ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2025 року

м. Київ

справа № 359/2996/23

провадження № 61-17037св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - Товариство з обмеженою відповідальністю «Краснол-Буд»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє його представник - адвокат Куксюк Андрій Леонтійович, на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 травня 2024 року у складі судді Муранової-Лесів І. В. та постанову Київського апеляційного суду від 02 грудня 2024 року у складі колегії суддів:

Лапчевської О. Ф., Березовенко Р. В., Мостової Г.І.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

30 березня 2023 року ОСОБА_1 звернувся досуду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснол-Буд» (далі - ТОВ «Краснол-Буд»), у якому, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просив:

розірвати укладений 10 листопада 2017 року між ним та ТОВ «Краснол-Буд» Інвестиційний договір № 1-Л;

стягнути з ТОВ «Краснол-Буд» на його користь 2 507 450,35 грн ринкової вартості будівельних матеріалів;

стягнути з ТОВ «Краснол-Буд» на його користь пеню відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» в розмірі 27456581,30 грн;

стягнути з ТОВ «Краснол-Буд» на його користь судові витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги, в розмірі 40 500,00 грн;

стягнути з ТОВ «Краснол-Буд» на його користь судові витрати, пов`язані із проведенням судової товарознавчої експертизи, в розмірі 26 000,00 грн.

В обґрунтування позову посилався на те, що 10 листопада 2017 року між ним («Інвестор») та ТОВ «Краснол-Буд» («Забудовник») було укладено Інвестиційний договір № 1-Л, предметом якого є інвестиційна участь інвестора у будівництві багатоквартирного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці площею 0,21 га, кадастровий номер :06:004:0063, за результатами здійснення якої забудовник передає у власність інвестора об`єкт в порядку і на умовах, визначених цим договором, а саме: житлове приміщення №1, що розташоване на другому поверсі будинку та має загальну проектну площу 63,26 кв.м; житлове приміщення № 2, що розташоване на другому поверсі будинку та має загальну проектну площу 50,73 кв.м; житлове приміщення №3, що розташоване на другому поверсі будинку та має загальну проектну площу 47,89 кв.м; житлове приміщення №5, що розташоване на другому поверсі будинку та має загальну проектну площу 51,83 кв.м; житлове приміщення №6, що розташоване на другому поверсі будинку та має загальну проектну площу 60,90 кв.м.

Умовами договору передбачено, що забудовник зобов`язується побудувати будинок, здати його в експлуатацію та після реєстрації права власності на об`єкт передати його у власність інвестора в строки та у порядку, що встановлюється цим договором, а інвестор, в свою чергу, зобов`язується здійснити інвестування будинку шляхом внесення загального інвестиційного внеску на умовах, в обсягах та в строки, визначених сторонами у цьому договорі та у додатках до нього, а після здачі будинку в експлуатацію - отримати об`єкт у власність в порядку, що встановлений цим договором (пункти 2.2 та 2.3договору).

Відповідно до пункту 4.1 договору загальний інвестиційний внесок становить 1 392 254,43 грн.

Пунктами 4.2 та 4.3 договору передбачено, що загальний інвестиційний внесок може бути внесено інвестором в грошовій формі або у формі передачі забудовнику будівельних матеріалів.

На виконання умов договору 10 листопада 2017 року сторони підписали акт приймання-передачі № 1 про сплату інвестиційного внеску за інвестиційним договором № 1-Л від 10 листопада 2017 року, за яким інвестором передано, а забудовником прийнято будівельні матеріали на загальну суму 1 392 254,43 грн.

Відповідно до пункту 6.2 договору запланований термін прийняття будинку в експлуатацію - 4 квартал 2018 року.

Термін дії договору встановлено сторонами з дати його підписання до 31 грудня 2018 року (пункт 10.4 договору).

Договір може бути розірваний інвестором достроково у випадку відмови забудовника прийняти загальний інвестиційний внесок, невідповідності будівництва встановленим нормам і правилам, порушення строків будівництва та не здачі будинку в експлуатацію (пункт 10.6 договору).

Позивач зазначає, що незважаючи на виконання ним як інвестором своїх зобов`язань за договором, відповідачем не було здійснено добудову багатоквартирного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці площею 0,21 га, кадастровий номер :06:004:0063.

