РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 712/1783/25

Провадження № 2/712/1752/25

07 жовтня 2025 року м. Черкаси

Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді - Марцішевської О.М.

за участю секретаря судового засідання Безрукової Д.О.

відповідача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Управління Служби безпеки України в Черкаській області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , який діє також в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: Черкаська міська рада, орган опіки і піклування - виконавчий комітет Черкаської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування службовим житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

1.Описова частина

Короткий зміст вимог та аргументів учасників справи

13 лютого 2025 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання осіб такими, що втратили право користування службовим житловим.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що рішенням Черкаської міської ради від 15.12.2008р. № 1903 за клопотанням УСБУ в Черкаській області квартира АДРЕСА_1 включена до числа службового житла.

Рішенням житлово-побудової комісії Управління (далі ЖПК) від 07.05.2009р. (протокол № 2) квартира надана в якості службового житла ОСОБА_1 на склад сім`ї 4 особи він, дружина ОСОБА_2 , 1960 р.н., син ОСОБА_6 , 1982 р.н., донька ОСОБА_7 , 1988р.н.

Рішенням Черкаської міської ради від 02.06.2009р. № 672 задоволене клопотання Управління про надання ордеру для вселення ОСОБА_1 указаним складом сім`ї в службову квартиру АДРЕСА_1 .

08.07.2009р. вищевказані особи зареєстрували місце проживання за адресою службової квартири.

05.08.2010р. за адресою службової квартири ОСОБА_1 здійснив реєстрацію місця проживання чоловіка доньки ОСОБА_8 - ОСОБА_3 . Також, 16.11.2011р. за адресою службової квартири ОСОБА_1 здійснив реєстрацію онука ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а 06.09.2018р. онуки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Реєстрація ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 проведена без дозволу та відома Управління та фактичних підстав для цього.

Проведеним 13.07.2018р. обстеженням житлових умов у службовій квартирі АДРЕСА_1 було встановлено, що в квартирі проживали 3 осіб ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_9

ОСОБА_10 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , на той час фактично проживали у гуртожитку за адресою АДРЕСА_2 .

Наразі, ОСОБА_8 на праві власності належить квартира АДРЕСА_3 житловою площею 38,4 кв.м, загальною площею 63 кв.м.

Вказану квартиру ОСОБА_8 набула на підставі договору купівлі-продажу №4883 від 12.12.2022р. за програмою кредитування Черкаського регіонального Управління спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву», квартира є предметом іпотеки за Договором іпотеки № 4888 від 12.12.2022р.

Таким чином, ОСОБА_3 та неповнолітні ОСОБА_4 , ОСОБА_5 забезпечені житлом на умовах пільгового кредитування, що є однією з форм участі держави у забезпеченні житлом громадян, які потребують поліпшення житлових умов.

Спірну квартиру ОСОБА_3 та неповнолітні ОСОБА_4 , ОСОБА_5 використовують лише в частині реєстрації свого місця проживання без фактичного проживання в порушення ч.2 п.5.9 Інструкції 792.

В спірній квартирі відповідачі не проживають, квартира використовується для проживання сторонніх осіб.

Відповідно до п.5.2 Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцями Служби безпеки України та членам їх сімей житловими приміщеннями, затвердженої наказом СБУ від 06.11.2007р. № 792 (далі Інструкція 792) на підрозділи господарського забезпечення органів СБУ покладено здійснення оперативного контролю та обліку за використанням фонду службового житла.

На виконання вказаного пункту за вказівками керівництва СБУ в регіональних органах проводиться інвентаризація службового житлового фонду, за результатами якої складаються акти обстеження житлових умов.

20.06.2024р. у акті обстеження зафіксовано, що відповідачі в квартирі АДРЕСА_1 не проживають.

Факт тривалого не використання ними квартири для проживання підтверджується листом ОСББ «Героїв-Майдану-8» від 23.12.2024р., актом про непроживання від 23.12.2024р., актом обстеження житлових умов від 30.01.2025р.

Фактичним місцем проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є житловий будинок АДРЕСА_4 житловою площею 73,2 кв.м, загальною площею 218,5 кв.м.

Указане житло ОСОБА_1 з 2020 року вносить до декларації майнового стану особи, уповноваженої на виконання функцій держави, органів місцевого самоврядування як місце постійного проживання.

Тобто відповідачі тривалий час не проживають у службовій квартирі, а використовують її для здачі в піднайом, чим порушується право позивача на використання службової квартири для забезпечення житловим співробітників військовослужбовців, які потребують службового житла за місцем проходження військової служби.

03.07.2012р. ОСОБА_1 на підставі іпотечного договору набув у власність житловий будинок АДРЕСА_4 .

Про набуття у власність будинку ОСОБА_1 не повідомив позивача, про зазначені обставини останній дізнався з Державного реєстру під час перевірки облікових даних громадян, які перебувають на квартирному обліку.

За договором дарування від 19.09.2024р. ОСОБА_1 відчужив ОСОБА_8 житловий будинок АДРЕСА_4 .

Таким чином, набуттям у власність житлового будинку АДРЕСА_4 житловою площею 73,2 кв.м, загальною площею 218,5 кв.м. ОСОБА_1 поліпшив свої житлові умовами, перестав бути особою, яка потребує поліпшення житлових умов, подарувавши вказаний будинок доньці ОСОБА_8 свідомо погіршив свої житлові умови.

Крім того, 24.06.2022р. в порядку спадкування ОСОБА_1 набуто у власність житловий будинок в АДРЕСА_5 житловою площею 28,7 кв.м, загальною площею 46,8 кв.м.

Відповідачка ОСОБА_2 04.08.2012р. в порядку спадкування мала у власності житловий будинок в АДРЕСА_6 , який продала 13.12.2012р.

Про вказані факти відповідачі Управління не повідомляли в порушення п.25 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень в УРСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради № 470 від 11.12.1984р., п.3.17 Інструкції 792.

Успадкувавши право власності на майно в с. Хлистунівка і здійснивши купівлю житлового будинку в с.Руська Поляна, відповідачі усвідомлювали, що мають змінити місце проживання, але спірне житло не звільнили, чим порушуються права військовослужбовців, які проходять військову службу в Управлінні та потребують поліпшення житлових умов.

З набуттям у власність ОСОБА_1 будинку АДРЕСА_4 , житловою площею 73,2 кв.м., відповідачі свідомо поліпшили свої житлові умови в межах норми забезпеченості житловою площею, а тому виникли підстави до вивільнення та передачі позивачу службової квартири АДРЕСА_1 .

Невивільненням службової квартири, здачею її в піднайм, порушено право позивача на використання квартири за призначенням.

Просить суд визнати ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 такими, що втратили право користування службовою квартирою АДРЕСА_1 , солідарно стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати.

17 березня 2025 року відповідач ОСОБА_1 скерував до суду відзив на позовну заяву.

