ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/183/25Головуючий у 1-й інстанції Якімець Т.І.
Провадження № 22-ц/817/843/25 Доповідач - Хома М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючої Хома М.В.

суддів Гірський Б. О., Храпак Н. М.,

секретар Дідух М.Є.

з участю представника ОСОБА_1 - адвоката Вароди П.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Вароди Павла Борисовича на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 червня 2025 року, постановлену суддею Якімець Т.І. у цивільній справі №607/183/25 за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Інвестохіллс Веста про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна та визнання права власності на майно,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, в якому просила визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений між нею та ТОВ ФК Інвестохіллс Веста щодо квартири АДРЕСА_1 , а також визнати за нею право власності на вказану квартиру.

22 квітня 2025 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Варода П.Б. подав заяву про затвердження мирової угоди та мирову угоду від 18 квітня 2025 року, яка підписана сторонами, та в якій вказано:

ОСОБА_1 та Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста», в особі директора Дяченко Євгенія Григоровича, який діє на підставі Статуту, які є сторонами у цивільній справі № 607/183/25, що перебуває в провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області, з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок, в межах своїх прав та обов`язків, уклали цю мирову угоду на наступних умовах:

1. ОСОБА_1 визнає та не оспорює право власності ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» на грошові кошти в загальній сумі 720 640 (сімсот двадцять тисяч шістсот сорок) гривень, з яких: 642 540 (шістсот сорок дві тисячі п`ятсот сорок) гривень сплачені ОСОБА_1 на рахунок ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» в період з 28 грудня 2019 року по 28 червня 2022 року, та 78 100 (сімдесят вісім тисяч сто) гривень внесені ОСОБА_1 15 березня 2024 року на рахунок приватного нотаріуса Баранцової Олени Володимирівни, в рахунок оплати вартості квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

2. ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» визнає та не оспорює право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, набуте нею внаслідок сплати Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» її вартості в сумі 720 640 (сімсот двадцять тисяч шістсот сорок) гривень.

3. Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого

майна 101.

4. ОСОБА_1 та ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» беззастережно підтверджують, що ця мирова угода відповідає їхнім дійсним намірам і не носить характеру фіктивного чи удаваного правочину, укладається ними у відповідності з їх справжньою волею, без будь-якого застосування фізичного чи психологічного тиску та на вигідних для них умовах і не є результатом впливу тяжких обставин. Ця мирова угода укладається ними без застосування обману чи приховування фактів, які мають істотне значення, вони однаково розуміють значення умов мирової угоди, її природу і правові наслідки, бажають настання саме тих правових наслідків, що створюються угодою, а також свідчать, що угодою визначені всі істотні умови, про що свідчать підписи у ній.

5. Судові витрати понесені сторонами по справі покласти на позивача.

07 травня 2025 року через підсистему «Електронний суд» від представника ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» адвоката Арсемікової І.В. надійшла заява про затвердження мирової угоди та розгляд справи без їх участі.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 червня 2025 року у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 адвоката Вароди П.Б. про затвердження мирової угоди відмовлено.

Провадження у цивільній справі № 607/183/25 за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Варода П.Б., до ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна та визнання права власності на це майно - закрито на підставі пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України.

Роз`яснено ОСОБА_1 наслідки закриття провадження у справі, а саме приписи частини другою статті 256 ЦПК України, відповідно до якої, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції у розмірі 12112,00 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Варода П.Б. просить ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 червня 2025 року скасувати та ухвалити судове рішення, яким затвердити мирову угоду, укладену 18 квітня 2025 року між ОСОБА_1 та ТОВ ФК Інвестохіллс Веста. Вказує, що ухвала суду постановлена з істотним порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки суд першої інстанції, вирішуючи питання про затвердження мирової угоди, вийшов за межі наданих йому повноважень та неправильно застосував норми матеріального і процесуального права. Суд безпідставно закрив провадження у справі на підставі пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України, не встановивши наявності усіх необхідних умов для цього тотожності сторін, предмета та підстав позову. При цьому суд не врахував, що підстави та фактичні обставини позову у даній справі є відмінними від попереднього спору, оскільки на момент подання нового позову з`явилися нові обставини, зокрема повне виконання позивачем зобов`язань з оплати вартості майна та ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, що не були предметом дослідження у попередній справі. Суд першої інстанції формально підійшов до оцінки правової природи мирової угоди, не забезпечив баланс процесуальних прав сторін, не врахував значення добровільного врегулювання спору та фактичне виконання сторонами своїх зобов`язань

1 вересня 2025 року від представника ТОВ ФК Інвестохіллс Веста - Арсемікової І.В. надійшла заява про розгляд справи без участі представника, в якій також просила апеляційну скаргу задовольнити.

