв.м. загальної площі у житловому будинку (73,9 х 1/2 = 36,95). За висновком експерта розподіл матиме наступний вигляд: першому співвласнику 1/2 частини пропонується виділити наступні приміщення: приміщення холу літ. 4 пл. 9,7 кв.м; приміщення вітальні літ. 5 пл. 15,5 кв.м.; приміщення житлової кімнати літ. 6 пл. 10,6 кв.м. Загальна площа приміщень, які пропонуються першому співвласнику становить 35,8 кв.м. (9,7 + 15,5 +10,6 = 35,8 кв.м), що буде становити 48,44 частки (35,8/73,9 х 100 = 48,44%), що є меншим за ідеальну частку на 1,56 %. Другому співвласнику 1/2 частини пропонується виділити наступні приміщення: приміщення коридору 1 пл. 3,4 кв.м; приміщення санвузла 2 пл. 4,1 кв.м; приміщення кухні 3 пл. 14,3 кв.м; приміщення житлової кімнати літ. 7 пл. 8,3 кв.м. приміщення житлової кімнати літ. 8 пл. 8,0 кв.м. Загальна площа приміщень, які пропонуються другому співвласнику становить 38,1 кв.м (3,4 + 4,1 + 14,3 + 8,3 + 8,0 = 38,1 кв.м), що буде становити 51,56 частки (35,8/73,9х 100 = 48,44%), що є більшим за ідеальну частку на 1,56 %. Оскільки вартість житлового будинку (без прибудови під літерою «а») складає 497 382 грн., то 1 % від вартості будинку складе 4973,82 грн, отже розрахунок у грошовому виразі тієї частки, що є більшою за ідеальну на 1,56 % складе 7 759 гривень 16 копійок (4973,82x1,56%= 7 759,16 гривень). Відповідач ОСОБА_2 обирає варіант розподілу по додатковій експертизі, висновок по якій складено 02 січня 2025 року, та погоджується на виділення йому приміщень, як другому співвласнику площею 38,1 кв.м, що буде становити 51,56 частки житлового будинку. Оскільки переважна частина грошових коштів на погашення довгострокової позики від 01.04.2013 № 2265, яка отримана відповідачем в обласному фонді підтримки індивідуального житлового будівництва на селі на будівництво цього будинку, що є предметом поділу у цій справі, сплачена позикодавцю саме відповідачем після розірвання шлюбу та під час розгляду цієї справи в суді, просить суд не зобов`язувати відповідача вносити 7 759 грн 16 коп різниці між ідеальними частками подружжя на депозитний рахунок судової адміністрації. Після винесення судового рішення у справі відшкодування цих коштів буде взаємно узгоджено сторонами в добровільному порядку під час виконання рішення суду.

18 вересня 2025 року представник позивачки адвокат Бельський І.В. подав на зазначену заяву заперечення, у яких зазначає, що спірний будинок є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (сторін у справі), а тому відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу такого майна дружини та чоловіка їх частки є рівними, та будь-якої приватної власності на частину будинку, окремо приміщення, в даному випадку в жодної сторони бути не може. З позивачкою проживають двоє дітей сторін різної статі, в тому числі неповнолітня дочка. Різної статті діти потребують окремих кімнат. У разі визнання за відповідачем права власності, крім інших, ще й на приміщення 7, значно збільшиться його частка, що грубо порушить право дітей на окреме приміщення. Самий ідеальний варіант поділу спірного будинку викладений стороною позивача у заяві про уточнення позовних вимог від 19 травня 2025 року, тобто позивачці приміщення 4, 5, 6, 7, а відповідачу решта приміщень у будинку. Просить врахувати, що у приміщеннях, які пропонують виділити позивачці відсутні газифікація, водопостачання та санвузол, тобто вони не відповідають побутовим та санітарним нормам.

Представник позивачки ОСОБА_9 у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, викладені в уточненій заяві, та пояснив, що найбільш доцільним буде поділ житлового будинку, згідно з яким позивачці належить виділити приміщення 4, 5, 6, 7, а відповідачу решта приміщень у будинку, тобто для позивачки виділити приміщення по другому варіанту розподілу, що зазначений у висновку первинної експертизи, як першому співвласнику.

