Справа № 677/1822/24
Провадження № 2/677/313/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

18.09.2025 року м. Красилів

Красилівський районний суд Хмельницької області:

у складі головуючого - судді Шовкуна В.О.,

за участі секретаря судового засідання Демчишеної Ю.В.,

Учасники провадження (сторони):

Позивач - ОСОБА_1 ,

Представник Позивача - адвокат Сидорук Д.В.,

Представник відповідача адвокат Драпчук С.М.,

Представник третьої особи Світак Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Красилів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Заслучненської сільської ради про визначення місця проживання неповнолітньої дитини,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Красилівського районного суду Хмельницької області з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Заслучненської сільської ради про визначення місця проживання неповнолітньої дитини.

В обґрунтування позову зазначив про те, що він на підставі договору дарування від 04.01.2020 року є власником квартири АДРЕСА_1 , в якій зареєстроване місце його проживання. 04.12.2015 року між ним на відповідачем по справі було укладено шлюб. Від шлюбу мають неповнолітню дитину, доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживала у зазначеній квартирі та на даний час там зареєстрована. Так як подружнє життя із відповідачкою не склалось, з травня 2021 року вони проживають окремо, а рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 18.02.2022 року шлюб розірвано.

У зв`язку із припиненням подружнього життя, в травні 2021 року відповідач разом із донькою виселилася із належної йому квартири, забрала із неї усі особисті та дитячі речі та разом із донькою переселилась на проживання до будинку власної матері ОСОБА_4 по АДРЕСА_2 , де вона зареєстрована та проживає по даний час. Таким чином, оскільки їх спільна з відповідачкою неповнолітня дитина постійно проживає із матір`ю у житловому будинку по АДРЕСА_2 , то у відповідності до ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем її проживання є місце проживання її матері, відповідачки по справі. На даний час відповідач та донька ОСОБА_5 тимчасово відсутні за місцем постійного проживання, так як за інформацією матері відповідачки ОСОБА_4 вони тимчасово перебувають на території США. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла 10 років, визначається за згодою батьків. П. 3 ст. 5 ЗУ «Про надання публічних послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» передбачено, що зареєстрованим місцем проживання дитини віком до 10 років є зареєстроване місце проживання її батьків чи одного із них, з яким проживає дитина, за згодою іншого з батьків або законних представників. Тобто, на його думку, у випадку проживання батьків малолітньої дитини за різними адресами, у відповідності до зазначених норм закону зареєстрованим місцем проживання такої дитини визначається місце проживання одного з батьків із яким вона фактично проживає. Однак, всупереч інтересам дитини, відповідач відмовляється документально оформити факт проживання доньки з нею та юридично визначитись із цим питанням, в тому числі шляхом укладення з ним договору про визначення місця проживання доньки. В свою чергу, оскільки місце проживання доньки ОСОБА_5 по даний час зареєстровано з ним, що юридично посвідчує факт її проживання з ним, а не з матір`ю, така відповідальність за доньку може бути покладена на нього, не зважаючи на те, що вона фактично з ним не проживає та будь-якого зв`язку із нею він не має. Таким чином, оскільки місце проживання їхньої спільної дитини зареєстровано за ним, а фактично дитина проживає з відповідачкою, остання відмовляється документально оформити та посвідчити факт проживання доньки із нею та її обов`язок із забезпечення належних умов її проживання викладене свідчить про наявність між ним та відповідачкою спору щодо місця проживання доньки, а саме з ним за місцем її реєстрації чи із відповідачкою за місцем фактичного проживання. Тому просив суд визначити місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 разом із відповідачкою по справі.

Аргументи учасників справи.

Позивач та Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити.

Представник Відповідача в установлений законом термін, а саме в підготовчому судовому засіданні долучив до матеріалів справи, а саме: відомості про справу № 677/1253/22, копію рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 05.04.2023 року, відомості про справу № 560/14423/23, копію рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 23.11.2023 року. У судовому засідання представник відповідача позовні вимоги не визнав, зазначив, що вони є передчасними, більш того, сам позов поданий з метою того, щоб в подальшому використати можливість для позивача зняти неповнолітню дитину з реєстрації у будинку, який належить позивачу на праві власності. Дані обставини, в тому числі, випливають з наданих ним в підготовчому судовому засіданні письмових доказів. Дитина весь час і так проживає з мамою, як такого спору фактично не має. Мати звісно не заперечує, щоб дитина проживала з нею, наразі вони тимчасово мешкають в США (м. Нью Йорк).

Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Заслучненської сільської ради у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Суду повідомила про те, що з даного питання вони спілкувалися з відповідачкою, та не заперечувала проти того, щоб дитина мешкала з нею. З дитиною поспілкуватися їм не вдалося, оскільки велика різниця у часі, було пізно. На ухвалу суду надали висновок, згідно якого вважають за доцільне визначити місце проживання дитини з мамою, відповідачкою по справі.

Позиція суду.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання належним чином повідомленого учасника справи не перешкоджає розгляду справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши позивача, представника позивача, представника відповідача, представника третьої особи, дослідивши у сукупності надані докази, суд дійшов наступного висновку.

Короткий зміст фактичних обставин справи.

Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстровано шлюбі з грудня 2015 року по 18.02.2022 рік, який було розірвано рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 18.02.2022 року. (а.с. 6-7).

Сторони від шлюбу мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження. (а.с. 3).

Згідно судового наказу від 17.12.2021 року з позивача ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі частини заробітку (доходу) боржника. (а.с. 9 зворот).

Відповідно до довідки від 10.12.2021 року виданої комітетом Заслучненської сільської ради Відповідач ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає разом з донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в АДРЕСА_2 з 26 листопада 2021 року. Дитина знаходиться на утриманні матері. (а.с. 10).

Відповідно до акту об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ДОВІРА 2017» від 26.09.2022 року встановлено, що в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак проживає тільки ОСОБА_1 з його слів та підтверджується сусідами. (а.с. 10 зворот).

Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.01.2020 року підтверджується факт належності квартири АДРЕСА_1 позивачу ОСОБА_1 (а.с. 11).

Відповідно до акту 15 обстеження умов проживання від 14.02.2024 року членами комісії встановлено те, що малолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не проживає за адресою: АДРЕСА_3 . (а.с. 12).

Згідно відповіді Заслучненської сільської ради від 22.03.2024 року відповідно до наданих документів та з`ясованих фактів, у зв`язку з відсутністю ОСОБА_3 на території громади, прийняти рішення про визначення місця проживання дитини до повернення її з-за кордону не має можливості, так як це протирічить чинному законодавству. (а.с. 23).

Відповідно до акту обстеження від 05.03.2024 року комісією встановлено те, що за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_3 , не проживає. (а.с. 24).

Згідно відповіді на запит староста Кошелівського округу від 28.02.2024 року повідомляють, що ОСОБА_2 зареєстрована в АДРЕСА_2 . Фактично за даною адресою ні жінка, ні її малолітня дитина ОСОБА_3 не проживають. (а.с. 25).

Відповідно до висновку про визначення місця проживання дитини, який затверджений рішенням виконавчого комітету Заслучненської сільської ради від 14.03.2025 року № 30-09/2025, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . (а.с. 54-56).

Рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 05.04.2023 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позову про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. (а.с. 59-63).

Рішенням Хмельницького окружного суду від 23 листопада 2023 року позивачу відмовлено у задоволенні позову про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії щодо зняття зареєстрованого місця проживання в квартирі малолітньої дитини. (а.с. 65-67).

Мотиви, з яких виходить суд і застосовані норми права.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Згідно із ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті (ч. 1 ст. 157 СК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Частиною 1 ст. 161 Сімейного кодексу України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Одним із проявів принципу диспозитивності у цивільному судочинстві є те, що сторони вільно розпоряджаються наданими їм процесуальними правами, за допомогою яких вони можуть впливати на хід процесу. Зокрема, відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно із ст. 49 ЦПК України, право на збільшення або зменшення розміру позовних вимог, відмови від позову, зміни підстав або предмета позову належить виключно позивачеві.

Згідно зі ст. 175 ЦПК України підставами позову, які відповідно до ст. ст. 49, 265 цього Кодексу суд не може змінити без згоди позивача, є обставини, якими останній обґрунтовує вимоги, а не саме по собі посилання на певну норму закону.

Як слідує з обставин, якими позивач обґрунтував свій позов тим, що:

- з травня 2021 року відповідач разом з їх спільною дитиною, зібрала свої та особисті речі дитини та залишили належну йому на праві власності квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , дитина залишається зареєстрованою за цією ж адресою, проте фактично не проживає, проживає з відповідачкою, нараді за кордоном в США.;

- за таких підстав, оскільки дитина проживає постійно з відповідачкою, ставить питання про те, щоб місце проживання дитини визначити з відповідачкою.

- мати дитини (відповідач по справі) не заперечує проти того щоб дитина проживала з нею.

Як вбачається з висновку виконавчого комітету Заслучненської сільської ради від 14.03.2025 року як органу опіки та піклування, комісія вважає за доцільне визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Під час телефонної бесіди з представником органу опіки та піклування відповідач по справі не заперечувала проти проживання її дитини з нею. З дитиною поспілкуватися не вдалося, оскільки велика різниця у часі, дитина спала.

Згідно з ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Відповідно до абз. 2 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 18 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

По справі встановлено, що фактично спір щодо місця проживання дитини був ініційований батьком дитини, з вимогою, щоб місце проживання дитини визначити з відповідачкою, з якою дитина і так фактично проживає і від якої ніхто не вимагав та не вимагає зміни її місця проживання.

Після звернення батька дитини до суду з позовом про визначення місця проживання дитини, відповідачка не подала до суду відзив на позовну заяву. Представник відповідачки вважає, що позовні вимоги заявлені передчасно, оскільки фактично спір відсутній, дитина проживала та проживає і зараз з відповідачкою по справі в США. Жодного спору щодо визначення місця проживання дитини з нею не має, а дана справа є не чим іншим, як намагання позивачем після отримання рішення суду виписати дитини з його квартири, на що вказують рішення суду, які ними додані до матеріалів справи.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини судом береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, ЄСПЛ зазначав, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

У параграфі 54 рішення ЄСПЛ «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року, заява № 31111/04, вказано, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім - права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди, насамперед, мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним, обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) вказано, що положення Конвенції про права дитини про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей.

Отже, суд не бере до уваги висновок виконавчого комітету Заслучненської сільської ради від 14.03.2025 року, відповідно до якого орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , оскільки він винесений передчасно, не встановлено чи існує спір між сторонами, думка дитини при прийнятті рішення (висновку) не з`ясована. Даний факт підтвердила представник третьої особи у судовому засіданні. Крім того, суд ставить під сумнів даний висновок з тих мотивів, які зазначені у відповіді Заслучненської сільської ради від 22.03.2024 року відповідно до якого зазначалося, що до наданих документів та з`ясованих фактів, у зв`язку з відсутністю ОСОБА_3 на території громади, прийняти рішення про визначення місця проживання дитини до повернення її з-за кордону не має можливості, так як це протирічить чинному законодавству. (а.с. 23). З того часу, відповідач і малолітня дитина як перебували, так і перебувають за кордоном, але наразі їм вдалося надати висновок про доцільність визначення місця проживання дитини з відповідачкою, яка як тоді, так і наразі перебуває на зв`язку.

За встановлених обставин, у суду відсутні підстави вважати, що на час звернення позивача ОСОБА_1 до суду з позовом про визначення місця проживання дитини, яка фактично проживала і проживає разом з відповідачкою, між батьками дитини виник спір саме щодо її місця проживання, оскільки батько дитини ОСОБА_1 не вимагав від матері дитини змінити її місце проживання, не порушував у судовому порядку питання щодо відібрання дитини у відповідачки, не звертався до суду з позовом про визначення місця проживання дитини разом з собою.

Саме по собі звернення батька дитини до суду з позовом про визначення місця проживання дитини, оскільки відповідач не хоче документально це оформити відповідним договором, при цьому належного підтвердження цього суду не надано, наведеного висновку суду не спростовують. Більш того, сторонам відомо про те, відповідач з дитиною перебувають за кордоном.

Зверненню до суду з позовом про визначення місця проживання дитини має передувати спір між батьками дитини щодо місця її проживання.

При цьому той з батьків, хто звертається до суду з таким позовом має довести, що дійсно батьки не можуть досягнути згоди щодо місця проживання дитини і з цього приводу між ними існує спір. Судом встановлено, що відповідач та неповнолітня дитини добровільно покинули житло позивача та наразі проживають разом, батько не заперечує проти цього. В даному випадку на думку суду жодні права позивача не порушені. Такі ж висновки містяться в постанові ВС у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду (справа № 127/16211/23, провадження № 61-1964 св 24).

З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що вимоги про визначення місця проживання дитини заявлені позивачем передчасно, оскільки зверненню до суду з відповідним позовом має передувати спір між батьками щодо місця проживання дитини та принаймні існувати на час вирішення справи в суді. Такі ж висновки містяться в постанові ВС у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду (справа № 127/16211/23, провадження № 61-1964 св 24).

Розподіл судових витрат.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову в позові, тому судові витрати слід залишити за позивачем. Доказів понесення учасниками справи інших судових витрат суду не надано.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. ст. 259-268 ЦПК України, ст. 7, 19, 141, 150, 160, 161 Сімейного кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Заслучненської сільської ради про визначення місця проживання неповнолітньої дитини - ВІДМОВИТИ.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи (сторони):

Позивач ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Третя особа: Орган опіки та піклування Заслучненської сільської ради, місцезнаходження: 31050, Хмельницька область, Хмельницький район, Пл. І.О. Масловського, буд 2-а, .

Повний текст рішення виготовлено 24.09.2025 року.

Суддя: В.О. Шовкун