Відзив мотивує тим, що ОСОБА_1 проходив військову службу в органах СБ України з лютого 1985 року. Звільнився зі служби за вислугою років (31 рік) в листопаді 2010 рок, є ветераном військової служби., особою з інвалідністю ІІІ групи. Службу проходив в Управлінні СБ України в Рівненській області, в Центральному Управлінні СБ України м. Київ, де перебував на квартирному обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, однак житла від СБ України в м. Рівне та м. Київ не отримував. З червня 2007 року ОСОБА_1 проходив службу в Управлінні СБ України в Черкаській області, та проживав у гуртожитку Університету банківської справи Національного банку України. Перебуває на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов. Рішенням житлово-побутової комісії Управління від 07.05.2009 квартира АДРЕСА_1 надана в якості службової у складі сім`ї 4 особи: ОСОБА_1 , дружина ОСОБА_2 , син ОСОБА_6 та донька ОСОБА_7 .

Рішенням Черкаської міської ради від 02.06.2009 № 672 задоволено клопотання Управління про надання ордеру для вселення ОСОБА_1 указаним складом сім`ї в службову квартиру АДРЕСА_1 .

08.07.2009 вищезазначені особи зареєстрували місце проживання за адресою службової квартири. У зв`язку з тим, що донька ОСОБА_7 30.01.2010 одружилася з ОСОБА_3 , останній набув статус члена родини, постійно проживаючи спільно з ними, 05.08.2010 зять був зареєстрований за вищезазначеною адресою. Те саме стосується і онуків ОСОБА_1 , які були зареєстровані за адресою службової квартири.

Відповідно до частини другої пункту 5.9 Інструкції № 792, дозвіл на реєстрацію у службовому житловому приміщенні членів сім`ї співробітника, окрім дружини (чоловіка) та дітей, надається відповідними житлово-побутовими комісіями на підставі письмового рапорту співробітника. Проте, відповідно до пункту 5.10 Інструкції № 792 (у редакції від 23.11.2008), проведення реєстрації у службову квартиру з дозволу та відому Управління на той момент не передбачалося. Тому, доводи Позивача, щодо реєстрації вищевказаних осіб з порушенням порядку, визначеного частиною 2 пункту 5.9 Інструкції № 792 є безпідставними та неправомірними.

Звертає увагу суду, що службова квартира є 1-кімнатною із загальною площею 33,46 кв.м., жилою площею 16,09 кв. м. Відтак, у зв`язку із фізичною неможливістю проживання в однокімнатній квартирі двома сім`ями та повнолітнім дорослим сином змушений був 03.07.2012 року взяти кредит в АТ «Ощадбанк» та укласти договір іпотеки на житловий будинок у селі Руська Поляна, Черкаського району, оскільки інші члени родини не підпадали під умови кредитування.

19.09.2024 року після погашення іпотеки зазначений будинок було переоформлено на дочку ОСОБА_8 . Варто зауважити, що відповідно до пункту 7 Порядку № 1081, військовослужбовці та члени їх сімей, які проживають разом з ними, за відсутності в них житла для постійного проживання в населених пунктах за місцем проходження військової служби та/або в безпосередній близькості від місця проходження військової служби, що дає змогу щодня своєчасно прибувати до місця проходження військової служби (перелік таких населених пунктів для військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу визначається Міноборони, МВС, МОН, СБУ, розвідувальними органами, Адміністрацією Держспецзв`язку, ДКА та Управлінням державної охорони), забезпечуються службовими житловими приміщеннями. Також, зміни до пункту 5.1 Інструкції № 792 були внесені наказом Центрального управління Служби безпеки України 03 травня 2019 року № 707.

Позивач зазначає, що наказом СБУ від 25.09.2019 № 1465 село Руська Поляна Черкаського району Черкаської області включено в Перелік населених пунктів, розташованих в безпосередній близькості від місця проходження військової служби, що дає змогу своєчасно прибувати військовослужбовцям до місця проходження військової служби. Однак, позивач не надав доказів існування такого наказу (в матеріалах електронної справ та в додатках до позовної заяви такий наказ відсутній). Тому у 2012році, набувши право власності на будинок за адресою АДРЕСА_4 , житловою площею 73,2 кв.м. та у 2022 році, успадкувавши право власності на житловий будинок по АДРЕСА_5 , житловою площею 28,7 кв.м., що територіально знаходиться за 64 кілометра від м. Черкаси, не є підставою для вивільнення та передачі службової квартири ОСОБА_11 .

Відповідно до акту обстеження житлових умов у червні 2018 року було зафіксовано, що в квартирі проживали: ОСОБА_2 , ОСОБА_9 та ОСОБА_1 . У даній квартирі відповідач ОСОБА_1 зробив ремонт, установив склопакети, поставив нові вхідні та міжкімнатні двері, підлогу, установив кухню, побутову техніку, меблі. Квартплата сплачується вчасно відповідно до квитанцій та показників лічильників. Проте, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану у 2022 році, відсутності укриття та регулярними відключеннями електроенергії в будинку, відповідачі часто (в літку постійно) їздили на дачу в ОСОБА_12 , у більш безпечне місце. Квартира знаходиться на 7 му поверсі, і відповідачам дуже важко піднятися сходами в гору або в низ коли відсутнє світло, оскільки ОСОБА_2 має інвалідність II групи. Тому, бажання знаходитись у безпечному місці під час довготривалих повітряних тривог та відключень електроенергії не є причиною для того, щоб вважати, що квартира використовується не за призначенням і в ній ніхто не проживає, а тим більше визнавати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Доводи позивача не знаходять свого об`єктивного підтвердження, а складений акт не свідчить беззаперечно, що в житловому приміщенні відповідачі не проживали взагалі та здавали в користування іншим особам

Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог про визнання відповідачів такими, що втратили право користування службовим житловим приміщенням.

21 березня 2025 року представник позивача ОСОБА_13 скерувала до суду відповідь на відзив, в якій зазначала, що позивач помилково трактує норми ст. 3 Сімейного кодексу України в частині сім`ї його дочки ОСОБА_14 з ОСОБА_3 , як єдиної сім`ї з ним та ОСОБА_2 . Після реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 . 30.01.2010 року ОСОБА_15 утворила окрему сім`ю, в якій з`явились діти ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , що виключає членство сім`ї ОСОБА_1 , в розумінні ст. 3 Сімейного кодексу України. ОСОБА_8 перебуває в шлюбі з ОСОБА_3 , який за ступенем спорідненості, членом сім`ї наймача службового житла і членом утвореної у шлюбі сім`ї одночасно не може вважатись.

Так само, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не є членами сім`ї ОСОБА_1 за ознакою спільного проживання і ведення спільного господарства.

Згідно ч. 3 п. 12 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 № 1081 (далі Порядок № 1081) (в редакції станом на 03.08.2006) на підставі рішення про надання службового приміщення виконавчий орган районної, міської, районної у місті ради видає спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане житлове приміщення.

05.08.2010 року за адресою службової квартири ОСОБА_1 здійснив реєстрацію місця проживання ОСОБА_3 , який перебуває у шлюбі з донькою ОСОБА_1 . Також, 16.11.2011 за адресою службової квартири ОСОБА_1 здійснив реєстрацію місця проживання онука ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а 06.09.2018 онуки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказані особи не були зазначені в ордері на право зайняття спірної квартири та не внесені, як члени сім`ї, до справи квартирного обліку ОСОБА_1 в установленому порядку. Реєстрація ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 проведена без відома Управління, за відсутності фактичних підстав для цього, в службовому приміщенні вони не проживали.