Представник відповідача ОСОБА_6 у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково і не заперечила щодо поділу житлового будинку, збудованого спільно сторонами у шлюбі, за винятком прибудови під літ. «а», вона ж приміщення 9 паливна, яку відповідач збудував самостійно вже після розірвання шлюбу за власні кошти, що заробляв у Польщі на заробітках. Представник відповідача ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснила, що сторони однією сім`єю після розірвання шлюбу не проживали, жили в одному будинку, однак не як сім`я, і відповідач самостійно за власні кошти здійснив добудову до будинку, яка на цей час не містить комунікацій, цю добудову він планував собі використовувати як паливну. Оскільки добудову відповідач збудував не у період шлюбі, не під час спільного проживання однією сім`єю, та збудував її за власні кошти, тому вона є його власністю і поділу не підлягає. Щодо дітей сторін, що син сторін вже повнолітній, а дочка, хоча й неповнолітня, однак на цей час не проживає у будинку, оскільки навчається в іншому місті на державному замовленні, а тому підстав для збільшення частки позивачки у спільному майні немає.

Заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши обставини справи та дослідивши докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належить задовольнити частково, зважаючи на таке.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 3 ст. 368 ЦК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, що звільняє кожного з подружжя від обов`язку доводити право спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки за законом воно вважається таким, що належить подружжю. Будь-хто з подружжя може довести, що майно було придбане ним (нею) до шлюбу або під час шлюбу, але за його особисті кошти, і таким чином спростувати цю презумпцію.

Суд встановив, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 22 жовтня 2005 року Залізницькою сільською радою Любешівського району Волинської області було зареєстровано шлюб.

Рішенням Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 31 серпня 2017 року, яке набрало законної сили 12 вересня 2017 року, шлюб між сторонами розірвано.

Від шлюбу у сторін є двоє дітей: повнолітній син ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та неповнолітня дочка ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На належній відповідачу ОСОБА_2 земельній ділянці, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 і що була згідно з договором дарування від 24 жовтня 2011 року подарована останньому його матір`ю ОСОБА_5 , як і житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами (сарай, колодязь питний) згідно з договором дарування від 06 квітня 2011 року, який в подальшому знесено, сторони побудували новий житловий будинок.

Знесення старого житлового будинку, що був згідно з договором дарування від 06 квітня 2011 року подарований відповідачу його матір`ю ОСОБА_5 підтверджується довідкою ТОВ «Бюро інвентаризації Ковель» № 11/165 від 12 листопада 2018 року.

Дозвіл на будівництво нового житлового будинку та господарських будівель за адресою: АДРЕСА_1 , був наданий відповідачу ОСОБА_2 . Видертською сільською радою відповідно до рішення сільської ради № 13/8 від 26 жовтня 2011 року, будівельний паспорт виданий 19 січня 2012 року.

З Декларації про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта (Нове будівництво індивідуального житлового будинку в АДРЕСА_1 , що зареєстрована управлінням ДАБІ у Волинській області 06.12.2018 № ВЛ 92, вбачається, що будинок введено в експлуатацію 06 грудня 2018 року, характеристики будинку: один поверх, загальна площа 85,4 кв.м., житлова 42,4 кв.м., чотири кімнати, зовнішні стіни газосилікатні блоки, лицювальна цегла; перелік інженерного обладнання: холодне водопостачання, водовідведення, вид індивідуальних опалювальних установок газовий котел з закритою камерою згоряння

Відповідно до рішення виконавчого комітету Камінь-Каширської міської ради № 1 від 12 січня 2021 року новозбудованому будинку присвоєно адресу: АДРЕСА_1 .

На будівництво зазначеного будинку відповідачем ОСОБА_2 було отримано позику у розмірі 50 000 грн відповідно до договору № 2265 від 01 квітня 2013 року про надання позики на будівництво (добудову, реконструкцію) житлового будинку та облаштування інженерних мереж (кошти Фонду), укладеного між ним та Обласним фондом підтримки індивідуального житлового будівництва на селі. Ці обставини сторонами не заперечуються.

Станом на час розгляду справи позику погашено, що підтверджується копією акта від 23.06.2025 про повне виконання позичальником фінансових зобов`язань за договором позики.

Право власності на новозбудований будинок, як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, було зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 12 січня 2021 року.

Тобто, державна реєстрація права власності на спірний житловий будинок була здійснена за відповідачем після розірвання шлюбу з позивачкою.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна чи майнових прав, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті чи оформлені (постанова Верховного Суду від 05 січня 2024 року у справі № 755/12204/18).

Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва, а якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, - з моменту прийняття його до експлуатації, а в разі, коли право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, - з моменту державної реєстрації.

Згідно із частиною третьою статті 331 ЦК України до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації та з моменту державної реєстрації права власності на нього. До цього, не будучи житловим будинком з юридичної точки зору, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, а отже є майном, яке за умов, передбачених законом, може належати на праві спільної сумісної власності подружжю та може бути предметом поділу між подружжям.

