Справа № 515/1198/25
Провадження № 2/515/1545/25
Татарбунарський районний суд Одеської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2025 року м. Татарбунари

Татарбунарський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Олійника К. І.,

за участю: секретаря судового засідання Коренчук О. Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Татарбунари Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Татарбунарської міської ради Одеської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Татарбунарського районного суду Одеської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Татарбунарської міської ради Одеської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування

Ухвалою Татарбунарського районного суду від 12 серпня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження. Витребувано від приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного округу Одеської області Монастирліу О. П. (68100, Одеська область, м. Татарбунари, вул. Центральна,33 кв, 2) копію спадкової справи після смерті ОСОБА_2 померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Татарбунари Одеської області та після смерті ОСОБА_3 померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Арциз Одеської області.

Ухвалою Татарбунарського районного суду від 10 вересня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті.

Представник позивача в судове засідання, призначене на 01 жовтня 2025 року надав клопотання про повернення на стадію підготовчого провадження для можливості витребування спадкової справи, посилаючись на те, що судом було витребувано дві копії спадкової справи, а саме: після смерті ОСОБА_2 померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 та після смерті ОСОБА_3 померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , однак до суду надійшла спадкова справа лише після ОСОБА_3 , а як стало відомо з витягу зі спадкового реєстру спадкова справа після ОСОБА_2 була заведена Саратською державною нотаріальною конторою Одеської області.

Вивчивши клопотання представника позивача суж жійшов наступного висновку.

У цивільному процесі аналогії немає, але у процесуальних кодексах можливе повернення до попередньої стадії, де це передбачено нормами кодексу.

Чіткої відповіді на те, чи можливо повернутися зі стадії судового засідання на стадію підготовчого засідання, немає.

Так, відповідно до частини другої статті 189 ЦПК України підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання.

Цивільним процесуальним кодексом України не врегульовано питання щодо повернення суду першої інстанції до стадії підготовчого провадження після його закриття.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 12 січня 2022 року у справі № 234/11607/20 (провадження № 61-15126св21), зроблено висновок, що: «при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Разом з цим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі Жоффре де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року). Верховний Суд дійшов висновку, що згідно з практикою Верховного Суду, викладеною у постановах від 03.10.2019 у справі № 902/271/18, від 16.02.2021 у справі №922/2115/19, в ухвалі від 22.06.2021 у справі № 923/525/20, постанові від 16.12.2021 у справі № 910/7103/21 суди першої інстанції за наявності певних обставин можуть прийняти рішення про повернення до стадії підготовчого провадження після його закриття для вчинення тих чи інших процесуальних дій, які можуть бути реалізовані лише на стадії підготовчого провадження.

За вказаних обставин, враховуючи актуальну практику Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, суд, за наявності певних обставин суд може прийняти рішення про повернення до стадії підготовчого провадження після його закриття, але лише для вирішення тих питань, які можливо вирішувати на стадії підготовчого провадження.

Враховуючи, що питання щодо витребування доказів вирішується на стадії підготовного провадження, суд вважає за доцільне та необхідне повернутися на стадію підготовчого провадження.

Як вбачається з інформаційної довідки зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 01 жовтня 2025 року за № 82737203 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 заведена спадкова справа за № 347/2017 у Саратській районній державній нотаріальній контори Одеської області.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За нормою ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 3 ст. 84 ЦПК учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує відповідні докази.

Згідно ч. 6 ст. 84 ЦПК України будь-яка особа у якої знаходиться доказ повинна видати його на вимогу суду.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно п. 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом.

Частиною 1 статті 2-1 Закону України «Про нотаріат» визначено, що державне регулювання нотаріальної діяльності полягає у встановленні умов допуску громадян до здійснення нотаріальної діяльності, порядку зупинення і припинення приватної нотаріальної діяльності, анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю; здійсненні контролю за організацією нотаріату, проведенням перевірок організації нотаріальної діяльності нотаріусів, дотримання ними порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил нотаріального діловодства; визначенні органів та осіб, які вчиняють нотаріальні дії, здійснюють контроль за організацією нотаріату, проводять перевірки організації нотаріальної діяльності нотаріусів, дотримання ними порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил нотаріального діловодства; визначенні ставок державного мита, яке справляється державними нотаріусами; встановленні переліку додаткових послуг правового і технічного характеру, які не пов`язані із вчинюваними нотаріальними діями, та встановленні розмірів плати за їх надання державними нотаріусами; встановленні правил професійної етики нотаріусів.

