КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання Гладкої І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 05 березня 2025 року у складі судді Єросової І.Ю.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Київтеплоенерго» про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2024 ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до КП «Київтеплоенерго», у якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування оплати за користування гарячою водою без врахування її температурних показників та зобов`язати повернути оплату за користування гарячою водою.

Позов обґрунтовано тим, що порушення його прав як споживача, що пов`язано із наданням йому гарячої води неналежних температурних показників.

Просить повернути витрачені ним грошові кошти у розмірі 1 520 грн на повірку лічильника та 480 грн на оплату ненаданих послуг, пов`язаних з неврахуванням реальної температури гарячої води.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 05 березня 2025 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що відповідач нараховує скаржнику оплату шляхом множення загального об`єму гарячої води, яку він використав на максимальний тариф, який відповідає тільки температурі води не менше 50°С, а саме: 97,89 грн./м3.

Посилається на те, що не оскільки температура гарячої води не завжди відповідає вказаному значенню, то відповідач фактично лишив права скаржника сплачувати за послугу, яка надана реально.

Скаржник вказує, що лічильник гарячої води (багатотарифний електронний ЛВ-4ТМ1) був вчасно перевірений сертифікованою кампанією ДП «УКРМЕТРТЕСТСТАНДАРТ» і всі необхідні документи щодо цієї перевірки він надав відповідачу 10 листопада 2023 року через messenger Facebook. Цього ж дня отримав повідомлення від ЦКС Святошинського району про те, що результати повірки лічильника в Київтеплоенерго внесено.

Вважає, що відповідач змушує сплачувати за послугу, яку позивач не отримує, оскільки температура гарячої вода не завжди буває 50 °С.

Звертає увагу, що продовжує надсилати до відповідача показники свого лічильника із врахуванням реальної температури води, яку він використовує.

Посилається на те, що після важких переживань обставин, які є несправедливими відносно нього як законослухняного громадянина України, в нього останнім часом виникли систематичні головні та серцеві болі, порушився сон, з`явилися ознаки депресії.

Вказано, що відповідно до ст.ст. 23 та 611 ЦК України відповідач повинен відшкодувати нанесену моральну шкоду шляхом виплати грошової компенсації, а також відповідно до ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

У відзиві на апеляційну скаргу Ральчук Н.В. в інтересах КП «Київтеплоенерго» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

В судовому засіданні Ніколаєнко О.В. в інтересах КП «Київтеплоенерго» просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Позивач в судове засідання не з`явився подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи за сімейними обставинами.

Однак вказане клопотання не підлягає до задоволення, оскільки до заяви не долучено доказів про поважність причин неявки в судове засідання та з урахуванням ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд справи за відсутності позивача.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає.

Зі справи убачається, що позивач є споживачем послуг, як і дає відповідач за адресою АДРЕСА_1 .

14 вересня 2023 року видано свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 24-1-2К/10972 на лічильник гарячої води багатотарифний ЛВ-4ТМ1 №1817002 до 14 вересня 2027 року (а.с. 5).

Відповідно до акту виконаних робіт з технічного обслуговування квартирного приладу комерційного обліку води ТОВ «ЛИКС-СЕРВІС» від 03 листопада 2023 року проведено заміну елементу живлення у приладі комерційного обліку води лічильника ЛВ-4ТМ1 № 1817002 (а.с. 6).

16 листопада 2023 року актом № 61658 знаття пломб/опломбування вузла розподільного обліку гарячої води проведено повірку лічильника ЛВ-4ТМ1 № 1817002 (а.с. 7).

Листом КП КП «Київтеплоенерго» від 08 жовтня 2024 року № 4/03.2/11742, надавало позивачу відповідь на його звернення від 26 вересня 2024 року № б/н щодо надання роз`яснення стосовно причин, згідно з якими багатотарифний вузол розподільного обліку гарячої води зав. № 1817002 за адресою: АДРЕСА_1 знято з абонентського обліку, та повідомляло про наступне.

Порядок надання послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, нарахування плати та визначення обсягів за послуги регулюються Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Законом України «Про житлово- комунальні послуги», Правилами надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року №830, Правилами надання послуги з постачання гарячої води, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 року № 1182, Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону №315 від 22 листопада 2018 року, та іншими нормативно-правовими актами у сфері житлово-комунальних послуг.

Згідно з п. 9 типового індивідуального Договору про надання послуги з постачання гарячої води (без обслуговування внутрішньобудинкової системи), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 року № 1182, виконавець забезпечує постачання гарячої води у відповідній кількості та якості згідно з вимогами пунктів 5 і 6 цього договору до межі зовнішніх інженерних мереж постачання послуги виконавця та внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку (індивідуального (садибного) будинку). Підприємство не може нести відповідальність за якість послуги, що надається безпосередньо споживачам з використанням внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання.