Аналогічні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 27 травня 2015 року в справі № 6-159цс15, від 18 листопада 2015 року в справі № 6-388цс15, постановах Верховного Суду від 03 грудня 2018 року в справі № 525/511/16, від 20 лютого 2020 року в справі № 496/6067/15.

Державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає (постанова Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 363/4852/17).

Відповідно до витягу № 443104539 від 11.09.2025 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна та технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок, що виготовлено станом на 22 листопада 2018 року, за адресою: АДРЕСА_1 , розташований житловий будинок літ. «А-1», 2018 року побудови, прибудова літ. «а», 2018 року побудови; житловий будинок складається з таких приміщень: 1 коридор загальною площею 3,4 кв.м., така ж і допоміжна площа, 2 санвузол 4,1 кв.м. (загальна і допоміжна площа), 3 кухня 14,3 кв.м. (загальна і допоміжна площа), 4 хол 9,7 кв.м. (загальна і допоміжна площа), 5 вітальня 15,5 кв.м. (загальна і житлова площа), 6 кімната 10,6 кв.м. (загальна і допоміжна площа), 7 кімната 8,3 кв.м. (загальна і допоміжна площа), 8 кімната 8,0 кв.м. (загальна і допоміжна площа), 9 паливна 11,5 кв.м. (загальна і допоміжна площа) прибудова літ. «а» (є електрика, опалення, відсутнє водовідведення, каналізація), разом по будівлі: загальна площа 85,4 кв.м., житлова 42,4 кв.м., допоміжна 43 кв.м.

Представник відповідача ОСОБА_6 у судовому засіданні визнала ту обставину, що спірний житловий будинок є спільною сумісною власністю подружжя, за винятком здійсненої після розірвання шлюбу самостійно відповідачем і за власні кошти останнього до цього будинку добудови - прибудови під літ. «а», тобто приміщення 9 - паливної.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Таким чином, відповідач визнав ту обставину, що житловий будинок, за винятком добудови (прибудови), є спільним сумісним майном подружжя і підлягає поділу.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_12 в обґрунтування доводів про належність спірної прибудови до житлового будинку посилаються на те, що така прибудова була збудована у липні 2017 року, її збудовано із спільно придбаних сторонами будівельних матеріалів, що залишилися від будівництва житлового будинку, а також і на те, що після розірвання шлюбу сторони продовжували проживати однією сім`єю.

Як вбачається з вищезазначеного технічного паспорта прибудову літ. «а» збудовано у 2018 році.

З будівельного паспорта на спірний житловий будинок, виданого 19 січня 2012 року, що визначає комплекс містобудівних та архітектурних вимог до розміщення і будівництва індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку не вище двох поверхів (без урахування мансардного поверху) з площею до 300 квадратних метрів, господарських будівель і споруд, гаражів, елементів інженерного захисту, благоустрою та озеленення земельної ділянки, вбачається, що ним не передбачено будівництво прибудови до житлового будинку, тобто приміщення 9 паливної (прибудова під літ. «а»).

Разом з тим, згідно з вищезазначеною декларацією про готовність до експлуатації об`єкта, будинок загальною площею 85,4 кв.м., житловою 42,4 кв.м. (тобто включно з прибудовою, про що свідчить і вказаний технічний паспорт) введено в експлуатацію 06 грудня 2018 року.

Та обставина, що прибудова була добудована до житлового будинку після розірвання сторонами шлюбу та у 2018 році у судовому засіданні підтвердив свідок ОСОБА_8 який пояснив, що допомагав ОСОБА_2 , який є племінником його тітки, приблизно у 2018 році, вже після розлучення сторін, у будівництві прибудови, працював два дні, кошти за роботу не брав, а поїсти, коли він працював, приносила їм мати відповідача. Пісок і блоки для будівництва прибудови ОСОБА_2 привозив сам. Також свідок пояснив, що брав участь у будівництві житлового будинку, яке було розпочато ще під час шлюбу сторін, допомагав заливати фундамент, а також робити дах.

Підстав вважати пояснення зазначеного свідка неправдивим у суду відсутні, та, крім того, вони позивачкою не спростовані жодними доказами.