Щодо доводів відповідача про придбання житлового будинку АДРЕСА_4 через неможливість проживання в однокімнатній квартирі двома сім`ями, в зв`язку з чим він 03.07.2012 отримав іпотечний кредит на купівлю житлового будинку, оскільки інші члени сім`ї не підпадали під умови кредитування. По перше, відповідач ОСОБА_16 особисто надав згоду на забезпечення його сім`ї житловою площею в розмірі, який не задовольняє потреби сім`ї із 4-х осіб за нормою забезпеченості житлом в м. Черкаси, про що свідчить його рапорт від 05.05.2009.

По-друге, здійснивши реєстрацію місця проживання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , за адресою спірної квартири, відповідач сам вчинив погіршення своїх житлових умов.

По-третє, відповідач не повідомив Управління про набуття права власності на житловий будинок, хоча був обізнаний про необхідність поновлення документів справи квартирного обліку, надання відомостей про придбання об`єктів житлової нерухомості, про що свідчить його підпис в акті обстеження житлових умов від 13.07.2018 (акт в матеріалах справи). Твердження, що інші члени сім`ї не підпадали під умови кредитування не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки дочка відповідача, ОСОБА_8 разом із своєю сім`єю на той час не проживали в спірній квартирі, а фактично проживали в гуртожитку за адресою АДРЕСА_2 і з 08.01.2013 перебувала в списку загальної черги осіб, які потребують покращення житлових умов, у виконавчому комітеті Черкаської міської ради. Про факт перебування ОСОБА_8 на обліку осіб, які потребують покращення житлових умов, у виконавчому комітеті Черкаської міської ради, відповідач також не повідомляв Управління. Доводи відповідача про те, що вказаний житловий будинок у с. Руська Поляна, 19.09.2024, після погашення іпотеки, було переоформлено на дочку ОСОБА_8 не відповідає дійсності. Згідно інформаційної довідки Державного реєстру на нерухоме майно строк виконання іпотечного зобов`язання 02.03.2018. Запис про обтяження нерухомого майна припинено 22.09.2016, тобто відповідач виконав кредитні зобов`язання ще в 2016 році та став особою, яка покращила свої житлові умови, а подарувавши 19.09.2024 вказаний житловий будинок ОСОБА_8 , свідомо погіршив їх. Відсутність фінансових зобов`язань ОСОБА_1 щодо сплати іпотеки за житловий будинок, за період 2020-2023 років, підтверджується також долученими до позовної заяви деклараціями відповідача, в яких фінансові зобов`язання у суб`єкта декларування відсутні.

Щодо тверджень відповідача, що на нього поширюються гарантії, передбачені ст. 125 ЖК України та Інструкції № 792 щодо неможливості виселення зі спірного службового житла без надання іншого жилого приміщення. Набуттям у власність житлового будинку АДРЕСА_4 , ОСОБА_1 поліпшив свої житлові умови та, відповідно, перестав бути особою, яка потребує поліпшення житлових умов, а подарувавши вказаний будинок своїй дочці ОСОБА_8 , свідомо погіршив свої житлові умови. Відповідач не повідомив позивача про набуття у власність вказаного будинку, про зазначені обставини останній дізнався з Державного реєстру під час перевірки облікових даних громадян, які перебувають на квартирному обліку. ОСОБА_1 на праві власності належить житловий будинок АДРЕСА_5 , житловою площею 28,7 кв. м, загальною площею 46,8 кв. м. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно будинок набуто у власність 24.06.2022 в порядку спадкування. Дружина, ОСОБА_2 04.08.2012 в порядку спадкування мала право власності на житловий будинок АДРЕСА_6 , який продала 13.12.2012. Про вказані факти відповідачі Управління не повідомляли, в порушення п. 25 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984 № 470, пункту 3.17 Інструкції 792.

З набуттям у власність ОСОБА_1 будинку АДРЕСА_4 , житловою площею 73,2 кв м та успадкувавши житловий будинок АДРЕСА_5 , житловою площею 28,7 кв. м, загальною площею 46,8 кв. м, відповідачі свідомо поліпшили свої житлові умови в межах норми забезпеченості житловою площею, а тому виникли підстави до вивільнення та передачі службової квартири АДРЕСА_1 .

Лист Управління від 31.01.2025 щодо відмови у наданні спірної квартири у постійне користування свідчить про підстави прийнятого рішення, однак в даному спорі відмова не є предметом позовної заяви. У відзиві на позовну заяву відповідач наводить нормативно-правові акти, які регулюють порядок виселення осіб. Проте, позивачем не заявлено вимогу про виселення ОСОБА_1 та членів його сім`ї, предметом позову є втрата права користування службовим житловим приміщенням.

Позивачем не доводиться, що відповідачі підпадають під категорію тимчасово відсутніх громадян за якими зберігається житлове приміщення на час їх відсутності. До матеріалів позову долучено докази тривалого непроживання відповідачів у спірній службовій квартирі та передачу її в оренду іншим особам, що спростовує доводи ОСОБА_1 про тимчасовий переїзд до іншого населеного пункту у зв`язку із введенням воєнного стану. 20.06.2024 року в ході проведення інвентаризації службового житлового фонду, комісією Управління зафіксовано, що відповідачі в квартирі по АДРЕСА_7 , не проживають, про що складено акт. Факт тривалого невикористання ними квартири для проживання підтверджується листом ОСББ «Героїв Майдану-8» від 23.12.2024, актом про непроживання особи за адресою від 23.12.2024, актами обстеження житлових умов від 30.01.2025. Посилання відповідача на те, що ним витрачено кошти на ремонт квартири, не є обґрунтуванням його права користуватися квартирою за відсутності підстав до цього. Як норми ЖК України, так і норми ЦК України, не визначають причинно-наслідковий зв`язок права користування житлом з проведеними поліпшеннями його стану за рахунок ремонту.

З тексту відзиву вбачається, що відповідачі ОСОБА_17 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , з ОСОБА_16 та ОСОБА_2 у спірній квартирі не проживають, а використовують її лише в частині реєстрації місця проживання. Також, відповідач не згадує про забезпеченість житлом ОСОБА_17 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які проживають спільно з ОСОБА_8 . Наразі, ОСОБА_8 на праві власності належить квартира АДРЕСА_3 , житловою площею 38,4 кв. м, загальною площею 63 кв. м., що задовольняє потребу у житловій площі її сім`ї у складі 4-х осіб. Невивільненням службової квартири, здачею її відповідачем в піднайом, порушено право позивача на використання квартири за призначенням. Спірна квартира є службовим житлом і потреба у її подальшому використанні, як службової квартири, не відпала. Необхідність забезпечення службовим житлом діючих військовослужбовців Управління наразі існує. На обліку потребуючих забезпечення житлом на 01.01.2025 перебуває 82 діючих співробітника Управління, в тому числі 30 учасників бойових дій, з них 32 військовослужбовця потребують надання службового житла. 7 діючих військовослужбовців Управління та члени їх сімей. які потребують надання службового житла і ним не забезпечені, вимушені винаймати квартири у м. Черкаси, за укладеними договорами між ними та власниками житла. Тобто, при поданні позовної заяви позивачем повністю дотримано складові а) чи є втручання законним; б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; в) чи є такий захід пропорційним визначеним цілям.

09 квітня 2025 року ОСОБА_1 скерував до суду додаткові пояснення, в яких зазначив, що Відповідач не визнає позов в повному обсязі, з огляду на наступне. ОСОБА_1 є ветераном військової служби. 01.02.2011 року відповідачу встановлено 3 групу інвалідності. На день звільнення зі Служби Безпеки України відповідач мав вислугу 31 рік, отримує пенсію за вислугу років

Ознайомившись з актами про не проживання в житловому приміщенні, складеними представниками позивача, відповідач вважає їх не достовірними та такими, що не засвідчують дійсні обставини. Позивач надає до суду акти про не проживання, 2 з яких складені в один день. За змістом акту, складеного 20.06.2024 року зазначається, що відповідач в квартирі не проживає, інформація під час перевірки надана мешканцями сусідньої квартири. В акті відсутні анкетні дані мешканців сусідньої квартири та їх підписи. Таким чином встановити походження зазначених відомостей та їх достовірності не видається можливим. Зокрема, з 19.06.2024 року по 07.07.2024 року відповідач перебував у щорічній відпустці, перебував із дружиною на оздоровленні за межами міста, що підтверджується довідкою, виданою роботодавцем.

За змістом акту, складеного 23.12.2024 року о 18:50, вбачається, що ОСОБА_18 , мешканець квартири АДРЕСА_8 стверджує, що в квартирі відповідач не проживає, з якого часу не відомо. Однак, ОСОБА_18 підписав вказаний акт на прохання голови ОСББ. Його зміст не читав, а голова ОСББ ввела його в оману, щодо відомостей викладених в акті. Його дружина ОСОБА_19 підтверджує зазначені обставини, та надає до суду пояснення, що спростовують відомості викладені в акті. В той же день, зі змісту відповіді голови ОСББ «Героїв Майдану» від 23.12.2024 року, вбачається, що в квартирі ніхто не проживає, а до квартири навідувалась дівчина на ім`я ОСОБА_20 , ймовірна родичка. Дійсно, остання являється племінницею відповідача. І його племінниця навідувала свого двоюрідного брата та допомагала його дружині ОСОБА_2 доглядати хворого сина. За таких обставин, відомості у відповіді голови ОСББ, про не проживання в квартирі є не логічними, та не відповідають дійсності. Зокрема, викликають сумніви у достовірності листа голови ОСББ від 23.12.2024 року, який складений після закінчення робочого часу, враховуючи, що лише акт про не проживання складений о 18:50 год.

За змістом акту складеного о 30.01.2025 року о 07:30 годині ранку вказано, що в квартирі ніхто не проживає з весни 2024 року. Такі відомості, позивач ніби то отримав зі слів ОСОБА_21 , яка проживає в квартирі АДРЕСА_9 . Відповідач зазначає, що квартира АДРЕСА_10 , знаходиться в іншому під`їзді, тому її мешканка ОСОБА_21 , очевидно не має доступу до під`їзду, в якому проживає відповідач та не може засвідчувати подібні факти. Зокрема, хлопець ОСОБА_22 ( ОСОБА_6 ), про якого йде мова в акті, є сином відповідача, та який входив до членів сім`ї ( з 4-х осіб) при наданні відповідачу службової квартири. Відомості про те, що син ОСОБА_22 , проживав в квартирі до весни 2023 року, також не відповідають дійсності. Адже син відповідача з 2017 року мав 2 групу інвалідності, та внаслідок тяжкої хвороби помер ІНФОРМАЦІЯ_3 до останнього дня проживаючи в цій же квартирі. Таким чином, відомості про здачу в оренду житлового приміщення хлопцю на ім`я ОСОБА_22 , не відповідають дійсності та спростовуються наданими доказами.

В цей же день 30.01.2025 року, о 17:40 годині позивачем складено наступний акт, за змістом якого сусіди з квартир АДРЕСА_8 та АДРЕСА_11 ніби то підтверджують, що ОСОБА_1 використовує квартиру не за призначенням. У вказаному акті відсутні відомості про мешканців квартир АДРЕСА_8 та АДРЕСА_11 , зокрема, відсутній підпис члена комісії ( ОСОБА_23 ) Водночас, відповідач зазначає, що в квартирі АДРЕСА_8 проживають ОСОБА_18 та його дружина ОСОБА_19 , в квартирі АДРЕСА_11 проживає ОСОБА_24 , які спростовують інформацію викладені в акті. В розумінні ст.116 ЖК України використання жилого приміщення не за призначенням - це використання його не для проживання, а в інших цілях (наприклад, для розміщення в ньому майстерень, облаштування складських і інших підсобних приміщень, тощо). Отже, належних та допустимих доказів на підтвердження факту використання відповідачем службового житлового приміщення не за призначенням, або не проживання в ньому позивачем у передбаченому порядку, суду не надано.

Відповідно до п. 4 постанови Черкаської обласної ради народних депутатів та Черкаської обласної ради профспілок від 28.12.1984 р. № 396, встановлено норму середньої забезпеченості громадян жилою площею в межах 8,5 кв.м на одну особу. Згідно ст. 47 ЖК України: норма жилої площі в Українській PCP встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу. Загальна жила площа однокімнатної квартири наданої відповідачу на сім`ю з 4 осіб складає 30,2 кв.м., житлова 16,09 кв.м.. Тобто на кожного члена сім`ї припадає 7,55 кв. м. загальної площі, житлової 4,02 кв.м. За наведених обставин, не можна вважати, що відповідач був забезпечений житловим приміщенням на сім`ю у складі 4 осіб. Останній потребував поліпшення житлових умов гарантованих державою. Пунктом 20 цього Порядку передбачено, що військовослужбовець та члени його сім`ї зобов`язані вивільнити займане ними службове житлове приміщення у разі одержання або придбання житла для постійного проживання. Спадщина, яку отримав відповідач та його дружина, не може вважатися набуттям житла для постійного проживання, адже вказане майно розташовано за межами міста, в с. Хлистунівка. Квартира була надана для сім`ї з 4 осіб: відповідач, дружина, його син та донька. По мірі зростання дітей, проживання в одній кімнаті значно ускладнювалось, враховуючи що діти різної статті. В подальшому, у сина виявили невиліковну хворобу. Зважаючи на складні житлові умови, донька позивача тимчасово переїхала проживати у гуртожиток. Доходу сім`ї доньки не вистачало щоб придбати житло, за таких обставин було прийнято рішення про придбання житла у іпотеку. На момент оформлення іпотеки, донька відповідача ОСОБА_8 мала всього 2 роки трудового стажу, тому не підпадала під умови кредитування. За таких умов, іпотека вимушено була оформлена на відповідача. Будинок в с.Руська Поляна був придбаний в іпотеку в нежитловому стані. Доходи сім`ї доньки не дозволяли їй придбати житло в межах міста, у зв`язку з високою ціною. Станом на 2024 рік відповідач передав доньці належне їй нерухоме майно, та фактично ніколи не був його власником. Зокрема, як спадкове майно так і будинок в с. Руська Поляна розташовано за межами міста Черкаси. Водночас відповідач та його дружина офіційно працевлаштовані в м.Черкаси, в місті іншого житла окрім службової квартири не мають. Після смерті сина ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідач та його дружина залишились проживати в квартирі самі. Загальна та житлова площа квартири, наразі відповідає нормам забезпечення громадян житловими умовами для сім`ї з 2-х осіб.