ОСОБА_1 вважає, що таким чином ТОВ «Краснол-Буд» було істотно порушено умови договору, що потягло за собою порушення його прав та інтересів, за захистом яких він вимушений звернутися до суду з цим позовом.

На підставі викладеного, посилаючись на вказані положення договору та приписи статей 22, 651, 653 ЦК України, позивач просив суд розірвати укладений 10 листопада 2017 року між ним та ТОВ «Краснол-Буд» Інвестиційний договір № 1-Л та стягнути з відповідача на його користь 2507450,35 грн ринкової вартості будівельних матеріалів, визначеної у висновку експерта № 283/06-2023 від 07 липня 2023 року.

Також вважає, що у зв`язку з істотним порушенням умов договору він, відповідно до положень частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у межах позовної давності (один рік) має право на отримання з відповідача пені у розмірі 3 % за кожний день прострочення від ринкової вартості будівельних матеріалів, внесених як інвестиційний внесок, що становить 27 456 581, 30 грн (2 507 450,35 грн х 3 % х 365 днів).

У вересні 2023 року ТОВ «Краснол-Буд» звернулося до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 , в якому просив визнати недійсним укладений між сторонами Інвестиційний договір № 1-Л від 10 листопада 2017 року.

В обґрунтування зустрічного позову посилалося на те, що за своєю правовою природою договір є інвестиційними договором, а також на те, що правовідносини та правила формування/підписання/створення інвестиційних договорів/інвестиційної діяльності регламентуються Цивільним кодексом України та Законом України «Про інвестиційну діяльність».

В силу положень статті 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність» в редакції, чинній на момент укладення договору, інвестування та фінансування будівництва об`єктів житлового будівництва з використанням недержавних коштів, залучених від фізичних та юридичних осіб, у тому числі в управління, може здійснюватися виключно через фонди фінансування будівництва, фонди операцій з нерухомістю, інститути спільного інвестування, а також шляхом емісії цільових облігацій підприємств, виконання зобов`язань за якими здійснюється шляхом передачі об`єкта (частини об`єкта) житлового будівництва.

Інші способи фінансування будівництва таких об`єктів визначаються виключно законами.

З урахуванням викладеного вважає, що пряме внесення інвестором вкладу за передавальним актом на підставі договору прямо суперечило законодавству, чинному на момент підписання спірного Договору, що зумовлює його недійсність.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 травня2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Розірвано укладений 10 листопада 2017 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Краснол-Буд» Інвестиційний договір № 1-Л.

Стягнуто з ТОВ «Краснол-Буд» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування заподіяних збитків у зв`язку з істотним порушенням умов інвестиційного договору № 1-Л від 10 листопада 2017 року грошові кошти в сумі 1 392 254,43 грн.

Стягнуто з ТОВ «Краснол-Буд» на користь ОСОБА_1 пеню відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» в сумі 1 300 000 грн.

В задоволенні іншої частини вимог ОСОБА_1 відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ТОВ «Краснол-Буд» про визнання інвестиційного договору недійсним відмовлено.

Стягнуто з ТОВ «Краснол-Буд» судовий збір на користь держави в сумі 14 493,60 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ТОВ «Краснол-Буд» у визначений Інвестиційним договором № 1-Л від 10 листопада 2017 року строк, а також протягом тривалого часу до звернення ОСОБА_1 до суду з цим позовом не виконало своїх зобов`язань за вказаним інвестиційним договором, останній був позбавлений права отримати у власність житлові приміщення, а умовами договору, зокрема пунктом 10.6, передбачено право інвестора розірвати укладений інвестиційний договір у випадку порушення строків будівництва та не здачі будинку в експлуатацію, а тому позов в частині вимог про розірвання договору є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Вирішуючи первісний позов в частині вимог про відшкодування збитків тастягнення пені, суд першої інстанції виходив з того, що реальними збитками є вартість інвестиційного внеску у формі передачі будівельних матеріалів, грошова оцінка якого здійснена сторонами та становить 1 392 254,43 грн, і саме вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування заподіяних збитків.