З пояснень свідка ОСОБА_5 вбачається, що вона своєму синові ОСОБА_2 подарувала земельну ділянку та житловий будинок, який успадкувала. Під час шлюбу сторони на зазначеній земельній ділянці розпочали будівництво нового житлового будинку, у якому позивачка почала жити через два роки після розлучення, а саме у кінці 2019 року. Станом на 2017 рік новий будинок був збудований, однак у ньому не було ще дверей, ремонту, тобто він не був ще придатний для проживання. Син їздив на заробітки, заробляв гроші, спочатку надсилав кошти позивачці, однак у будинку остання ремонти не робила, а тому син перестав кошти надсилати, і згодом надсилав гроші лише для утримання дітей. Внутрішні роботи у будинку син робив сам після розлучення. Прибудову до будинку син будував у 2018 році за власні кошти, зароблені на заробітках, у будівництві йому допомагали родичі, односельчани. У 2020 році син зніс стару хату, після чого позивачка звернулася у суд про розподіл нового житлового будинку.

Зазначені пояснення свідка ОСОБА_5 в частині дарування земельної ділянки, житлового будинку, що був знесений, а також у частині року будівництва прибудови підтверджуються іншими дослідженими судом доказами, зокрема, договорами дарування, показаннями свідка ОСОБА_8 , відомостями у технічному паспорті на новозбудований житловий будинок, а у частині джерела коштів на будівництво спірного будинку, прибудови і поясненнями самої позивачки у позовній заяві, згідно з яким відповідач, як і вона, також їздив на заробітки за кордон.

Статтею 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Згідно з ч. 1 ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Таким чином, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Згідно з ч. 2 ст. 74 СК України, на майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) зазначається, що згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.

У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15 (провадження № 14-130цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України), і підсумувала, що майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Отже, під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, суд має установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок їхньої спільної праці.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні подружжю у наведеному визначенні. Таким чином, предметом доказування у справах про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.

Критеріями, за якими майну може бути надано статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, відповідно до якої йому може бути надано правовий статус спільної власності подружжя.

З урахуванням зазначеного, вирішуючи спір про поділ майна, необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).

Зазначена права позиція наведена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 388/1430/21, провадження № 61-11340 св 22 від 26 квітня 2023 року.

Статтями 12, 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Змагальність сторін є одним із основних принципів цивільного судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.

Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Як на доказ факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, позивачка та її представник посилаються на довідки за підписом старости Видертського старостинського округу Павляшик Л. № 468, 469 від 11.03.2021, і на інформацію у погосподарських книгах.

У довідці № 469 від 11 березня 2021 року за підписом старости Видертського старостинського округу Павляшик Л. зазначається, що цю довідку видано ОСОБА_1 про те, що склад її сімї такий: син ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дочка: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , колишній чоловік ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

У довідці № 468 від 11 березня 2021 року за підписом старости Видертського старостинського округу Павляшик Л. зазначається, що колишнє подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровані та спільно проживають у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , однією сім`єю, ведуть спільне господарство, спільно користуються присадибною земельною ділянкою, спільно виховують двоє дітей: сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дочку: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; підстава для видачі довідки: будинкова книга, погосподарська книга сільської ради.

Згідно з пунктами 5 -13 Розділу 1 Інструкції з ведення погосподарського обліку в сільських, селищних та міських радах, що затверджена наказом Державної служби статистики України 11.04.2016 № 56 (у редакції, чинній на момент видачі зазначених довідок), погосподарський облік у місцевих радах ведуть по кожному населеному пункту окремо за такими формами первинної облікової документації: форма № 1 «Облікова картка об`єкта погосподарського обліку» - передбачена для ведення погосподарського обліку в місцевих радах, на території яких розташовані сільські населені пункти; форма № 3 «Список осіб, яким надані земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства із земель міських поселень» - передбачена для обліку в міських, а також селищних радах у частині міських поселень. Форми погосподарського обліку заповнюють один раз. Надалі інформацію, що занесена до них, оновлюють, уточнюють, доповнюють у порядку й у строки, встановлені цією Інструкцією. Основними інформаційними джерелами погосподарського обліку є: будь-які документальні свідчення щодо об`єкта погосподарського обліку: паспорти, свідоцтва, земельно-кадастрова документація, правовстановлюючі документи, рішення органів виконавчої влади й органів самоврядування будь-якого рівня, письмові заяви громадян тощо; усні повідомлення, заяви громадян; наочна інформація, отримана під час суцільних обходів і перевірок. Суцільні обходи об`єктів погосподарського обліку й опитування населення проводять кожного року в період з 01 до 18 січня. До опитування залучають особу, що відповідає за об`єкт погосподарського обліку, або за її відсутності - повнолітню особу, яка має безпосереднє відношення до об`єкта і спроможна надати достовірну інформацію про нього. У місцевій раді призначають уповноважену особу (осіб) органу місцевого самоврядування (старосту або іншу уповноважену особу (осіб)), яка (які) відповідає(ють) за ведення погосподарського обліку в кожному населеному пункті (далі - уповноважена особа). Перед початком обходу, щоб не пропустити окремі житлові будинки та дрібні населені пункти, перевіряють список усіх сільських населених пунктів, які розташовані на території місцевої ради. При цьому звертають увагу на те, щоб до списків були включені всі дрібні населені пункти та окремо розташовані житлові будинки: хутори, будинки для персоналу лісового господарства, залізничні станції, роз`їзди тощо. Крім того, до списку включають будинки, віднесені до відомчого житлового фонду, будинки і гуртожитки підприємств, установ, організацій, їх підсобних господарств. Форми погосподарського обліку заповнюють відповідно до положень цієї Інструкції. Усі записи робляться чітко, внесені зміни й уточнення обґрунтовують, завіряють підписом особи, що відповідає за об`єкт погосподарського обліку, та уповноваженої особи, що здійснювала запис, а там, де це передбачено, - також підписом члена особистого селянського господарства. Поряд зі своїм підписом уповноважена особа проставляє свої прізвище та ініціали.

