Справа № 522/449/25
Провадження № 2/522/2108/25
УХВАЛА

25 вересня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Павлик І.А.,

за участю:

секретаря судового засідання Запольської А.М.,

учасники справи у судове засідання не з`явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, як органу опіки та піклування в інтересах малолітнього ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Одеської міської ради та ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

08.01.2025 Приморська районна адміністрація ОМР, як орган опіки та піклування в інтересах малолітнього ОСОБА_1 звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Одеської міської ради та ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав.

21.03.2025 ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Вивчивши матеріали позовної заяви, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

09.01.2025 судом відповідно до приписів ч. 6 ст. 187 ЦПК України на адресу відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області було направлено запит щодо зареєстрованого місця проживання (перебування) ОСОБА_2

30.01.2025 до суду надійшла відповідь відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області, з якої вбачається, що ОСОБА_2 по м. Одесі та Одеській обл. не значиться.

31.01.2025 судом відповідно до приписів ч. 6 ст. 187 ЦПК України здійснено до Єдиного державного демографічного реєстру запит щодо зареєстрованого місця проживання (перебування) ОСОБА_2 та отримано відповідь № 1081403, з якої вбачається, що за вказаними параметрами особу не знайдено.

З метою визначення підсудності 06.02.2025 судом здійснено запит до Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації Державної міграційної служби України стосовно зареєстрованого місця проживання ОСОБА_2 та 10.03.2025 отримано відповідь з якої вбачається, що за наявною в ДМС інформацією, місце проживання ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 не встановлено.

Як вбачається із свідоцтва про шлюб, наявного у матеріалах справи, 01.11.2013 ОСОБА_2 (громадянин Російської Федерації) та ОСОБА_4 (громадянка України) уклали шлюб, актовий запис № 1672.

Отже, зазначена справа є справою з іноземним елементом.

Таким чином, предметом позову є позбавлення батьківських прав відповідача, який є громадянином іншої держави. Відповідач є громадянином Російської Федерації та на території України зареєстрованого місця проживання не має та не мав.

Чинним цивільним процесуальним законодавством України передбачено, що спір щодо позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання дитини підсудний суду за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання або перебування відповідача (правила загальної підсудності, стаття 27 ЦПК України) та не передбачає альтернативної підсудності щодо можливості розгляду вказаної справи за зареєстрованим місцем проживання позивача.

Відповідно до ст. 497 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

З урахуванням Закону України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року», оскільки відповідач є громадянином іншої держави, процесуальні питання, пов`язані з вирішенням даного спору, регулюються Законом України «Про міжнародне приватне право».

Закон України «Про міжнародне приватне право» встановлює порядок урегулювання приватно-правових відносин, які хоча б через один зі своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок, зокрема, визначає підсудність судам України справ з іноземним елементом (пункт 3 частини першої статті 1, статті 75-77 Закону).

У міжнародному праві категорія «підсудність» застосовується для визначення розподілу як компетенції між судами існуючої в державі системи розгляду цивільних справ, так і компетенції судів щодо вирішення справ з іноземним елементом, тобто міжнародної підсудності.

Таким чином, суди, вирішуючи питання про належність справи до їх компетенції, зобов`язані з`ясувати, в судах якої країни відповідно до міжнародних зобов`язань України підлягає розгляду справа з міжнародним елементом.

Лише у разі, якщо спір підлягає вирішенню в судах України, підсудність справи визначається за правилами, встановленими ст.ст. 27, 28 ЦПК України.

У пункті 2 частини першої статті 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлено, що іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави.

Положеннями статті 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено, що суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках:

1) якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону;

2) якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача;

3) у справах про відшкодування шкоди, якщо її було завдано на території України;

4) якщо у справі про сплату аліментів або про встановлення батьківства позивач має місце проживання в Україні;

5) якщо у справі про відшкодування шкоди позивач - фізична особа має місце проживання в Україні або юридична особа - відповідач - місцезнаходження в Україні;

6) якщо у справі про спадщину спадкодавець у момент смерті був громадянином України або мав в Україні останнє місце проживання;

7) дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України;

8) якщо у справі про визнання безвісно відсутнім або оголошення померлим особа мала останнє відоме місце проживання на території України;

9) якщо справа окремого провадження стосується особистого статусу або дієздатності громадянина України;

10) якщо справа проти громадянина України, який за кордоном діє як дипломатичний агент або з інших підстав має імунітет від місцевої юрисдикції відповідно до міжнародного договору не може бути порушена за кордоном;

11) якщо у справі про банкрутство боржник має місце основних інтересів або основної підприємницької діяльності на території України;

12) в інших випадках, визначених законом України та міжнародним договором України.

Отже, ані вказана норма Закону України «Про міжнародне приватне право», ані інші законодавчі акти не передбачають, що національні суди можуть приймати до свого провадження і розглядати справи про позбавлення батьківських прав, відповідачем за яким є громадянин іншої держави, який не має місця проживання або місцезнаходження в Україні.

Подібні висновки наведені у постанові Верховного Суду від 26.04.2022 у справі № 200/421/19.

Відповідно до ч. 1 ст. 255 Цивільного процесуального кодексу України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦПК України, якщо провадження закривається з підстав, визначених п. 1 ч. 1 ст. 255 цього Кодексу, суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Виходячи з наведеного, оскільки відповідач є громадянмном Російської Федерації, зареєстрованого місця проживання та майна на території України не мав та не має, наразі на території України не мешкає, суд вважає, що позовні вимоги позивача про позбавлення відповідача батьківських прав не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства судами України.

При цьому суд роз`яснює позивачу, що розгляд їх вимог віднесено до відповідного суду Російської Федерації за місцем проживання відповідача.

Керуючись ст.ст. 186, 255, 258-261, 353, 497 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у справі за позовом Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, як органу опіки та піклування в інтересах малолітнього ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Одеської міської ради та ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав.

Роз`яснити позивачу можливість звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав до компетентного суду Російської Федерації.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та протягом п`ятнадцяти днів може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду.

Повний текст ухвали складено 25.09.2025.

Суддя І.А. Павлик