Отже, КП «Київтеплоенерго» не несе відповідальності за якість (параметри) послуги з постачання гарячої води, що надається безпосередньо споживачам з використанням внутрішньобудинкової системи приміщень/квартир, яка не утримується на балансі та технічному обслуговуванні КП «Київтеплоенерго».

Окрім того, з 06 лютого 2024 року набрав чинності Порядок здійснення перерахунку вартості комунальних послуг за період їх ненадання, надання не в повному обсязі або невідповідної якості, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 06 лютого 2024 року № 127, яким визначено механізм та умови здійснення перерахунку вартості послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, за період їх ненадання, надання не в повному обсязі або невідповідної якості. Відповідно до умов указаного Порядку передбачено визначення спожитого обсягу за розрахунковий період необхідно проводити по загальному спожитому обсягу гарячої води відповідно до даних вузлів розподільчого обліку без застосування температурних параметрів води.

Відповідно до справи, лічильник гарячої води багатотарифний електронний «Архімед» призначений для обліку обсягу спожитої гарячої води з контролем якості її підігріву. Лічильник складається з крильчатого модуля, датчика температури й електронного модуля, які конструктивно об`єднані й виконані у вигляді моноблока. Принципом роботи такого лічильника є вимір обсягу спожитої води, дані про що заносяться в комірку «Вода». Разом з тим, за допомогою датчика температури вимірюється температура води, й в залежності від її значення зафіксований обсяг води заноситься в одну з чотирьох відповідних тарифних комірок. Лічильник також обраховує загальний скоригований обсяг води. Дані тарифних комірок сумуються з урахуванням відповідних коефіцієнтів: к = 0 - з тарифної комірки « 50°С », а потім заносяться в осередок загального скоригованого обсягу води« Підігрів».

Отже, в принцип роботи лічильника «Архімед» закладено обрахунок обсягу гарячої води по чотирьох температурних групах. Також, конструктивно в лічильнику «Архімед» закладено обрахунок всього спожитого обсягу гарячої води (без розподілу на температурні режими), що у свою чергу є тотожним сумарному обсягу спожитої гарячої води розподіленої за чотирма температурними режимами.

Враховуючи вказане вище, власників квартир, у яких система постачання гарячої води оснащена багатотарифним вузлом розподільного обліку, КП «Київтеплоенерго» починаючи з червня 2024 року шляхом розміщення інформаційного сповіщення в рахунку- повідомленні на сплату комунальних послуг повідомляло, що з 01 серпня 2024 року по вузлах розподільного обліку гарячої води, які фіксують як об`єм спожитої води так і її температуру (багатотарифні лічильники типу «Архімед», ЛВ-4ТМ та ін.), визначення спожитого обсягу за розрахунковий період буде проводитися по загальному спожитому обсягу гарячої води, визначеному цими вузлами розподільного обліку без застосування температурних параметрів води.

Так, для квартири АДРЕСА_2 з 01 серпня 2024 року визначення обсягу спожитої гарячої води здійснюються по загальному спожитому обсягу гарячої води (без застосування розподілу обсягу за температурними режимами) відповідно до показань лічильника зав. № 1817002. Початкові показання для розрахунку станом на 01 серпня 2024 року складали 264,0930 куб. м.

Таким чином, за зазначеною адресою вузол розподільного обліку гарячої води типу «Архімед» зав. № 1817002 не знято з абонентського обліку, а визначення фактично спожитої гарячої води продовжується відповідно до його показань (а.с. 9, 42).

Відмовляючи у задоволенні позову районний суд виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження як обставин надання послуг неналежної якості, так і вини відповідача, у наданні послуг гарячого водопостачання неналежної якості.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується з наступних підстав.

Частиною другою ст. 642 ЦК України встановлено, що якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції.

28 березня 2018 року у газеті Київської міської ради "Хрещатик" № 34 (5085) розміщено оголошення про те, що КП "Київтеплоенерго" стає виконавцем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води та розміщеного договір про надання таких послуг, який є договором приєднання та вважається акцептованим усіма споживачами, які в установленому законом порядку не надали заперечення щодо його умов.

Таким чином, комунальні послуги для позивача надаються КП "Київтеплоенерго" на підставі публічного договору про приєднання, з урахуванням норм чинного законодавства України та Типового договору про надання послуг з ЦО та ЦПГВ населенню, розробленого відповідно до Правил надання послуг централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630, та оприлюдненого у газеті Київської міської ради "Хрещатик" № 34 (5085) від 28 березня 2018 року.

