ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

24 вересня 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/329/24

Головуючий у першій інстанції Яременко І. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1489/25

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді Мамонової О.Є.,

суддів Онищенко О.І., Шитченко Н.В.,

із секретарем: Герасименко Ю.О.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради, -

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 29 травня 2025 року (повний текст складено 09.06.2025) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини,-

У С Т А Н О В И В:

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із батьком ОСОБА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що сторони мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка з листопада 2022 року постійно проживає з батьком за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначав, що ОСОБА_2 проживає окремо зі своїм співмешканцем за іншою адресою: АДРЕСА_2 . Власного окремого житла у місті Чернігові відповідачка не має.

Наголошував, що до своїх батьківських обов`язків він ставиться відповідально, постійно піклується про дочку, самостійно забезпечує її усім необхідним, створив для неї належні умови проживання, навчання, займається вихованням дочки та всебічним розвитком, слідкує за станом здоров`я дитини. Він та дочка мають психологічний контакт та прив`язаність один до одного, з раннього дитинства донька виявляє до нього більшу прихильність.

Указував, що з матір`ю дитина бачиться та спілкується зрідка, тісний зв`язок між ними відсутній.

Уважав, що задля забезпечення якнайкращих інтересів дитини, доцільно визначити місце проживання доньки з батьком, тобто за місцем її фактичного проживання.

У лютому 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , в якому просила визначити фактичне місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_2 .

Позов обґрунтовувала тим, що вона разом зі своїми дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_4 фактично проживає за адресою АДРЕСА_2 , у квартирі, яка належить її співмешканцю ОСОБА_5 . При цьому, їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_3 .

Зазначала, що на виконанні в Новозаводському відділі державної виконавчої служби у м. Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження №70120090 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 15.08.2022 та до досягнення дитиною повноліття.

Наголошувала, що більшість витрат щодо розвитку, освіти, виховання, лікування дитини, закупівлі продуктів харчування, повністю лежить на ній.

Просила врахувати, що в силу свого малолітнього віку, належного виконання матір`ю своїх батьківських обов`язків та фактичним самоусуненням батька від їх виконання, дитина є невідривно пов`язаною із матір`ю. Стверджувала, що донька постійно з нею проживає та висловлює свою думку стосовно того, щоб саме з матір`ю проживати і в подальшому.

Уважала, що залишення малолітньої доньки без материнської турботи з батьком є небезпечним для її психологічного здоров`я, повноцінного і гармонійного розвитку, а також морального виховання.

Протокольною ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 19.04.2024 прийнято зустрічний позов (том 1 а.с. 207-210).

10.03.2025 ОСОБА_2 звернулася до суду із клопотанням про залишення зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю без розгляду та закриття провадження у справі за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Зазначала, що через те, що з моменту виникнення спору пройшов значний проміжок часу, у неї змінилася позиція щодо вирішення заявлених вимог, а також враховуючи в першу чергу інтереси та права дитини, вона не заперечує, що спільна дитина сторін ОСОБА_6 проживає зі своїм батьком, хоче і надалі проживати разом з ним.

Звертала увагу, що у зв`язку з тим, що зустрічні позовні вимоги будуть залишені без розгляду, а також з тим, що вона не заперечує проти тієї обставини, щоб дитина проживала з батьком, слід дійти до висновку, що в даній справі відсутній предмет спору.

Указувала, що відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10.03.2025 клопотання представника відповідача задоволено частково.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини із матір`ю залишено без розгляду.

У задоволенні клопотання відповідача в частині закриття провадження у справі з відсутністю предмета спору за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини разом із батьком - відмовлено.

Закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 29.05.2025 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини задоволено.

Визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1211,20 грн сплаченого судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, посилаючись на його необґрунтованість, невідповідність висновків суду обставинам справи та наданим доказам, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що стороною позивача не було надано жодного належного та допустимого доказу, який би дійсно підтверджував обставину того, що на момент розгляду справи в суді першої інстанції між сторонами існував і надалі існує спір щодо визначення місця проживання дитини.

Посилається на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 10.07.2024 у справі №127/16211/23, згідно з якими зверненню до суду з позовом про визначення місця проживання дитини має передувати спір між батьками щодо місця її проживання.