Заслухавши пояснення представника ОСОБА_1 - адвоката Вароди П.Б., який доводи апеляційної скарги підтримав, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відмовляючи у затвердженні мирової угоди та закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що умови мирової угоди суперечать закону, оскільки фактично передбачають набуття/визнання права власності на нерухоме майно через процесуальну угоду (що не є цивільно-правовим договором), чим суд не може підміняти нотаріальне посвідчення та державну реєстрацію, можуть порушити права інших осіб, а також що спір є тотожним уже вирішеному у справі № 607/13489/23, тому провадження підлягає закриттю за п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Щодо відмови у затвердженні мирової угоди.

Згідно з ч.7 ст.49 ЦПК України сторони можуть укласти мирову угоду на будь-якій стадії судового процесу.

Мета, зміст, порядок укладення сторонами мирової угоди та її затвердження судом визначені у статті 207 ЦПК України.

Відповідно до положень частин першої-четвертої статті 207 ЦПК України, мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу.

До ухвалення судового рішення у зв`язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз`яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежені представники сторін вчинити відповідні дії.

Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією ж ухвалою одночасно закриває провадження у справі.

Частиною п`ятою статті 207 ЦПК України передбачено, що суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо: умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є не виконуваними; або одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Виходячи зі змісту статті 207 ЦПК України, обов`язковою умовою затвердження судом мирової угоди є її відповідність вимогам закону і відсутність порушення прав чи законних інтересів третіх осіб. Йдеться про дотримання як вимог, передбачених процесуальних законодавством, так і вимог, які випливають з цивільного законодавства.

Відповідність змісту мирової угоди вимогам матеріального закону передбачає, зокрема, аналіз об`єкта мирової угоди - майна, яким за умовами мирової угоди розпоряджаються її суб`єкти. Для того, щоб з`ясувати, що мирова угода не порушує права та законні інтереси інших осіб, суд повинен встановити, що: 1) майно, яке передається за мировою угодою, не вилучено з обігу і не обмежено в обігу; 2) учасники мирової угоди мають право розпоряджатися цим майном, що підтверджується правовстановлюючими документами; 3) майно, яке передається за мировою угодою, не перебуває під арештом і щодо нього відсутній спір з іншими особами.

Визнанням мирової угоди суд засвідчує відповідність умов цієї угоди вимогам закону та дотримання балансу законних прав та інтересів сторін, дотримання вимог (принципу) справедливості судового рішення у спосіб визначений в умовах мирової угоди.

Цивільним процесуальним законом покладено на суд обов`язок під час визнання мирової угоди перевірити, чи не суперечать умови мирової угоди закону, чи не порушують такі умови права, свободи та інтереси інших осіб, чи не суперечать дії законного представника однієї із сторін мирової угоди інтересам особи, яку він представляє, чи мають представники сторін відповідні повноваження на укладення мирової угоди та роз`яснити сторонам наслідки визнання мирової угоди.

Умови мирової угоди мають бути викладені чітко та недвозначно з тим, щоб не виникало неясності спорів з приводу її змісту під час виконання. Суд не затверджує мирову угоду, якщо вона не відповідає закону, або за своїм змістом вона є такою, що не може бути виконана у відповідності з її умовами, або якщо така угода остаточно не вирішує спору чи може призвести до виникнення нового спору.

Таким чином, вирішуючи питання про затвердження мирової угоди, суд має врахувати, що умови мирової угоди не можуть суперечити закону, а також брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із таким затвердженням.

Метою мирової угоди є врегулювання спору між сторонами, а її умови можуть стосуватися лише прав та обов`язків сторін і предмету спору, тобто матеріально-правової вимоги позивача до відповідача, стосовно якої він просить постановити судове рішення. Не може визнаватися судом мирова угода, умови якої не пов`язані зі спірними правовідносинами.

Укладена в цивільному процесі мирова угода породжує права та обов`язки для осіб не тільки процесуальні, а й матеріальні. Тому мирова угода має матеріальний зміст, укладається сторонами, затверджується судом відповідно до вимог цивільного процесуального права, з урахуванням норм матеріального цивільного права.