З копії облікової картки об`єкта погосподарського обліку на 2021-2025 роки вбачається, що за номером об`єкта погосподарського обліку 0531 значиться домогосподарство, головою якого є ОСОБА_2 , в домогосподарстві також проживають: ОСОБА_1 , вказується як колишня дружина, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вказуються відповідно як син та дочка.

Щодо житлового будинку, то у цій картці об`єкта погосподарського обліку на 2021-2025 роки зазначається, що станом на дату останнього відвідування 1 січня 2021 року по об`єкту погосподарського обліку № 0531 значиться житловий будинок 1948 року побудови, загальна площа 60 кв.м., житлова 27 кв.м.

Такі зазначені дані у картці об`єкта погосподарського обліку на 2021-2025 роки не узгоджуються із наданими позивачкою та її представником, представником відповідача іншими документами щодо спірного житлового будинку, а саме, з будівельним паспортом, декларацією про готовність до експлуатації об`єкта, технічним паспортом на житловий будинок, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.01.2021.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_13 пояснила, що з ОСОБА_1 перебуває у дружніх стосунках, працювали у сільській раді, вона секретарем, а позивачка директором Будинку культури, і довідки вона (свідок) видала на її ( ОСОБА_1 ) прохання, взявши до уваги дані погосподарського обліку, згідно з якими у зазначеному господарстві зареєстровані ОСОБА_1 , колишній чоловік останньої та їхні діти. Про подальше спільне проживання ОСОБА_1 з колишнім чоловіком після розірвання шлюбу їй відомо лише зі слів самої позивачки, яка розповідала їй про свої сімейні проблеми. Домогосподарство сторін у 2021 році вона не відвідувала, про здійснення обходу, зокрема, цього господарства, їй нічого не відомо, а детальні відомості по цьому господарству належить дивитися у погосподарській книзі.

Зазначені показання свідка ОСОБА_13 , як і наведена нею у вказаних вище довідках інформація, не є достатнім, достовірним та належним доказом на підтвердження факту проживання позивачки після розірвання шлюбу однією сім`єю з відповідачем, адже такі обставини свідку відомі, як було зазначено у судовому засіданні, зі слів самої позивачки, а у картці об`єкта погосподарського обліку (погосподарській книзі, на яку посилається свідок) відомості про ведення колишнім подружжям спільного господарства відсутні, а відомості про житловий будинок не відповідають дійсності (є не актуальними).

Крім того, відповідно до п. 1, 2 зазначеної Інструкції погосподарський облік, як вид первинного обліку, передбачений для накопичення і систематизації відомостей, які збирають сільські, селищні, міські ради територіальних громад (об`єднаних територіальних громад) (далі - місцеві ради) по кожному з розташованих на їхній території сільських населених пунктів і які є необхідними для проведення державних статистичних спостережень. Погосподарський облік ведуть з урахуванням норм чинного законодавства з питань захисту персональних даних. Цей облік не передбачає реєстраційних дій і не несе жодних правових наслідків для об`єктів, відносно яких він здійснюється.

Достовірних, достатніх та належних доказів, які б підтверджували ту обставину, що після розірвання шлюбу сторони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільний побут, мали спільний бюджет, між ними були взаємні права та обов`язків, притаманні подружжю. Позивачка та її представник суду не надали.