Відповідно до ч. 7 ст. 26 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною собою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.

Згідно зі ст. 5 зазначеного Закону, до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Частиною 1 ст. 12 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Згідно з ч. 4 ст. 22 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", послуга з постачання гарячої води надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання гарячої води, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 року № 1182 затверджено Правила надання послуги з постачання гарячої води та типових договорів про надання послуги з постачання гарячої води, які регулюють відносини між суб`єктом господарювання, що провадить господарську діяльність з постачання гарячої води, та індивідуальним і колективним споживачем, який отримує або має намір отримувати послуги з постачання гарячої води, та визначають вимоги до якості послуги, одиниці вимірювання обсягу спожитої споживачем гарячої води, порядок оплати.

Відповідно до ст. 7 Порядку виконавець забезпечує постачання гарячої води у відповідній кількості та якості послуги, що встановлені нормативами: за індивідуальним договором з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем - до межі внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку (будівлі) та інженерно-технічних систем приміщення споживача; за колективним договором, договором з колективним споживачем, індивідуальним договором з власником (користувачем) будинку - до межі зовнішніх інженерних мереж постачання послуги виконавця та внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку (будівлі).

За правилами ч. 2 ст. 11 Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання", зняття показань вузлів розподільного обліку, а також приладів - розподілювачів теплової енергії здійснюється споживачами, якщо інше не передбачено договором.

Пунктом 9 Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21 серпня 2019 року, передбачено, що постачання теплової енергії для потреб опалення здійснюються в опалювальний період безперервно, крім часу перерв, визначених ч. 1 ст. 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

Відповідно до абз. 1,2 ч. 1 ст. 17 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" комерційний облік комунальних послуг з постачання теплової енергії, гарячої води, централізованого водопостачання здійснюється вузлами обліку відповідних комунальних послуг, що забезпечують загальний облік їх споживання в будівлі, її частині (під`їзді), обладнаній окремим інженерним вводом, згідно з показаннями його (їх) засобів вимірювальної техніки. Розподіл обсягів спожитих у будівлі послуг з постачання теплової енергії, гарячої та холодної води між споживачами здійснюється відповідно до законодавства.

Матеріалами справи доведено, що обрахунок спожитого обсягу гарячої води, що поставлена КП «Київтеплоенерго» у кв. АДРЕСА_2 з серпня 2024 року проводився відповідно до показань сумарного обсягу спожитої гарячої води, спожитої та відображеному у лічильнику типу «Архімед».

Установлено, що КП «Київтеплоенерго», як виконавець несе відповідальність за постачання гарячої води та відповідній кількості і якості до межі зовнішніх інженерних мереж постачання послуги виконавця та внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку.

Відповідач не утримує та не несе відповідальність за стан внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку.

Відповідно до ч. 1 ст. 76, ч. 1 ст. 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її не доведення.

У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13 Велика Палата Верховного Суду наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставинам не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Верховний Суд у свої постановах зауважує, що пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний.

Отже, як установлено, будинок, в якому проживає позивач і одержує послуги не перебуває в господарському володінні та технічному обслуговуванні КП «Київтеплоенерго».

За наявності у в будинку засобу обліку, мешканцям виставляються рахунки тільки за фактично спожиті обсяги гарячої води та центрального опалення.

Встановивши, що позивач не надав доказів на підтвердження неналежного надання послуг відповідачем, що було б підставою для визнання його дій протиправними та проведення перерахунку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту порушення його прав, як споживача, саме з боку КП "Київтеплоенерго", а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В матеріалах справи відсутні претензії до відповідача з указаних питань.

Стосовно вимог позову про стягнення моральної шкоди, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 95 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих відносин через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У пункті 5 цієї ж Постанови Пленуму № 4 зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно позиції Верховного Суду, сформованої у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17, адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання.

Із огляду на викладені норми права, колегія суддів установивши недоведеність позову за основними вимогами, не вбачає підстав для відшкодування моральної шкоди, яка є похідною, а також недоведеною, оскільки не ґрунтуються на доказах спричинення такої шкоди та її розміру. Тоді як відшкодування має виключно компенсаційний, а не каральний, обтяжуючий або запобіжний характер.

Інші доводи позивача є ідентичними підставам звернення до суду тане ґрунтуються на законі. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір, суд першої інстанції в межах доводів позову повно та всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про те, що позов не підлягає задоволенню, про що ухвалив відповідне рішення. Рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

За змістом ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 05 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25 вересня 2025 року.

Суддя-доповідач:

Судді: