Справа № 471/823/25
Провадження №2/471/364/25
Номер рядка звіту 59
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2025 року с-ще Братське

Братський районний суд Миколаївської області

в складі:

головуючого судді Гукової І.Б.,

за участю секретаря Прокопчук Н.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с-ще Братське цивільну справу № 471/823/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання право приватної власності на майно та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання право приватної власності на майно.

В своєму позові позивач зазначила, що згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 04.12.2023 року приватним нотаріусом Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області Волошиною Н.В. та зареєстрованого в реєстрі за №1281, позивач є спадкоємцем 15/1000 частини комплексу, розташованого по АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно рішення виконавчого комітету Братської селищної ради Миколаївської області від 25 липня 2008 року №201, виданого померлій ОСОБА_3 , колишній прохідній, а це є 15/1000 часток комплексу в АДРЕСА_1 , присвоєно адресу: АДРЕСА_2 та змінено цільове призначення прохідної колишнього СП Братський райагробуд на магазин, КП Вознесенському МБТІ зареєструвати правовстановлюючі документи.

Звернувшись до центру надання адміністративних послуг Братської РДА позивачі пояснили, що оскільки немає договору співвласників про розподіл спільного часткового майна позивачка не має можливості зареєструвати право власності саме за вказаним рішенням Братської селищної ради, до того ж воно видане на ім`я ОСОБА_3 . В даний час позивачка фактично є власником зазначеної нерухомості, однак не має можливості повноцінно розпоряджатися, користуватися та володіти вказаним нерухомим майном.

Відповідач позовні вимоги визнав, 30 липня 2025 року звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності на нерухоме майно, а саме визнання за ним права приватної власності на нежитлову будівлю-гараж, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 18 вересня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , об`єднані в одне провадження.

Свої позовні вимоги ОСОБА_2 , мотивує тим, що Згідно Договору купівлі-продажу частини комплексу, посвідченого 06.06.2004 року Ніколаєвою Л.Л., державним нотаріусом Братської державної нотаріальної контори Миколаївської області та зареєстрованого в реєстрі за № 697, позивач є власником 13/1000 частини комплексу, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Станом на сьогодні позивач та відповідач не мають можливості в повній мірі розпоряджатись власним майном, тому вимушені звернутись до суду.

В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, представник позивача до суду надав заяву про розгляд справи за їх відсутності, заявлені вимоги підтримали та визнали в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, до суду надав заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги підтримала та визнала в повному обсязі.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом за відсутності учасників справи, які беруть участь у справі, не здійснюється.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив.

Позивач та відповідач є співвласниками комплексу, який розташовано за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується документально свідоцтвом про право на спадщину виданого на ім`я ОСОБА_1 та Договором купівлі - продажу посвідченого на ім`я ОСОБА_4 (а.с. 5-6, 66).

Даний комплекс було розформовано та виділено в окремі будівлі магазин та гараж. Також було присвоєно адреси АДРЕСА_3 та АДРЕСА_1 .

Відповідно до частини 1 статті 26 прим. 3 Закону України від 17 лютого 2011 року № 3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності» адресою об`єкта нерухомого майна є унікальна структурована сукупність реквізитів, що використовуються для ідентифікації об`єкта та визначення місця його розташування на місцевості.

Згідно з пунктом 23 Порядку присвоєння адрес об`єктам будівництва, об`єктам нерухомого майна, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 7 липня 2021 року № 690, для нумерування об`єктів використовуються арабські цифри. Номер об`єкта може також містити літеру. Літера використовується у разі, коли відсутня можливість забезпечити послідовну нумерацію будівель, розташованих вздовж вулиці, відповідно до пункту 25 Порядку № 690 (наприклад, у разі будівництва двох чи більше будівель замість однієї, поділу будівель на дві чи більше блоковані). Також може використовуватися літера для будівель, що розташовані (або будуються) посеред кварталу та не мають фасаду, що виходить на вулицю. У такому разі номер найближчої житлової будівлі (для інших житлових) або споруди (для інших споруд), яка має фасад, який виходить на вулицю, отримує літеру А, а будівля чи будівлі (споруда чи споруди) відповідно отримують інші літери.

Для нумерації об`єктів використовуються великі літери українського алфавіту в такій послідовності: А, Б, В, Г, Д, Е, Ж, И, К, Л, М, Н, П, Р, С, Т, У, Ф, Х, Ц, Ч, Ш, Ю, Я. Літера зазначається після номера через дефіс.

Отже, якщо в адресі місця провадження господарської діяльності є літерне доповнення до номера будинку, то у графу «доповнення до номера» вноситься відповідне значення літера українського алфавіту.

Відповідно ст.367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Всупереч вказаним нормам чинного законодавства деякі співвласники вже припинили право спільної часткової власності на нерухоме майно та зареєстрували за собою окремо виділене майно, а тому на даний час укласти договір у нотаріуса є неможливим.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом (ч. 1 ст. 328 ЦК України).

Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону (ст. 334 ЦК України).

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо не право оспорюється або не визнається іншою особою.

Пунктом 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про визнання права власності на нерухоме майно та вважає за можливе задовольнити їх.

Судові витрати слід залишити за позивачами.

Керуючись ст.ст. 259, 264, 265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання право приватної власності на майно та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на нерухоме майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на нежитлову будівлю магазин, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 , право приватної власності на нежитлову будівлю гараж, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Судові витрати залишити за позивачами.

Позивач за зустрічним позовом відповідач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач за зустрічним позовом позивач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 .

На рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду.

Суддя Гукова І. Б.,