Також суд дійшов висновку, що оскільки відповідачем істотно порушені умови укладеного договору та ураховуючи положення частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня у розмірі 3 % за кожний день прострочення від вартості роботи (послуги), визначеної сторонами у розмірі вартості інвестиційного внеску. Разом із цим, оскільки пеня за визначений позивачем період часу складає 15 245 186 грн (1 392 254 грн х 3% х 365 днів) значно перевищує розмір встановлених судом заподіяних збитків, суд вважав, що, з урахуванням засад справедливості, добросовісності та розумності, а також положень частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України, розрахований розмір пені слід зменшити до суми, співмірної з розміром фактично заподіяних збитків, та вважав за доцільне стягнути з ТОВ «Краснол-Буд» пеню в розмірі 1 300 000,00 грн.

Вирішуючи вимоги ОСОБА_1 про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 40 500,00 грнта витрат на проведення судової експертизи в сумі 26 000,00 грн,суд виходив із того, щовимоги в цій частині не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не обґрунтовано розмір та не доведено факт понесених витрат на правничу допомогу. Крім того, проаналізувавши та оцінивши висновок експерта, суд вважав, що позивачем не доведено належність наданого доказу, а тому витрати на проведення експертизи не підлягають відшкодуванню.

Відмовляючи у задоволенні вимог зустрічного позову ТОВ «Краснол-Буд» про визнання інвестиційного договору недійсним, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості та безпідставності, вказавши на те, що волевиявлення сторін при його укладенні відповідало їх дійсній волі, сторони погодили усі істотні умови договору.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, ТОВ «Краснол-Буд» та ОСОБА_1 звернулись до суду з апеляційними скаргами.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 02 грудня 2024 року рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 травня 2024 року в частині стягнення з ТОВ «Краснол-Буд» на користь ОСОБА_1 заподіяних збитків та пені скасовано та відмовлено у задоволенні вказаних вимог.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 травня 2024 року в частині вирішення позовних вимог про розірвання укладеного 10 листопада 2017 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Краснол-Буд» Інвестиційного договору № 1-Л та в частині відмови у задоволенні вимог зустрічного позову про визнання недійсним Інвестиційного договору № 1-Л від 10 листопада 2017 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками судупершої інстанції в частині вирішення вимог ОСОБА_1 про розірвання інвестиційного договору, а також в частині відмови у задоволенні вимог за зустрічним позовом ТОВ «Краснол-Буд» про визнання інвестиційного договору недійсним, зазначивши, що такі висновки відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, а передбачених законом підстав для скасування рішення місцевого суду в цій частині при апеляційному розгляді не встановлено.

Відмовляючи у задоволенні вимог за первісним позовом про стягнення збитків та пені, апеляційний суд виходив із того, що належним способом захисту прав позивача є звернення до суду з вимогою проповернення інвестиційного внеску у тій формі, у якій його було здійснено, а саме - будівельними матеріалами.Водночас такі вимоги ОСОБА_1 не заявлялись.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

18 грудня 2024 року ОСОБА_1 в інтересах якого діє представник -адвокат Куксюк А. Л. засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 травня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 грудня 2024 року.

В касаційній скарзі заявник просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення у частині, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 , а саме: стягнути з ТОВ «Краснол Буд» на його користь в рахунок відшкодування заподіяних збитків2 507 450,35 грн та пеню в розмірі 27 456 581,30 грн. Також заявник просить оскаржувані судові рішення в частині вирішення первісних позовних вимог про розірвання інвестиційного договору та в частині відмови у задоволенні зустрічного позову про визнання недійсним інвестиційного договору залишити без змін.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанцій вказані вище судові рішення в оскаржуваній частині ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного дослідження усіх доказів та обставин, що мають значення для справи, та без урахування правових висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

Доводи інших учасників справи

04 лютого 2025 року ТОВ «Краснол Буд» звернулось до Верховного Суду з відзивом, у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін, посилаючись на її законність та обґрунтованість.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 26 грудня 2024 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи.

20 січня 2025 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 17 вересня 2025 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи

Судами встановлено, що 10 листопада 2017 між ОСОБА_1 («Інвестор») та ТОВ «Краснол-Буд» («Забудовник») укладено інвестиційний договір № 1-Л (далі - договір).