Стороною позивача не доведено те, що відповідач або його дружина мають інше житлове приміщення, відповідачі зареєстровані в службовій квартирі, а відтак доводи сторони позивача є хибними. Вказує, що даючи оцінку пропорційності позбавлення відповідача службового житла, потрібно враховувати: 1)що законне право на зайняття службового житла відповідача ОСОБА_1 не припинене, внаслідок виходу на пенсію, зокрема за відсутності грошової компенсації на придбання такого житла; 2) відповідач проживає у житловому приміщенні та використовує житлове приміщення за призначенням; 3) станом на день розгляду справи відповідач не має у власності житлового приміщення у межах міста, та не мав його з моменту отримання службового житла. За таких обставин, позов про визнання відповідача ОСОБА_1 та його дружини ОСОБА_2 таким, що втратили користування службовим житловим приміщенням не підлягає до задоволення. Позивачем не заявлено вимогу про виселення відповідача та членів його сім`ї. За таких обставин, відповідач не має можливості визначити конкретну підставу позову та обрати вірний спосіб захисту, зокрема надати докази, які б спростовували позицію позивача.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила задоволити з підстав, вказаних у позові та відповіді на відзив.

Відповідач ОСОБА_1 , відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнали та просили відмовити за необґрунтованістю. Вказували, що спірна квартира є місцем постійного їх проживання з моменту вселення до даного часу.

Представник відповідача адвокат Левченко М.Д. в судовому засіданні вважала позов таким, що не підлягає до задоволення за необґрунтованістю. Зазначала, що обставини, зазначені позивачем щодо не проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у спірній квартирі та здача її в піднайом не відповідають дійності та спростовуються доказами відповідачів. Законне право ОСОБА_1 на зайняття службового приміщення не припинене внаслідок виходу на пенсію. Відповідач проживає у спірній квартирі та використовує її за призначенням, іншого житла у власності чи користування у межає міста не має. Виселення відповідача ОСОБА_1 з службової квартири без дотримання ст.125 ЖК є втручанням у право на житло. Також посилання позивача на отримання відповідачами спадщини, оформлення іпотеки з поліпшенням житлових умов заявлені з пропуском трирічної позовної давності від дня, коли позивач міг довідатись про вказані обставини.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Відповідно до п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-VІІІ «Про судоустрій та статус суддів», районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників, приходить до таких висновків.

Хід розгляду справи

17 лютого 2025 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

27 лютого 2025 року задоволено клопотання відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та замінено судове засідання підготовчим судовим засіданням.

23 червня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

2.Мотивувальна частина

Фактичні обставини, встановлені судом

Рішенням Черкаської міської ради від 15.12.2008р. № 1903 квартира АДРЕСА_12 , на даний час перейменована на АДРЕСА_13 включена до числа службових за клопотанням УСБУ в Черкаській області (а.с. 19 т.1).

05.05.2009р. ОСОБА_1 складено рапорт про надання службової однокімнатної квартири АДРЕСА_1 йому та його сім`ї дружині ОСОБА_2 1960 р.н., сину - ОСОБА_6 , 1982 р.н., дочці ОСОБА_25 , 1988 р.н. В даному рапорті він погоджується на отримання житлової площі в розмірі, який не задовольняє потреби його сім`ї за рівнем забезпеченості житлом в м. Черкаси, без зняття з квартирного обліку. (а.с.21 т.1).

У протоколі № 2 засідання ЖПК УСБУ в Черкаської області від 07.05.2009р. зазначено, що ОСОБА_1 з сім`єю у складі: дружина ОСОБА_2 1960 р.н., син - ОСОБА_6 , 1982 р.н., дочка ОСОБА_25 , 1988 р.н. з 24.12.2005 р. перебувають на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов на підставі переведення ОСОБА_26 з ЦУ СБ України, відсутності у нього житла в м. Черкаси та за умови надання згоди на заселення в службове житлове приміщення, що менше рівня середньої забезпеченості громадян житловою площею в даному населеному пункті (а.с.22 т.1).

Відповідно до Списку військовослужбовців УСБУ в Черкаській області, які потребують надання службового житла станом на 01.01.2025 р., розрахунок потреби у видатках для виплати грошової компенсації військовослужбовцям за піднайом (найом) житлових приміщень за січень 2025 року, підтверджено потребу УСБУ в Черкаській області забезпечення житлом працівників управління, які не забезпечені житлом (т. 1 с. 14-18).

Згідно Журналу обліку службових приміщень 1 кімнатна квартира АДРЕСА_14 , житловою площею16,9 кв.м, загальною площею 32,5 кв.м. обліковується за ОСОБА_1 , дружиною ОСОБА_2 1960 р.н., сином ОСОБА_6 , 1982 р.н., дочкою ОСОБА_25 , 1988 р.н. (а.с.25-26).

Рішенням Виконавчого комітету Черкаської міської ради № 672 від 02.06.2009р. задоволено клопотання начальника Управління СБУ в Черкаській області щодо надання ордеру на вселення співробітника управління ОСОБА_1 1958 р.н. з сім`єю у складі чотирьох осіб: ОСОБА_1 , дружина ОСОБА_2 1960 р.н., син - ОСОБА_6 , 1982 р.н., дочка ОСОБА_25 , 1988 р.н. (а.с. 23 т.1).

Відповідно до довідки про склад сім`ї від 13.07.2009 року № 646 ОСОБА_1 зареєстрований у спірній службовій квартирі з 8.07.2009р., разом з ним зареєстровані ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_25 житлова площа 16,9 кв.м., загальна площа 33,46 кв.м. (а.с.41 т.1)

Як зазначено у Книзі обліку співробітників, які перебувають на квартирному обліку Управління Служби безпеки України в Черкаській області № 255 ОСОБА_1 з 07.02.1985 звільнений за станом здоров`я (а.с.27-28 т.1).

30.01.2010р. зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_14 , що підтверджується свідоцтвом про одруження, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Дубенського районного управління юстиції Рівненської області, актовий запис № 27(а.с.38 т.1).

05.08.2010р. ОСОБА_3 зареєстрований у спірній службовій квартирі відповідно до відмітки у паспорті та довідки про склад сім`ї від 30.11.2010р. № 6661 (а.с.36, 42 т.1, а.с.46 т.2).