Проживання сторін в одному житлі та здійснення відповідачем банківських переказів на рахунок позивачки, з урахуванням у тому числі і обов`язку відповідача утримувати своїх дітей, не може бути достатнім та належним доказом на підтвердження проживання сторін однією сім`єю після розірвання шлюбу.

Доказів того, що будівництво прибудови було здійснено у 2017 році у період шлюбу та з матеріалів, які залишилися від будівництва житлового будинку, позивачкою суду не надано.

З огляду на вищезазначене, у суду відсутні підстави вважати прибудову до спірного житлового будинку спільним сумісним майном сторін.

За загальним правилом власник самостійно користується, володіє та розпоряджається своїм майном.

При цьому володіння та розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості.

Статтею 355 ЦК України встановлено, що майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Згідно з частиною першою статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до частини четвертої статті 355 та частини першої статті 356 ЦК України спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Зі змісту вказаних статей випливає, що право кожного із співвласників пов`язується із часткою у праві спільної власності і кожен із співвласників є власником не певної частини майна, а всього спільного майна у цілому.

Згідно зі статтею 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Аналіз статті 361 ЦК України дозволяє зробити висновок, що об`єктом розпорядження співвласника є частка у праві спільної часткової власності, а не частка у майні. Тобто право самостійного розпорядження часткою у праві власності, не є тотожним розпорядженню частиною майна. Частка в праві спільної часткової власності, що належить кожному зі співвласників, виступає не як частина речі й не як право на частину речі, а як частина права на всю річ як єдине ціле. Тобто право спільної часткової власності поширюється на все спільне майно, а частка в праві спільної часткової власності не стосується частки майна.

Частиною третьою статті 358 ЦК України встановлено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Поділ нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо поділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо).

У тих випадках, коли в результаті поділу співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року у справі № 6-12цс13.

При цьому, вирішуючи питання поділу спільного майна або виділення частки з нього, суди повинні пам`ятати, що визначальним для цього є не усталений співвласниками порядок користування будинком, а розмір їх часток та технічна можливість поділу будинку відповідно до цих часток.

Відповідно до правової позиції, наведеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 квітня 2025 року у справі № 357/3145/20, провадження № 14-36цс25, слід пам`ятати, що згідно з частинами четвертою та п`ятою статті 357 ЦК України співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. Поліпшення спільного майна, які можна відокремити, є власністю того з співвласників, який їх зробив, якщо інше не встановлено домовленістю співвласників.

Отже, добудови, прибудови або будь-які поліпшення житлового будинку, які зробив один із його співвласників без згоди іншого (інших), не можуть впливати на розмір часток співвласників при поділі цього будинку, а відтак і їх вартість, проте, якщо це технічно можливо, залишаються у володінні того, хто їх збудував.

Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи № 02/01-с від 02 січня 2025 року, поділ житлового будинку без врахування здійсненої відповідачем прибудови літ. «а» (приміщення 9 паливна) є технічно можливим.

У цьому висновку зазначається, що проведення реального поділу житлового будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1 , з облаштуванням двох ізольованих квартир з окремими входами за умови виключення із поділу прибудови під літ. «а», виходячи із рівності часток 1/2 та 1/2 здійснити технічно можливо, шляхом перепланування/переобладнання частини приміщень (тоді на 1/2 ідеальної частини припадає 36,95 кв.м. загальної площі у житловому будинку (розрахунок 73,9х1,2 = 36,95) за наступним варіантом: першому співвласнику 1/2 частини пропонуються такі приміщення (див. синій колір, схема №1 в дослідницькій частині висновку): приміщення холу літ. 4 пл. 9,7 кв.м; приміщення вітальні літ. 5 пл. 15,5 кв.м; приміщення житлової кімнати літ. 6 пл. 10,6 кв.м., загальна площа приміщень, які пропонуються даній стороні, становить становить 35,8 кв.м. (розрахунок: 9,7+15,5+10,6=35,8кв.м.), що буде становити (реальна частка) 48,44% частки (розрахунок 35,8/73,9х100 = 48,44%) та є меншим за ідеальну частку на 1,56% (розрахунок 1/2 = 50% - 48,44% = 1,56%); другому співвласнику 1/2 частини пропонуються такі приміщення (див. жовтий колір, схема№1): приміщення коридору літ. 1 пл. 3,4 кв.м; приміщення санвузла літ. 2 пл. 4,1 кв.м; приміщення кухні літ. 3 пл. 14,3 кв.м; приміщення житлової кімнати літ. 7 пл.8,3 кв.м; приміщення житлової кімнати літ. 8 пл. 8,0 кв.м; загальна площа приміщень, які пропонуються даній стороні, становить 38,1кв.м (розрахунок: 3,4+4,1+14,3+8,3+8,0=38,1), що буде становити 48,44% частки (розрахунок 38,1/73,9х100=51,56%) та є більшим за ідеальну частку на 1,56% (розрахунок 1/2 = 50% - 51,56%= - 1,56%).