Відповідно до пункту 1.1 договору:

Будинок - це багатоквартирний житловий будинок, будівництво якого здійснюється за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці площею 0,21 га, кадастровий номер :06:004:0063, що перебуває у користуванні забудовника на підставі договору оренди земельної ділянки від 30 квітня 2015 року, який посвідчено приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Віденко В. О., реєстровий № 649 та додаткового договору до договору оренди земельної ділянки від 30 квітня 2015 року, реєстровий № 649, що укладений між забудовником та Бориспільською міською радою та посвідчений 25 березня 2016 року приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Віденко В. О., реєстровий № 120 (підпункт 1.1.1);

Об`єкт - це житлове приміщення в будинку, що позначене в проекті, який є додатком № 2 до цього договору, як житлове приміщення № 1, що розташовано на другому поверсі будинку та має загальну проектну площу 63,26 кв.м; житлове приміщення № 2, що розташовано на другому поверсі будинку та має загальну проектну площу 50,73 кв.м; житлове приміщення № 3, що розташовано на другому поверсі будинку та має загальну проектну площу 47,89 кв.м; житлове приміщення № 5, що розташовано на другому поверсі будинку та має загальну проектну площу 51,83 кв.м; житлове приміщення № 6, що розташовано на другому поверсі будинку та має загальну проектну площу 60,90 кв.м (підпункт 1.1.2).

Пунктами 2.1-2.5 договору передбачено, що предметом цього договору є інвестиційна участь інвестора у будівництві будинку, за результатами здійснення якої забудовник передає у власність інвестора об`єкт в порядку і на умовах, визначених цим договором.

За цим договором забудовник зобов`язується побудувати будинок, здати будинок в експлуатацію та після реєстрації права власності на об`єкт передати об`єкт у власність інвестора в строки та у порядку, що встановлюється цим Договором.

Інвестор зобов`язується здійснити інвестування будинку, шляхом внесення загального інвестиційного внеску на умовах, в обсягах та в строки, визначених сторонами у цьому договорі та у додатках до нього, а після здачі будинку в експлуатацію - отримати об`єкт у власність в порядку, що встановлений цим Договором.

Сторони визначили, що на період будівництва інвестору належать майнові права на незавершене будівництво будинку, в розмірі 274,61 кв.м загальної площі.

Сторони визначили, що належним виконанням забудовником своїх зобов`язань за цим договором є передання забудовником у власність інвестора об`єкту у стані, що визначений цим договором. За такої умови визнається, що забудовник виконав у повному обсязі свої зобов`язання за цим договором.

Відповідно до пунктів 4.1.-4.3 договору загальний інвестиційний внесок становить 1 392 254,43 (один мільйон триста дев`яносто дві тисячі двісті п`ятдесят чотири грн 43 коп.).

Загальний інвестиційний внесок може бути внесено інвестором в грошовій формі або у формі передачі забудовнику будівельних матеріалів.

В разі внесення загального інвестиційного внеску у формі передачі будівельних матеріалів, грошова оцінка такого інвестиційного внеску здійснюється сторонами та вказується у акті приймання-передачі загального інвестиційного внеску.

Відповідно до підпункту 5.1.1 пункту 5.1 договору забудовник має право вимагати від інвестора належного виконання своїх зобов`язань за цим договором.

Відповідно до підпунктів 5.2.1, 5.2.3, 5.2.4 пункту 5.2 договору забудовник зобов`язаний: забезпечити шляхом належного виконання взятих на себе зобов`язань будівництво будинку з додержанням будівельних норм, стандартів і правил та здати його в експлуатацію; передати об`єкт у власність інвестора на підставі цього договору як взаєморозрахунок за загальний інвестиційний внесок; своєчасно попереджати інвестора про наявність обставин, що загрожують якості та строкам будівництва.

За змістом підпунктів 5.3.1, 5.3.2 пункту 5.3 договору інвестор має право: вимагати від забудовника належного виконання своїх зобов`язань за цим договором; отримати об`єкт у приватну власність в рахунок свого загального інвестиційного внеску.

За змістом підпунктів 5.4.1, 5.4.2 пункту 5.4 договору інвестор зобов`язаний: сплатити свій загальний інвестиційний внесок в повному обсязі; інформувати забудовника про продаж своїх майнових прав на незавершений будівництвом об`єкт.