Відповідно до довідки від 16.11.2010р. ОСОБА_1 є ветераном військової служби ( а.с.151 т.1)

16.11.2011р. у спірній квартирі зареєстроване місце проживання неповнолітнього сина ОСОБА_3 та ОСОБА_14 - ОСОБА_4 згідно із довідкою № 360 про склад сім`ї (а.с.39,43 т.1, а.с.47 т.2).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта 05.07.2012 року ОСОБА_1 набув у власність житловий будинок за адресою АДРЕСА_4 загальною площею 218,5 кв.м на підставі іпотечного договору від 05.07.2021р. (а.с.99- 103 т.1).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 13.12.2012 року відповідачка ОСОБА_2 продала будинок за адресою АДРЕСА_6 (а.с.85 т.1).

18.03.2015 р. Управлінням СБУ в Черкаській області було надіслано ОСОБА_1 лист про перереєстрацію в жовтні-грудні 2014 року осіб, які перебувають на квартирному обліку. Також вказувалось, що в зв`яку з невиконанням ОСОБА_1 вимоги 14.10.2024р. за вих. № 16/15417 належить терміново надати документи до житлово-побутовій комісії Управління. Відповідно до відмітки Укрпошта листа повернутий відправнику в зв`язку з неотриманням адресатом за закінченням строку зберігання (а.с.44-46 т.1).

Відповідно до складеного членами комісії ЖПК Акту перевірки житлових умов від 13.07.2018р. в кв. АДРЕСА_1 зареєстровані 4 особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_17 , фактично проживають ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 . Донька, зять і їх дитина проживають у гуртожитку по АДРЕСА_15 . Відповідач попереджений про необхідність поновлення документів квартирного обліку. (а.с.47 т.1).

06.09.2018р. неповнолітня донька ОСОБА_3 та ОСОБА_27 ( ОСОБА_25 ) - ОСОБА_5 була зареєстрована у спірній службовій квартирі (а.с.40,48 т.1, а.с.48 т.2).

19.07.2018 року Управлінням СБУ в Черкаській області було надіслано ОСОБА_1 листа-вимогу про надання документів житлово-побутовій комісії Управління (а.с.45-46 т.1).

У відповіді на лист 16/3727 від 06.08.2024 Управління СБУ в Черкаській області було повідомлено про реєстрацію неповнолітньої ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_7 .

У деклараціях особи, яка уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2019, 2020, 2021, 2023 рік відповідач ОСОБА_1 вказував, що фактичним місцем його проживання є житловий будинок у с. Руська Поляна Черкаської області (а.с 55-64, 65-69. 70-72, 73-75 т.1).

24.02.2022 р. відповідач ОСОБА_1 в порядку спадкування набув у власність житловий будинок по АДРЕСА_5 , житловою площею 28,7 кв.м. на підставі свідоцтва про право на спадщину від 08.07.2022р. (а.с.79-84)

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_6 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 від 30.01.2024р. (а.с.129 т.1)

12.03.2024 р. рішенням Виконавчого комітету Черкаської міської ради № 321 у зв`язку із поліпшенням житлових умов знято з квартирного обліку ОСОБА_8 складом сім`ї 4 особи вона, чоловік ОСОБА_3 , син ОСОБА_4 , дочка ОСОБА_5 (а.с.44 т.1).

20.06.2024р. членами комісії ЖПК складений Акт обстеження житлових умов, відповідно до якого засвідчено, що ОСОБА_1 у спірній службовій квартирі не проживає за інформацію мешканців сусідньої квартири. (а.с.50 т.1).

Відповідно до довідки № 01-12 ОСОБА_1 працює у Товаристві з обмеженою відповідальністю "Науково-виробничий комплекс "Фотоприлад" на посаді - з 04.02.2023р. начальника служби економічної безпеки, з 23.12.2013р. заступником директора з безпеки по теперішній час. В період з 19.06.2024р. по 07.07.2024р. знаходився у щорічній відпустці (а.с.129 т.1).

01.10.2024р. Управлінням СБУ в Черкаській області відповідачеві було скеровано лист з вимогою до 01.12.2024р. надати документи для перереєстрації діючих співробітників і осіб, звільнених з військової служби, які перебувають на квартирному обліку.Відповідно до відмітки Укрпошта листа повернутий відправнику в зв`язку з неотриманням адресатом за закінченням строку зберігання (а.с. 51 т.1).

19.09.2024 року відповідно до договору дарування ОСОБА_1 подарував ОСОБА_8 житловий будинок за адресою АДРЕСА_4 (а.с.87-88 т.1).

23.12.2024 р. членами комісії ЖПК у присутності мешканця будинку та голови ОСББ складений Акт про непроживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у спірній квартирі із зазначенням про проживання у 2024 році іншої особи. (а.с.52 т.1).

Відповідно до листа голови ОСББ Макодзеба Л.М. від 23.12.2024р. позивачу повідомлено, що зі слів сусідів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у спірній квартирі не проживають. Сусіди також стверджують, що до квартири навідувалась дівчина ОСОБА_20 . (а.с.76 т.1)

03.01.2025р. ОСОБА_1 звернувся до позивача з заявою про виключення спірної квартири із числа службових (а.с.152 т.1).

30.01.2025р. о 7 год. 30 хв. членами комісії ЖПК складений Акт перевірки використання службової квартири. За даними, зазначеним в акті, у вказаній квартирі ніхто не проживає з весни 2024 року, про що повідомлено мешканцем будинку ОСОБА_21 (а.с.53 т.1).

30.01.2025р о 17 год. 40 хв. членами комісії ЖПК складений Акт перевірки використання службової квартири.За даними, зазначеним в акті, ОСОБА_16 вказану квартиру за призначенням не використовує, що підтверджується сусідами з квартири АДРЕСА_8 , та АДРЕСА_11 .(а.с.54 т.1)

31.01.2025р. позивачем повідомлено ОСОБА_1 про відмову у заяві про виключення спірної квартири із числа службових та надано вимгу про поновлення документів квартирного обліку (а.с.150 т.1).

25.03.2025р. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за даними Державного демографічного реєстру зареєстровані за адресою АДРЕСА_16 .

31.07.2025р. ОСОБА_3 за даними Державного демографічного реєстру зареєстровані за адресою АДРЕСА_16 .

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_28 повідомила, що є головою ОСББ з 2022 року. На зборах членів ОСББ. відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 присутні не були. При складанні акту був присутній ОСОБА_18 та члени комісії, ОСОБА_18 сказав, що сусідів ОСОБА_26 не знає. 23.12.2024 склали акт, після того направила лист на запит УСБУ в Черкаській області. .

Свідок ОСОБА_19 дала покази про те, що проживає в кв. АДРЕСА_8 по сусідству з спірною квартирою. Підтвердила, що відповідачі проживають в квартирі АДРЕСА_12 , їх син помер в січні 2024 року, останні роки хворів та не міг ходити. Зазначила, що її чоловік дійсно спілкувався з комісією, проте він рідко буває у квартирі, часто буває в селі.