Уважає, що судом першої інстанції не було враховано, що між сторонами відсутній реальний спір щодо місця проживання дитини, не було надано належної оцінки всім наявним в матеріалах справи доказам.

Наголошує, що суд першої інстанції повинен був розглянути дану справу у відповідності до приписів ч. 1 ст. 13 ЦПК України в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Зазначає, що фактично відповідач визнала первісний позов. Право позивача залишити свій позов без розгляду до початку розгляду справи по суті передбачено п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України. Проте "змінена позиція" відповідача у справі, залишення без розгляду його зустрічного позову й визнання первісного позову не є підставою для закриття провадження у справі за первісним позовом.

Указує, що на час пред`явлення позову між сторонами предмет спору існував, відповідачка заперечувала та спростовувала всі обставини, зазначені ОСОБА_7 у первісному позові. Більше того, відповідачкою пред`явлений зустрічний позов. Тобто до зникнення предмета спору у справі призвела зміна позиції відповідачки у справі, яка зводиться до визнання первісного позову та залишення без розгляду зустрічного позову.

Уважає, що на підставі наявних у справі доказів, суд правильно встановив обставини, що мають значення для вирішення спору по суті, справу розглянуто об`єктивно, норми матеріального і процесуального права застосовано правильно.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що:

- наявними у справі доказами підтверджено, що малолітня ОСОБА_3 проживає разом із батьком, знаходиться на його утриманні, він здійснює догляд за дочкою та займається її вихованням, для дитини створені сприятливі умови для проживання, вона забезпечена всім необхідним для розвитку, батько намагається приділяти достатньо уваги всебічному, повному та гармонійному розвитку дочки;

- мати дитини ОСОБА_2 проживає окремо та не заперечує проти тієї обставини, щоб дитина і надалі продовжувала проживати з батьком ОСОБА_1 ; вказані обставини визнаються учасниками справи, викладені ними у заявах по суті справи, отже не викликають у суду обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання сторонами.

З такими висновками районного суду погоджується апеляційний суд, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та відповідають вимогам чинного законодавства.

Судом у справі встановлено, що сторони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 22.11.2012 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції, актовий запис №2875 (том 1 а.с. 67).

ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 10). Згідно з довідкою військової частини НОМЕР_2 від 04.01.2024 №5 ОСОБА_1 є військовослужбовцем (том 1 а.с. 16).

Відповідач ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , також за вказаною адресою з 22.05.2018 зареєстрована ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується довідкою Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради про склад зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 12.02.2024 №839 станом на 10.02.2024(том 1 а.с. 70).

Судовим наказом Новозаводського районного суду м. Чернігова від 06.09.2022 №751/3071/22 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 15.08.2022 та до досягнення дитиною повноліття (том 1 а.с. 103).

Згідно з довідкою про фактичне місце проживання особи без реєстрації від 08.01.2025 №1-8/01/25, виданої Виконавчим комітетом Чернігівської міської ради, відповідно до акту сусідів про проживання особи без реєстрації від 07.01.2025, фактично проживають за адресою: АДРЕСА_1 без реєстрації ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з листопада 2022 року та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (том 2 а.с. 79).

З довідки №16579 від 31.08.2024 про результати перевірки інформації, викладеної у зверненні, 15.08.2024 до чергової частини ЧРУП ГУНП в Чернігівській області надійшла заява від гр. ОСОБА_1 , який просить вжити заходів до колишньої дружини гр. ОСОБА_2 , 1987 р.н., яка неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки по відношенню до спільної доньки ОСОБА_3 , 2012 р.н. В ході проведення перевірки інспектором СЮП було опитано сусідів за місцем проживання гр. ОСОБА_2 , 1987 р.н., які пояснили, що в кв. АДРЕСА_5 проживає чоловік на ім`я ОСОБА_8 та жінка на ім`я ОСОБА_9 , а також дівчина віком 18-20 років, неповнолітні діти в даній квартирі не мешкають. Також за результатами перевірки з ОСОБА_2 була проведена бесіда профілактичного характеру про недопущення подібних фактів, останню було попереджено та роз`яснено норми чинного законодавства за ст. 184 КУпАП (т.2 а.с.77-78).

