Справа № 199/4500/25
(2/199/3202/25)
РІШЕННЯ

Іменем України

04 червня 2025 року Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра в складі:

головуючого судді Богун О.О.

при секретареві Дубовик А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін в залі суду у місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Україна» про захист прав споживачів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Україна» про захист прав споживачів.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 07.06.2023 року ОСОБА_1 на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Міщенко М.В., зареєстрованого в реєстрі за №860, придбав у приватну власність квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Невдовзі після придбання Квартири надійшла квитанція на оплату житлово-комунальних послуг, зі змісту якої вбачається, що за квартирою з боку ТОВ «ГК «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» у червні 2023 року нарахована заборгованість у розмірі 5 274 (п`ять тисяч двісті сімдесят чотири гривні) 78 копійок за нібито спожитий обсяг газу 662,92 метрів кубічних.

З урахуванням того факту, що в інші літні місяці споживання газу у Квартирі коливається в діапазоні 13-23 метри кубічних, обсяг нібито спожитого газу на рівні 663 є явно нетиповим, оскільки майже у 37 разів перевищує середньомісячне споживання газу в літні місяці та майже в 4 рази перевищує обсяги споживання в зимові місяці, коли газ використовується для опалення квартири.

Слід підкреслити, що ОСОБА_1 регулярно здійснює оплати за спожитий ним у квартирі природний газ, однак позивач не розуміє з яких підстав утворилася заборгованість саме в той місяць, коли він тільки придбав квартиру.

На підтвердження вищевикладених фактів позивач надав суду копію електронного документу, наданого відповідачем: акт звірки №3821005-в від 25.03.2025 року, в якому викладена інформація щодо обсягів споживання, нарахування плати за спожитий газ та оплат, здійснених позивачем.

Представник позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в заперечував проти позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, вважає що позовні вимоги не підлягають задоволенню оскільки позивач ОСОБА_1 знаходиться в реєстрі постачальника ТОВ «ГК «Нафтогаз України». Визначення об`ємів споживання природного газу проводиться оператором ГРМ, відповідно до вимог кодексу газорозподільних систем затвердженого постановою НКРЕКП №2494 від 30.09.2015, а не ТОВ «ГК «Нафтогаз України».

Вважає що викладені фактичні обставини у справі свідчать про відсутність предмету спору у справі №199/4500/25 про захист прав споживачів, щодо виключення з обліку по особовому рахунку № НОМЕР_1 квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , заборгованості попередніх власників квартири, що утворилась за спожитий природний газ за період до 07 червня 2023 року, оскільки Товариством вже вчинено дії розмежування заборгованості по особовому рахунку № НОМЕР_1 між попереднім та новим власником, шляхом віднесення заборгованості в сумі 1120,41 гривень, за період з 01.05.2022 по 06.06.2023, на попереднього власника визначеного нерухомого майна.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку письмовим доказам щодо їх належності, допустимості та достатності в їх сукупності, суд доходить до наступного.

Судом встановлено, що 07.06.2023 року ОСОБА_1 на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Міщенко М.В., зареєстрованого в реєстрі за №860, придбав у приватну власність квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Невдовзі після придбання Квартири надійшла квитанція на оплату житлово-комунальних послуг, зі змісту якої вбачається, що за квартирою з боку ТОВ «ГК «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» у червні 2023 року нарахована заборгованість у розмірі 5 274 (п`ять тисяч двісті сімдесят чотири гривні) 78 копійок за нібито спожитий обсяг газу 662,92 метрів кубічних.

З урахуванням того факту, що в інші літні місяці споживання газу у Квартирі коливається в діапазоні 13-23 метри кубічних, обсяг нібито спожитого газу на рівні 663 є явно нетиповим, оскільки майже у 37 разів перевищує середньомісячне споживання газу в літні місяці та майже в 4 рази перевищує обсяги споживання в зимові місяці, коли газ використовується для опалення квартири.

Слід підкреслити, що ОСОБА_1 регулярно здійснює оплати за спожитий ним у квартирі природний газ, однак позивач не розуміє з яких підстав утворилася заборгованість саме в той місяць, коли він тільки придбав квартиру.

На підтвердження вищевикладених фактів позивач надав суду копію електронного документу, наданого відповідачем: акт звірки №3821005-в від 25.03.2025 року, в якому викладена інформація щодо обсягів споживання, нарахування плати за спожитий газ та оплат, здійснених позивачем.

Згідно з ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових, та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Частина 1 ст. 48 ЦПК України визначає, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Відповідачем є особа, на яку вказує позивач як на порушника своїх прав.

Отже зазначений Позивачем відповідач - ТОВ «ГК «Нафтогаз України» здійснювало постачання природного газу на об`єкт Позивача на підставі договору постачання природного газу побутовим споживачам, що є типовим, публічним та не потребує двостороннього підписання письмової форми договору.

Відповідно до підпункту 1 пункту 4.4. розділу IV договору, об`єм (обсяг) постачання та споживання природного газу споживачем за розрахунковий період визначається за даними АТ «Дніпрогаз» (у період з 01.05.2022 до 31.05.2023) та Дніпровської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» (з 01.06.2023), що є операторами газорозподільної мережі за підсумками розрахункового періоду, що містяться в базі даних Оператора газотранспортної системи та доведені споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу, а не ТОВ «ГК «Нафтогаз України».

Враховуючи вищевикладене, ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» діяло відповідно до законодавства України та в межах вимог передбачених Кодексом ГРМ.

Станом на сьогоднішній день, жодних прав Позивача ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» не порушувало, а діяло відповідно до вимог Кодексу газорозподільних мереж.

Позивачем до позовної заяви не було надано жодного доказу, які б спростовували факт несанкціонованого втручання в роботу лічильника газу.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку.

Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Таким чином, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Україна» про захист прав споживачів, безпідставними та необґрунтованими, зазначені в позовній заяві обставини не доводять протиправність та незаконність дій ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», у зв`язку з чим суд вважає відмовити у позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

Розподіл судових витрат здійснено у відповідності до ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід віднести на рахунок сторони що їх понесла.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Україна» про захист прав споживачів, відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.О.Богун

04.06.2025