Свідок ОСОБА_18 дав покази про те, що проживає в кв. АДРЕСА_8 по сусідству з спірною квартирою, знайомий з ОСОБА_26 , з ними проживав син, який помер у 2024 році, раніше донька теж проживала. Зазначив, що у 2023, 2024 років він часто часто не бував у квартирі АДРЕСА_8 , оскільки доглядав за родичами. У день підписання акту до свідка звернулись з питанням, чи бачив ОСОБА_26 і оскільки свідок не проживав постійно і тому підписав акт, не читаючи змісту. Заперечив, що ОСОБА_26 не проживають у квартирі АДРЕСА_12 , при складанні акту представницю УСБУ ОСОБА_13 запросив до квартири, надав свої паспортні дані.

Свідок ОСОБА_24 дав покази про те, що проживає в кв. АДРЕСА_11 з 1999 року. Сусідів ОСОБА_26 знає, спілкувались з донькою, сином. ОСОБА_29 відповідачів постійно бачив, коли машини не було, свідок знав, що вони в селі Руська Поляна. Знає, що син ОСОБА_22 помер у цій квартирі. ОСОБА_21 проживає в кв. АДРЕСА_11 , це дружина свідка ОСОБА_24 , про те, щоб квартиру здавали, не знає.

Свідок ОСОБА_30 дав покази, що є членом житлової комісії та брав участь у обстеженні комісієї спірної квартири ІНФОРМАЦІЯ_4 . В квартирі нікого не було, тому подзвонили до сусідів, ОСОБА_31 запросив до своєї квартири, надав інформацію, яку зафіксувала представник позивача у акті, вказав що ОСОБА_26 не знає, у кв. АДРЕСА_12 проживала якась дівчина, у акті розписались. 30.01.2025р. вранці і ввечері приїзджали для складання акту. Вранці зайшли до квартири АДРЕСА_11 , там була ОСОБА_32 , опитали, вона сказала, що там жив ОСОБА_22 , потім якась дівчина, мабуть здавали, вона не була їй знайома, це зафіксували в акті. Ввечері 30.01.2025р. також ніхто не відповів, телефонували ОСОБА_26 , він на обстеження приїхати відмовився. Причина відсутності його підпису на акті невідома. Влітку 2024 року було обстеження, там була ОСОБА_2 , вона агресивно сприйняла перевірку, сказала, що всі проживають. В акті 20.06.2024р. розписались мешканці сусідньої квартири, хто мешканці не запитував. ОСОБА_26 не повідомляли, оскільки виникла підозра, що відомості щодо проживання неправдиві.

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд

Спірні правовідносини регулюються нормами цивільного та житлового законодавства.

Згідно статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, що його власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому, не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Згідно з частиною четвертою статті 9 ЖК ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст.60 ЖК користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї (частини друга та третя статті 64 ЖК).

Відповідно до ст.71 ЖК при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Згідно з ст.107 ЖК України наймач жилого приміщення вправі за згодою членів сім`ї в будь-який час розірвати договір найму. У разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

Службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири (частина перша статті 118 ЖК).

Особливість права користування службовим житлом на підставі ордеру полягає, зокрема, у тому, що володільцем такого житла залишається його власник.

Статті 124-125 ЖК передбачають приписи, згідно з якими припинення трудових правовідносин з роботодавцем, за виключенням окремих чітко визначених випадків, є підставою для виселення особи зі службового житла без надання іншого житлового приміщення. Тобто, формулювання вказаних приписів є достатньо чіткими та передбачуваними для особи, якій таке житло надане у користування.

Відповідно до п. 8.7 Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Служби безпеки України та членам їх сімей житлових приміщень, затвердженої наказом СБУ 06.11.2007 № 792 у разі отримання (придбання) військовослужбовцем або членами його сім`ї житлового приміщення чи грошової компенсації за належне йому для отримання житлове приміщення в населених пунктах за місцем проходження військової служби та/або в безпосередній близькості від місця проходження військової служби, що дає змогу щодня своєчасно прибувати до місця її проходження, військовослужбовець зобов`язаний протягом трьох робочих днів письмово повідомити про це керівника відповідального підрозділу, а курсант - керівника вищого військового навчального закладу чи військового навчального підрозділу закладу вищої освіти.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та частиною четвертою статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя та до свого житла. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Стаття 8 Конвенції стосується прав особливої важливості для особистості людини, її самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві (див., mutatis mutandis, рішення від 27 травня 2004 року у справі «Коннорс проти Сполученого Королівства» («Connors v. the United Kingdom»), заява № 66746/01, § 82).

ЄСПЛ неодноразово висловлювався щодо можливості виселення особи з житлового приміщення. Так, у рішенні від 2 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine», заява № 19009/04, § 41) ЄСПЛ вказав, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі №653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18) зробила такий висновок: «Службове житло надається особі тимчасово, допоки з роботодавцем, який надав це житло, її пов`язують трудові правовідносини. Після їх припинення службове житло має бути повернене роботодавцю для того, щоб у ньому мали можливість проживати інші працівники. Відтак, виселення особи зі службового житла після припинення трудових правовідносин із роботодавцем переслідує легітимну мету у розумінні статті 8 Конвенції. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що ЄСПЛ, розглянувши справу за заявою військовослужбовця, який разом з іншими членами сім`ї був виселений із кімнати в гуртожитку після припинення служби у Міністерстві оборони України, дійшов висновку про відсутність порушення статті 8 Конвенції. ЄСПЛ вказав, що втручання, на яке скаржився заявник, переслідувало легітимну мету - захист інтересів економічного добробуту країни та прав інших осіб, а саме курсантів і працівників Національної академії оборони України й інших військовослужбовців, які потребували житло у зв`язку зі службою (рішення від 16 лютого 2017 року у справі «Каракуця проти України» («Karakutsya v. Ukraine»), заява № 18986/06, § 71). Втручання у право на повагу до житла має бути також «необхідним у демократичному суспільстві». Тобто воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності» та бути домірним переслідуваній легітимній меті (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Зехентнер проти Австрії» («Zehentner v. Austria»), заява № 20082/02, § 56). Вирішуючи питання про «необхідність у демократичному суспільстві» виселення відповідачів зі службового житла, суд має оцінити, чи існує нагальна суспільна необхідність для застосування такого заходу та чи буде таке втручання у право особи на житло пропорційним переслідуваній легітимній меті. Щодо наявності нагальної суспільної необхідності для виселення відповідачів суд першої інстанції висловився, вказавши, що існує черга працівників, які можуть претендувати на заселення у службове житло. Принцип пропорційності у розумінні ЄСПЛ полягає в оцінці справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням у право людини на повагу до житла, й інтересами особи, яка зазначає негативних наслідків від цього втручання. Пошук такого балансу не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості у кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між легітимною метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа внаслідок втручання в її право на повагу до житла несе надмірний тягар. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були би менш обтяжливими для прав і свобод цієї особи, оскільки обмеження її прав не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для досягнення вказаної мети. Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі мати можливість, щоб її виселення було оцінене судом на предмет пропорційності у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції (див., mutatis mutandis, рішення ЄСПЛ від 09 жовтня 2007 року у справі «Станкова проти Словаччини» («Stankova v. Slovakia»), заява № 7205/02, § 60-63)».