3апланований термін прийняття будинку в експлуатацію - 4 квартал 2018 року.

Згідно з пунктом 7.1 договору за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства України.

Відповідно до пункту 10.4 договору термін дії договору встановлюється з дати його підписання до 31 грудня 2018 року, але в будь-якому випадку до повного виконання зобов`язань сторонами.

Договір може бути розірваний інвестором достроково у випадку відмови забудовника прийняти загальний інвестиційний внесок, невідповідності будівництва встановленим нормам і правилам, порушення строків будівництва та не здачі будинку в експлуатацію (пункт 10.6).

Згідно з підписаним 10 листопада 2017 року актом приймання-передачі № 1 про сплату інвестиційного внеску за Інвестиційним договором № 1-Л від 10 листопада 2017 року (додаток № 1 до Договору) ОСОБА_1 (Інвестор) передано, а ТОВ «Краснол-Буд» (Забудовник) прийнято будівельні матеріали відповідно до наведеного переліку на загальну суму 1 392 254,43 грн (пункт 1).

У пункті 2 вказаного документа зазначено, що матеріали, що перераховані в пункту 1 цього акту, передані у відмінному стані, придатні до використання за призначенням, без дефектів та недоліків.

Незважаючи на виконання інвестором своїх зобов`язань за договором, відповідачем на час звернення ОСОБА_1 із цим позовом не було здійснено добудову багатоквартирного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці площею 0,21 га, кадастровий номер :06:004:0063.

05 жовтня 2023 року ТОВ «Краснол-Буд» направило на адресу ОСОБА_1 лист, у якому повідомило, що для мирного врегулювання спірних правовідносин товариство готове укласти угоду про розірвання укладеного 10 листопада 2017 інвестиційного договору № 1-Л. Однак, вказана угода укладена не була.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 травня 2024 року та постанова Київського апеляційного суду від 02 грудня 2024 року в частині вирішення первісних позовних вимог ОСОБА_1 про розірвання інвестиційного договору та в частині вирішення зустрічних позовних вимог ТОВ «Краснол-Буд» про визнання інвестиційного договору недійсним у касаційному порядку не оскаржена, тому у вказаній частині, в силу приписів статті 400 ЦПК України, не є предметом касаційного розгляду.

Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону постановаапеляційного суду в оскаржуваній частині не відповідає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . про стягнення з ТОВ «Краснол-Буд» на його користь в рахунок відшкодування заподіяних збитків 2 507 450,35 грн та пені відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» в сумі 27 456 581,30 грн, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивачем невірно обрано спосіб захисту, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають як щодо вимоги про стягнення збитків, так і щодо стягнення пені, яка позивачем розрахована виходячи з грошового еквіваленту інвестиційного внеску.

При цьому апеляційний суд зазначив, що сторони Інвестиційного договору № 1-Л від 10 листопада 2017 року на власний розсуд визначили можливість внесення інвестиційного внеску будівельними матеріалами,інвестиційний внесок ОСОБА_1 внесено саме будівельними матеріалами, але позивач заявляє вимоги про стягнення коштів в рахунок заподіяної йому шкоди у розмірі вартості внесених ним будівельних матеріалів. Водночас, вимог щодо повернення інвестиційного внеску саме в тій формі, в якій його було внесено, а саме - будівельними матеріалами, він не заявив.

Проте, з такими висновками суду апеляційної інстанції колегія суддів Верховного Суду, виходячи із обставин цієї конкретної справи, не погоджується з наступних підстав.

За змістом частини першої статті 15 ЦК України, частини першої статті4 ЦПК Україникожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша та друга статті 5 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див. подібні висновки у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)).

Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника.

Таким чином, при розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 26 січня 2022 року у справі № 165/2486/19 (провадження № 61-1355св21).

Пунктом 8 частини другої статті 16 ЦК України визначено, що відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (стаття 509 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У справі, яка переглядається, встановлено, що у відповідності до вимог укладеного 10 листопада 2017 року Інвестиційного договору № 1-Л ОСОБА_1 виконав свої договірні зобов`язання щодо сплати у встановлений строк інвестиційного внеску, передавши забудовнику - ТОВ «Краснол-Буд» будівельні матеріали відповідно до наведеного переліку на загальну суму 1 392 254,43 грн.