Для забезпечення ізольованого користування приміщеннями, які пропонуються виділити співвласникам у житловому будинку, згідно з даним варіантом необхідно провести такі ремонтно-будівельні роботи а саме: демонтувати дверні блоки між приміщеннями: під літ. 3 пл. 14,3 кв.м. та приміщенням під літ. 4 пл. 9,7 кв.м.; під літ. 7 пл. 8,3 кв.м. та приміщенням під літ. 5 пл. 15,5 кв.м. з подальшим закладанням дверних прорізів.

Крім цього, при даному варіанті розподілу пропонується: першому співвласнику 1/2 частини: демонтувати дверний блок між приміщеннями: під літ.5-(2) пл. 4,9 кв.м. та приміщенням під літ. 4-(2) пл. 7,0 кв.м.; приміщення під літ. 4 пл. 9,7 кв.м. - переобладнати, розділивши перегородкою на приміщення коридору під літ. 4-(1) пл. 2,7 кв.м. та приміщення кухні під літ. 4-(2) пл. 7,0 кв.м; приміщення під літ. 5 пл. 15,5 кв.м. - переобладнати, розділивши перегородкою на приміщення прихожої під літ. 5-(1) пл. 7,2 кв.м., приміщення санвузла під літ. 5-(2) пл. 4,9 кв.м. та приміщення під літ. 5-(3) пл. 3,4 кв.м., яке в подальшому об`єднати з приміщенням під літ. 6 пл. 10,6 кв.м. - для влаштування житлової кімнати нормованою площею; другому співвласнику 1/2 частини: об`єднати приміщення під літ. 7 пл. 8,3 кв.м. та приміщенням під літ. 8 пл. 8,0 кв.м. - для влаштування житлової кімнати нормованою площею.

Відповідно до висновку будівельно-технічної експертизи № 01/04 від 04 листопада 2022 року ринкова вартість житлового будинку, загальною площею 85,4 кв.м, що знаходяться по АДРЕСА_1 без врахування вартості земельної ділянки, станом на час проведення дослідження, становить 574 742,00 грн. (п`ятсот сімдесят чотири тисячі сімсот сорок дві гривні 00коп.). Вартість житлового будинку під літ. «А-1» станом на час проведення дослідження становить 497 382 грн, прибудови під літ. «а» - 77 360 грн.

Позивачка не надала суду доказів, що прибудову збудовано під час шлюбу та з будівельних матеріалів, що залишилися від спільного будівництва житлового будинку, на що вона посилалася у своїй позовній заяві, і доказів того, що прибудовану збудовано під час проживання з відповідачем однією сім`єю, на що у судовому засіданні посилався її представник, а тому суд дійшов висновку, що поділ житлового будинку належить провести без врахування прибудови під літ. «а» відповідно до зазначеного варіанту судової будівельно-технічної експертизи (додаткової), визнавши за позивачкою право власності та виділивши їй у натурі у житловому будинку приміщення, які пропонуються першому співвласнику, та залишити у власності відповідача та виділити йому у натурі, приміщення, що пропонуються другому співвласнику, а також залишити у власності останнього прибудову літ. «а» (приміщення 9 паливна), яке не є спільною сумісною власністю.

За такого варіанту поділу житлового будинку належить стягнути з позивачки ОСОБА_1 на користь відповідача різницю між ідеальною та реальною частками поділу будинковолодіння у розмірі 7 759 грн 16 коп (вартість житлового будинку (без прибудови під літерою «а») складає 497 382 грн., 1 % від вартості будинку складе 4 973,82 грн, отже розрахунок у грошовому виразі тієї частки, що є більшою за ідеальну на 1,56 % складе 7 759 грн 16 коп (4973,82x1,56%= 7 759,16 гривень).

Щодо колодязя, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , то його доцільно залишити у спільному користуванні сторін.

Згідно з ч. 3 ст. 70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Як на підставу для збільшення розміру частки позивачки у спільному майні представник позивача посилається на ту обставину, що з позивачкою проживає двоє спільних дітей сторін.