Предметом позову у даній справі є вимога про визнання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 такими, що втратили право користування службовою квартирою за адресою АДРЕСА_7 .

Відповідачі ОСОБА_3 та його неповнолітні діти ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за даними Державного демографічного реєстру зареєстровані за адресою АДРЕСА_16 . відтак не зареєстровані та не проживають у спірній службовій квартирі, в зв1язку з чим відсутні підстави для висновку про порушення ними прав позивача, за захистом якого поданий позов.

Враховуючи викладене, позов в частині вимог до ОСОБА_3 та неповнолітніх ОСОБА_4 , ОСОБА_5 не підлягає до задоволення за недоведеністю порушення прав позивача.

Щодо позовних вимог до відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , суд виходить з такого.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в 2009 році були вселені до спірної службової квартири УСБУ в Черкаській області в зв`язку з перебуванням з 2005 року на квартирному обліку осіб, які потребували поліпшення житлових умов.

05.07.2012 року ОСОБА_1 набув у власність житловий будинок за адресою АДРЕСА_4 загальною площею 218,5 кв.м, який у 2024 році подарував доньці.

Крім того, 24.06.2022р. в порядку спадкування ОСОБА_1 набув у власність житловий будинок в АДРЕСА_5 житловою площею 28,7 кв.м, загальною площею 46,8 кв.м.

З набуттям 05.07.2012 року ОСОБА_1 у власність житлового будинку за адресою АДРЕСА_4 загальною площею 218,5 кв.м відповідачі не звільнили службову квартиру та продовжують її використовувати для проживання, сплачуть комунальні послуги. Вказані обставини підтверджені поясненнями відповідачів та показами свідків ОСОБА_24 , ОСОБА_19 , ОСОБА_18 .

Факт здачі службового житла відповідача у найм іншим особам не підтверджений об`єктивними переконливими доказами.

Надані позивачем доказів - акти про непроживання, покази свідків ОСОБА_28 , ОСОБА_30 не підтверджують з достовірністю обставин проживання у спірному житловому приміщенні конкретних осіб, які не зареєстровані у ньому.

Звернувшись до суду з цим позовом, позивач ставить питання про визнання відповідачів такими, що втратили право користування спірною службовою квартирою. Посилається на те, що незаконне утримання відповідачами спірної службової квартири порушує право позивача як власника вказаної квартири.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Загальний перелік способів захисту цивільного права та інтересів визначені у статті 16 ЦК України.

Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (провадження № 12-158гс18)).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення.

Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18 (провадження № 12-46гс19).

Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою.

Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача.

Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6, 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19).

Судовий захист повинен бути повним, відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в пункті 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19), пункті 50 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20).

Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову у задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (пункт 77 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 378/596/16-ц (провадження № 14-545цс19)).

Відповідно до правово висновку Великої Палати Верховного Суду у справі № 359/3373//16-ц (постанова від 23 листопада 2021 року) зайняття житлового приміщення фактичним користувачем треба розглядати як таке, що не позбавляє власника його права володіння на майно, а створює лише перешкоди в користуванні володільцем своїм майном. Тож у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник нежитлового приміщення вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, тобто негаторний позов.

Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181 цс 18) серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном (стаття 391 ЦК України). Вказані способи захисту можуть бути реалізовані шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно. Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння. Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.

Визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є наявність або відсутність в особи права володіння майном на момент звернення з позовом до суду. Враховуючи специфіку речей в обороті, володіння рухомими та нерухомими речами відрізняється: якщо для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, то володіння другими може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації права власності на це майно у встановленому законом порядку. Службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього (частина перша статті 118 ЖК). Одна з особливостей найму житла полягає, зокрема, у тому, що наймач має право тимчасового володіння (detentio) ним. Право володіння (possessio) житлом залишається в його власника, який не втрачає це право навіть тоді, коли інша особа використовує таке майно протиправно.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що з моменту, коли перестали існувати правові підстави для користування службовим житлом, особа, якій воно було надане, володіє ним незаконно, і власник має право вимагати усунення перешкод у користуванні та розпорядженні таким майном шляхом виселення. Отже, позов про виселення є негаторним.

У справі, яка розглядаєтья, установлено, що позивач вважає протиправними дії відповідачів щодо незаконного утримання службової квартири після того, як відпали підстави для правомірного проживання у вказаному житлі, що позбавляє можливості позивача розпорядитись спірною квартирою для забезпечення житлом працівників, які потребують поліпшення житлових умов.

Позовні вимоги про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщення осіб, які не вивільнили спірне житлове приміщення та продовжують його утримувати не відповідають належному способу захисту у цій справі, оскільки задоволення таких вимог не призведе до поновлення права позивача, яке він вважає порушеним.

Вказана вимога не є ефективним способом захисту, оскільки навіть у разі її задоволення необхідні будуть додаткові заходи судового втручання, оскільки вимоги про вивільнення відповідачами спірної службової квартири позивачем не заявлялись.

Виходячи з обставин справи, належним способом захисту прав позивача буде звернення до суду за наявності правових підста з вимогами про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні таким майном шляхом виселення.

Вказані висновки узгоджуються також із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду у постанові від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц, Верховного Суду у постанові від 16 серпня 2023 року у справі № 466/11778/21, 16 серпня 2023 року у справі № 466/11778/21, від 06 квітня 2022 року в справі № 332/2378/19 (провадження № 61-8703св21) та від 21 вересня 2022 року в справі № 331/4799/16 (провадження № 61-7504св22).

У даній справі позивач обрав неналежний спосіб захисту свого права і його вимоги сформульовані таким чином, що у суду відсутні можливості виконати вимоги частини другої статті 5 ЦПК України і обрати спосіб захисту цього права, який би був ефективним та призвів до відновлення порушеного права позивача.

З огляду на викладене, у задоволенні позову необхідно відмовити саме у зв`язку із обранням позивачем неналежного способу захисту своїх прав, роз`яснивши, що відмова в задоволенні позову через обрання неефективного (неналежного) способу захисту не позбавляє особу права заявити позов про усунення перешкод у використанні спірного нежитлового приміщення.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову повністю понесені позивачем судові витрати по оплтаі судового збору покладаються на позивача.

Керуючись п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-УІІІ «Про судоустрій та статус суддів», Конституцією України, ст.ст. 4, 7, 10, 13, 80, 81,141, 256, 263-266, 352, 354 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні позову Управління Служби безпеки України в Черкаській області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , який діє також в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування службовим житловим приміщенням.

Рішення може бути оскаржено в загальному порядку до Черкаського апеляційного суду через місцевий суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

Позивач: Управління Служби безпеки України в Черкаській області (м. Черкаси, вул. Гоголя, 240, ).

Відповідач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_7 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_7 .

Відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_16

Відповідач: ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_16

Відповідач: ОСОБА_5 , АДРЕСА_16

Повний текст судового рішення складений 07 жовтня 2025 року.