Згідно частини 1 статті 39 Закону України «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється цим Законом та іншими актами законодавства України.

На виконання зазначених норм Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (зі змінами) затверджено «Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» (далі Порядок).

При цьому, пунктом 1.2 Глави 10 Порядку визначено, що при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна.

Відповідно до пункту 2.1 Глави 10 Порядку спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів.

Також, згідно Глави 10 Порядку нотаріусом при заведенні спадкової справи та підготовці до видачі свідоцтва про право на спадщину здійснюється ряд інших перевірок, зокрема щодо кола спадкоємців, складу спадщини, тощо. Відомості про результати зазначених перевірок містяться в спадковій справі.

Частиною 1 статті 8 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріальна таємниця - сукупність відомостей, отриманих під час вчинення нотаріальної дії або звернення до нотаріуса заінтересованої особи, в тому числі про особу, її майно, особисті майнові та немайнові права і обов`язки тощо.

Відповідно до частини 2статті 8 Закону України «Про нотаріат» нотаріус та особи, зазначені у статті 1 цього Закону, а також помічник нотаріуса зобов`язані зберігати нотаріальну таємницю, навіть якщо їх діяльність обмежується наданням правової допомоги чи ознайомленням з документами і нотаріальна дія або дія, яка прирівнюється до нотаріальної, не вчинялась.

З наведеного вбачається, що відомості, які містяться в спадковій справі містять нотаріальну таємницю, що унеможливлює отримання спадкової справи безпосередньо позивачем.

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням предмету спору в цій справі та заявлених позовних вимог, а також приймаючи до уваги те, що нормативно-правовими актами у сфері нотаріату не передбачена можливість самостійного отримання заявником матеріалів спадкової справи, а так же те, що представник позивача звертався до нотаріуса з питання про отримання інформації, на що отримав відмову, та те, що заявлені до витребування докази безпосередньо стосуються предмета спору в цій справі, з метою повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, підтвердження та встановлення усіх обставин по справі, суд вважає, що клопотання представника позивача, адвоката Давиденко К. В. про витребування доказів підлягає задоволенню.

Враховуючи неявку учасників справи, суд, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснював.

Керуючись ст.ст. 84 189-200, 247, 353 ЦПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання представника ОСОБА_1 , адвоката Давиденка Костянтина Вікторовича, про повернення справи до стадії підготовчого провадження та витребування доказів задовольнити.

Провести повторне підготовче провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Татарбунарської міської ради Одеської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування.

Призначити підготовче засідання в приміщенні Татарбунарського районного суду Одеської області (68100, Одеська область, м. Татарбунари, вул. Героїв України, будинок 2) на 22 жовтня 2025 року об 14:30 год.

Повідомити сторони про час та місце розгляду справи.

Витребувати від Саратської державної нотаріальної контори Одеської області (68200, Одеська область, селище Сарата, вул. Захисників України, 2) копію спадкової справи після смерті ОСОБА_2 померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Документи, що витребовуються слід направити Татарбунарському районному суду Одеської області у паперовому або електронному вигляді.

Копію ухвали направити сторонам по справі для відома та до Саратської державної нотаріальної контори Одеської області для виконання протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали суду.

Зобов`язати Саратську державну нотаріальну контору Одеської області у разі неможливості подати витребувану спадкову справу, письмово повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня отримання цієї ухвали.

Роз`яснити, що у разі неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, а також за неподання таких доказів з причин, визнаних судом неповажними, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, передбачені ЦПК України.

У разі неподання доказу з неповажних причин або неповідомлення про неможливість подання доказів, судом можуть бути застосовані наслідки, передбачені частиною десятою статті 84 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя К. І. Олійник