Мирова угода є різновидом зобов`язання, яке виникає на підставі договору, укладеного за взаємною згодою сторін у письмовій формі та затвердженого судовим рішенням (ухвалою).

Суд не затверджує мирову угоду, якщо вона не відповідає закону, або за своїм змістом вона є такою, що не може бути виконана у відповідності з її умовами, або якщо така угода остаточно не вирішує спору чи може призвести до виникнення нового спору.

Укладення мирової угоди неможливе і в тих випадках, коли ті чи інші відносини одночасно врегульовані законом і не можуть змінюватись волевиявленням сторін.

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, висловленими в ухвалі від 01.08.2018 року у справі №760/15287/15-ц та у постанові від 30.05.2018 року у справі №759/4103/16-ц, згідно яких суд відмовляє у затвердженні мирової угоди, якщо її умови стосуються прав та обов`язків сторін, які не входять до предмету позову, а також, якщо умови мирової угоди суперечать закону.

У цій справі запропоновані сторонами умови фактично спрямовані на визнання права власності на нерухоме майно за позивачем без вчинення дій, передбачених цивільним законодавством для переходу права на нерухомість (нотаріальне посвідчення відповідного правочину та державна реєстрація речового права). Такий підхід об`єктивно призводив би до підміни судовим актом (ухвалою про затвердження мирової угоди) нотаріальної форми та публічного реєстраційного порядку, що суперечить засадам цивільного права та виходить за межі процесуальної природи мирової угоди.

За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що умови мирової угоди суперечать закону та не можуть бути затверджені.

Щодо закриття провадження у справі з підстав, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Тлумачення пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України свідчить, що підставою для прийняття судового рішення про закриття провадження у справі є наявність іншого рішення суду, яке набрало законної сили та яке ухвалено між тими самими сторонами, про той самий предмет та з тих самих підстав.

Вказана підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом тотожного спору, який вже розглянуто і остаточно вирішено по суті, оскільки після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 червня 2019 року у пунктах 26, 27 у справі № 320/9224/17 (провадження № 14-225цс19) зазначила, що «згідно з пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами. Тобто згідно з вказаним пунктом підставою для закриття провадження у справі є, зокрема, вирішення спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав шляхом ухвалення рішення, яке набрало законної сили, або постановлення ухвали про закриття провадження у справі».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 761/7978/15-ц (провадження № 14-58цс18) зазначено, що «необхідність застосування пункту 2 частини першої статті 205 ЦПК України зумовлена, по-перше, неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та, по-друге, властивістю судового рішення, що набрало законної сили (стаття 223 ЦПК України). За змістом наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. У матеріальному розумінні предмет позову - це річ, щодо якої виник спір».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) вказано, що «предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу».

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасно зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Разом з тим не вважаються зміною підстави позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19)).

Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 640/9380/19 (провадження № 61-6741св21), від 15 листопада 2021 року у справі № 428/9280/20 (провадження № 61-12194св21), від 21 грудня 2021 року у справі № 295/983/21 (провадження № 61-13906св21).

Отже, суд закриває провадження у справі, якщо в позовах, які розглядаються судами, одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Із матеріалів вбачається, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 01 травня 2024 року у справі № 607/13489/23 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна та визнання права власності відмовлено. Вказане рішення набрало законної сили 20 червня 2024 року.

Пред`явлений у цій справі позов спрямований на той самий результат у відносинах між тими ж сторонами визнання дійсності договору та права власності на ту саму квартиру. Посилання у апеляційній скарзі на внесення коштів 15 березня 2024 року на рахунок нотаріуса та листа відповідача від 25 липня 2024 року не змінюють правової підстави заявлених вимог і не трансформують спосіб захисту. За своїм змістом це докази виконання зобов`язань та позиції сторони, а не інший юридичний склад виникнення речового права.

Таким чином, встановивши наявність рішення, що набрало законної сили, ухваленого між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про закриття провадження у справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають встановленим обставинам, підстави для зміни чи скасування ухвали та задоволення апеляційної скарги не встановлені.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 141, 367, 375, 382-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Вароди Павла Борисовича залишити без задоволення.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 30 вересня 2025 року.

Головуюча Хома М.В.

Судді Гірський Б.О.

Храпак Н.М.