Відповідно до довідки спеціалізованої загальноосвітньої середньої школи №1 з поглибленим вивченням іноземних мов Управління освіти Чернігівської міської ради від 14.12.2023 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ученицею 5-А класу спеціалізованої загальноосвітньої середньої школи № 1 з поглибленим вивченням іноземних мов. Батько учениці, ОСОБА_1 , постійно опікується вихованням дитини, відвідує батьківські збори, цікавиться результатами навчальних досягнень доньки (том 1 а.с. 8).

Згідно з довідкою спеціалізованої загальноосвітньої середньої школи № 1 з поглибленим вивченням іноземних мов Управління освіти Чернігівської міської ради від 07.02.2024 №01-07/62 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ученицею 5-А класу спеціалізованої загальноосвітньої середньої школи № 1 з поглибленим вивченням іноземних мов. Мати учениці, ОСОБА_2 , є головою батьківського комітету класу та активно бере участь в його житті, постійно опікується вихованням дитини, відвідує батьківські збори та шкільні заходи, цікавиться результатами навчальних досягнень доньки (том 1 а.с. 89).

Відповідно до інформації КНП «Сімейна поліклініка» Чернігівської міської ради від 13.02.2024 №01-14/137 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в КНП «Сімейна поліклініка» Чернігівської міської ради з 21.11.2012. Дитина перебуває на диспансерному нагляді у ендокринолога. Дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відвідує лікарняний заклад у супроводі матері ОСОБА_2 (том 1 а.с. 93).

У декларації ОСОБА_10 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу від 20.05.2024, зазначено, що законним представником пацієнта є ОСОБА_1 (том 1 а.с. 236).

Рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради №169 від 03.04.2025 затверджено висновок щодо визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно якого орган опіки та піклування вважає, що спір між батьками, щодо визначення місця проживання малолітньої дитини відсутній, місце проживання малолітньої дитини визначено обома батьками за їх спільною згодою (т.2 а.с. 150-151).

Частинами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини 20.11.1989, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

У статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини).

Згідно преамбули Європейської конвенції про здійснення прав дітей, ратифікованої Законом України від 3 серпня 2006 року «Про ратифікацію Європейської конвенції про здійснення прав дітей» та яка є частиною національного законодавства України, визначається важливість ролі батьків у захисті та підтримці прав і найвищих інтересів дітей, зважаючи на те, що Держави в разі необхідності мають також брати участь у такому захисті й у такій підтримці.

Під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган, серед іншого, визначає, чи має він достатньо інформації для прийняття рішення в найвищих інтересах дитини, і в разі необхідності одержує додаткову інформацію, зокрема від суб`єктів батьківської відповідальності (п. «а» ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей).

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтею 5 Сімейного кодексу України встановлено, що держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини.

Відповідно до ч. 1-2, 6-10 ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (ст. 153, ч. 1-3 ст. 157 СК України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Аналогічні положення щодо виховання дітей та спілкування з їх батьками містяться у розділах 8, 11, 12, 15 ЗУ «Про охорону дитинства».

Статтею 160 СК України встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Аналогічно у рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України» йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц.

Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

У статті 9 Конвенції про права дитини зазначено, що «якнайкращі інтереси дитини» мають відігравати визначальну роль при вирішенні питань щодо місця її проживання з одним із батьків.

Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства (стаття 12 Конвенції).

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.

У справі встановлено та визнано в процесі розгляду справи стороною відповідача, що ОСОБА_6 проживає разом із батьком ОСОБА_1 .

Відповідно до частин першої, другої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

У статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.

Згідно з частинами першою, другою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Колегія суддів уважає, що суд першої інстанції, установивши, що малолітня ОСОБА_3 проживає разом із батьком, знаходиться на його утриманні, він здійснює догляд за дочкою та займається її вихованням, при цьому відповідачкою вказані обставини визнані у ході розгляду справи по суті спору, дійшов правильного висновку щодо наявності підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про визначення місця проживання доньки разом із ним.

При цьому апеляційний суд враховує, що після звернення ОСОБА_1 до суду з даним позовом ОСОБА_2 звернулася із зустрічним позовом, в якому заперечувала проти визначення місця проживання доньки з батьком і просила визначити місце проживання ОСОБА_10 разом із матір`ю. В обґрунтування заявленого зустрічного позову ОСОБА_2 вказувала, що дитина постійно проживає разом з нею, що саме вона постійно займається вихованням доньки та матеріально забезпечує її, тому вважала за доцільне визначити місце проживання доньки разом з нею.

Відповідачкою заявлялось клопотання про призначення у справі судово-психологічної експертизи, на вирішення якої вона просила поставити наступні питання:

- яким чином сімейна ситуація, індивідуально-психологічні особливості батьків малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особливості її виховної поведінки впливають на емоційний стан, психічний розвиток та відчуття благополуччя дитини?

- чи мається вплив одного з батьків на малолітню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо формування негативної думки про іншого з батьків та на формування думки щодо місця її проживання?

- яким чином можуть вплинути умови виховання кожного з батьків на психологічний стан та розвиток малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .?

- чи є малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , більш прихильною до одного з батьків та менш прихильною до іншого? Якщо так, то до кого з батьків дитина більш прихильна?

- з ким із батьків, виходячи з індивідуально-психологічних особливостей, емоційного стану, рівня розвитку, інтересів дитини, краще проживати дитині ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з точки зору її психологічного комфорту та здоров?я?

- з ким із батьків ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , бажала би проживати постійно?

При цьому, за матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_6 хоча фактично і проживає разом з батьком за адресою АДРЕСА_1 , проте зареєстрована разом з матір`ю за адресою АДРЕСА_4 .

Також за судовим наказом Новозаводського районного суду м. Чернігова від 06.09.2022 №751/3071/22 з позивача на користь відповідачки стягують аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 15.08.2022 та до досягнення дитиною повноліття.

Таким чином, на час звернення ОСОБА_1 до суду із зазначеним позовом між сторонами існував спір щодо місця проживання їх доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

10.03.2025 відповідачкою подано до суду клопотання про залишення зустрічного позову ОСОБА_2 без розгляду та закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю спору щодо визначення місця проживання дитини. Позивачка зазначала, що за значний проміжок часу, що минув з моменту виникнення спору, у сторони відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом - ОСОБА_2 змінилась позиція щодо вирішення заявлених позовних вимог, а саме мати не заперечує, що спільна дитина сторін ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно проживає з батьком та не заперечує проти тієї обставини, щоб дитина й надалі продовжувала проживати з батьком ОСОБА_1 . Отже, фактично відповідачка визнала первісний позов.

Відтак у справі встановлено, що на час пред`явлення позову ОСОБА_7 між сторонами існував спір щодо визначення місця проживання доньки, відповідачка заперечувала та спростовувала обставини, зазначені ОСОБА_7 у первісному позові. До зникнення предмета спору у справі призвела зміна позиції відповідачки у справі, яка зводиться до визнання первісного позову та залишення без розгляду зустрічного позову.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції ґрунтовно задовольнив позов ОСОБА_1 .

Не заслуговує на увагу посилання відповідачки в апеляційній скарзі на постанову Верховного Суду від 10.07.2024 у справі №127/16211/23, оскільки фактичні обставини у цій справі та справі, що наразі переглядається, є різними. У справі №127/16211/23 мати дитини не заперечувала проти позову, не подавала до суду першої інстанції відзив на позовну заяву, не зверталася до суду із зустрічним позовом, не вимагала повернення дитини, у зв`язку із чим суд дійшов висновку про те, що між позивачем та відповідачем відсутній спір щодо місця проживання дитини. У справі, що наразі переглядається, ОСОБА_2 звернулася із зустрічним позовом, в якому просила визначити місце проживання доньки з нею, активно заперечувала проти задоволення первісного позову, надавала докази на обґрунтування своєї позиції, просила призначити судову психологічну експертизу щодо прихильності доньки, що свідчить про наявність між сторонами спору.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для його скасування, а тому апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід залишити без задоволення, а рішення районного суду - без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 29 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 вересня 2025 року.

Головуюча О.Є. Мамонова

Судді: О.І. Онищенко

Н.В. Шитченко