Згідно з правовим висновком, наведеним у постанові Верховного Суду від 27 грудня 2019 року у справі № 297/2837/17, провадження № 61-7846св19, проживання дітей з одним із подружжя само собою не є підставою для збільшення частки у майні при його розподілі тому з подружжя, з ким проживають діти.

Крім того, син сторін є повнолітнім, і відомостей про місце його проживання після досягнення повноліття суду не надано, як не надано відомостей щодо неналежного утримання відповідачем його неповнолітньої дочки (недостатнього розміру аліментів для її забезпечення, лікування тощо).

Таким чином, підстав для відступу від засад рівності часток подружжя при поділі майна відповідно до ч. 3 ст. 70 СК України немає.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 10, 12, 13, 76-83, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

Визнати житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , і до складу якого входять такі приміщення: коридор 1 пл. 3,4 кв.м; санвузол 2 пл. 4,1 кв.м; кухня 3 пл. 14,3 кв.м; хол 4 пл. 9,7 кв.м; вітальня 5 пл.15,5 кв.м; житлова кімната 6 пл. 10,6 кв.м., житлова кімната 7 пл. 8,3 кв.м.; житлова кімната 8 пл. 8,0 кв.м, спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , поділити між співвласниками ОСОБА_1 до ОСОБА_2 у натурі відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 02/01-с від 02 січня 2025 року.

Визнати за ОСОБА_1 право власності та виділити їй у натурі у житловому будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , такі приміщення: хол 4 пл. 9,7 кв.м; вітальня 5 пл. 15,5 кв.м; житлова кімната 6 пл. 10,6 кв.м., загальною площею 35, 8 кв.м., що становить 48,44 %.

Залишити у власності ОСОБА_2 та виділити йому у натурі у житловому будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , такі приміщення: коридор 1 пл. 3,4 кв.м; санвузол 2 пл. 4,1 кв.м; кухня 3 пл. 14,3 кв.м; житлова кімната 7 пл. 8,3 кв.м.; житлова кімната 8 пл. 8,0 кв.м, загальною площею 38,1 кв.м., що становить 51,56%.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 різницю між ідеальною та реальною частками поділу будинковолодіння у розмірі 7 759 (сім тисяч сімсот п`ятдесят дев`ять) гривень 16 копійок.

Зобов`язати ОСОБА_1 : демонтувати дверний блок між приміщеннями: під літ. 5-(2) пл. 4,9 кв.м. та приміщенням під літ. 4-(2) пл. 7,0 кв.м.; приміщення під літ. 4 пл. 9,7 кв.м. - переобладнати, розділивши перегородкою на приміщення коридору під літ. 4-(1) пл. 2,7 кв.м. та приміщення кухні під літ. 4-(2) пл. 7,0 кв.м; приміщення під літ. 5 пл. 15,5 кв.м. - переобладнати, розділивши перегородкою на приміщення прихожої під літ. 5-(1) пл. 7,2 кв.м., приміщення санвузла під літ. 5-(2) пл. 4,9 кв.м. та приміщення під літ. 5-(3) пл. 3,4 кв.м., яке в подальшому об`єднати з приміщенням під літ. 6 пл. 10,6 кв.м. - для влаштування житлової кімнати нормованою площею; влаштувати окремий вхід на горище; обладнати автономні інженерні мережі, що включають: водопостачання, водовідведення, газопостачання та електропостачання після отримання технічних умов та розроблення дозвільної документації.

Зобов`язати ОСОБА_2 : об`єднати приміщення під літ. 7 пл. 8,3 кв.м. та приміщенням під літ. 8 пл. 8,0 кв.м. - для влаштування житлової кімнати нормованою площею, влаштувати окремий вхід на горище; обладнати автономні інженерні мережі, що включають: водопостачання, водовідведення, газопостачання та електропостачання в індивідуальному порядку після отримання технічних умов та розроблення дозвільної документації.

Кожен із співвласників повинен користуватися приміщенням горища, яке розташоване над приміщеннями поверхом нижче, що виділяються відповідно у їх користування.

Будівельно-монтажні роботи, які забезпечують ізольоване користування приміщеннями кожній із сторін, співвласниками виконуються спільно.

Будівельно-монтажні роботи, які передбачають втручання в несучі конструкції житлового будинку можливо проводити після розроблення проектно-технічної документації у встановленому порядку.

Залишити у власності ОСОБА_2 прибудову літ «а» (приміщення 9) до житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Колодязь, що розташований за адресою АДРЕСА_1 , залишити у спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

У решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за вебадресою сторінки на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет: https://km.vl.court.gov.ua/sud0304/gromadyanam/csz/.

Головуючий: О.В. Антонюк