Разом із тим, ТОВ «Краснол-Буд» як забудовник свої зобов`язання за вказаним договором не виконало, будинок в експлуатаціюне здало,об`єкт інвестування у власність інвестора на підставі цього договору як взаєморозрахунок за загальний інвестиційний внесок не передало.

Посилаючись на неналежне виконання ТОВ «Краснол-Буд» своїх договірних зобов`язань, ОСОБА_1 просив суд розірвати Інвестиційний договір № 1-Л від 10 листопада 2017 року та застосувати правові наслідки такого розірвання, стягнувши з відповідача на його користь в рахунок відшкодування заподіяних збитків 2 507 450,35 грн та пеню відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» в сумі 27 456 581,30 грн.

За змістом частини першої статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Статями 627, 629 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За загальним правилом, визначеним у частині першій статті 651 ЦК України, розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Проте, відповідно до частини другої статті 651 ЦК України договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним вважається таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Оцінка істотності порушення договору здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені законом.

Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. У такому випадку вина сторони, що припустилася порушення договору, (як суб`єктивний чинник) не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України.

Надаючи оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір. Проте йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. Тобто суди повинні встановити, чи є насправді істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 вересня 2022 року у cправі № 910/277/21, на яку заявник посилається у касаційній скарзі.

Підставою для розірвання судом укладеного між сторонами у справі Інвестиційного договору № 1-Л від 10 листопада 2017 року стало те, що інвестор ОСОБА_1 належним чином виконав взяті на себе зобов`язання за спірним договором, а забудовником ТОВ «Краснол-Буд» було допущено порушення умов договору щодо обов`язку добудувати та по закінченні будівництва передати позивачу у власність спірне нерухоме майно, що є істотним порушенням договору та підставою для його розірвання.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, встановив істотне порушення відповідачем умов спірного інвестиційного договору, внаслідок чого позивач значною мірою позбавляється того, на що міг розраховувати за такими договором, а саме - отримання завершених будівництвом житлових приміщень, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .

Правові наслідки зміни або розірвання договору передбачені статтею 653 ЦК України, частиною другою якої встановлено, якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом (частина четверта статті 653 ЦК України).

Якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору (частина п`ята статті 653 ЦК України).

Таким чином, вказаною нормою права передбачена можливість відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору, якщо такий договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін.

У відповідності до частин першої-третьої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у більшому або меншому розмірі.

Разом із тим, частиною четвертою статті 22 ЦК України встановлено, що на вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом.

Системний аналіз вказаних норм права дозволяє дійти висновку, що відшкодування збитків може здійснюватися як у грошовій, так і в натуральній формі, але грошова форма є загальним правилом та найпоширенішим способом компенсації. Водночас, звернення особи, якій завдано шкоди, з вимогою про відшкодування такої шкоди в натурі є її правом, а не обов`язком.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд(частина третя статті 13 ЦПК України).

При таких обставинах суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення збитків та пені саме у зв`язку із неналежним способом захисту.

Разом із цим, апеляційним судом рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 травня 2024 року в частині вирішення позовних вимог про відшкодування заподіяних збитків та стягнення пені по суті не переглянуто, оцінку відповідності висновків місцевого суду встановленим обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права в цій частині вимог не надано.

В силу наданих процесуальним законом повноважень суд касаційної інстанції позбавлений права встановлювати, або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, надавати оцінку доказам, що не були предметом їх перевірки, чи робити їх переоцінку, у тому числі усувати недоліки висновків суду, у зв`язку з чим суд касаційної інстанції позбавлений можливості ухвалити в цій справі власне рішення.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

У пункті 1 частини третьої статті 411 ЦПК України визначено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з частиною четвертою статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

За викладених обставин, постанова апеляційного суду підлягає скасуванню в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Краснол-Буд»про стягнення заподіяних збитків та пені з направленням справи у вказаній частині вимог для нового розгляду до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє його представник - адвокат Куксюк Андрій Леонтійович, задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного суду від 02 грудня 2024 рокув частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснол-Буд» про стягнення заподіяних збитків та пені скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун

М. Ю. Тітов