Єдиний унікальний номер 317/3295/25
Провадження № 2/317/1418/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Качана А.В.

за участі:

секретаря судового засідання Герман В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Біленьківської сільської ради Запорізького району Запорізької області про визнання права власності на спадкове майно,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2025 року позивач ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Козиряцька І.М., звернувся до суду з позовом до територіальної громади в особі Біленьківської сільської ради Запорізького району Запорізької області про визнання права власності на спадкове майно.

В обґрунтування позову представник позивача зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

Позивач звернувся до державного нотаріуса Запорізької районного державної нотаріальної контори Кравцової Л.М. із заявою про прийняття спадщини, у зв`язку з чим була зареєстрована спадкова справа № 21/2009.

До майна, яке належало спадкодавиці на момент смерті відноситься житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 була власником житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 29.09.1976, нотаріально посвідченому виконавчим комітетом Біленьківської сільської ради Запорізького району Запорізької області, зареєстрованому в Книзі запису нотаріальних дій під № 161. Вказаний договір був укладений відповідно до норм законодавства, яке діяло на той час.

Згідно технічного паспорту, складеному станом на 18.04.2024, житловий будинок АДРЕСА_2 побудований у 1976 році.

Постановою державного нотаріуса Запорізької районного державної нотаріальної контори Кравцової Л.М. № 1232/02-31 від 04.10.2024 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок у зв`язку з відсутністю документів необхідних для вчинення нотаріальної дії.

Просить суд визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

02.07.2025 ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області позовна заява залишена без руху, позивачу надано строк на усунення недоліків позовної заяви.

07.07.2025 ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області після усунення недоліків прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження. Клопотання представника позивача адвоката Козиряцької І.М. про витребування доказів задоволено. З Запорізької районної державної нотаріальної контори витребувано копію спадкової справи № 21/2009, відкритої після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

11.07.2025 на адресу суду з Запорізької районної державної нотаріальної контори на виконання ухвали суду надійшла копія спадкової справи у відношенні ОСОБА_2

04.09.2025 ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті.

Позивач та її представник до суду не з`явились, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялись своєчасно та належним чином.

29.09.2025 представник позивача адвокат Козиряцька І.М. подала до суду заяву у якій просила цивільну справу розглянути без її участі та участі позивача, зазначила, що позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити.

Представник відповідача Біленьківської сільської ради Запорізького району Запорізької області до суду не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся своєчасно та належним чином, 26.09.2025 до суду надійшла заява у якій представник відповідача просив розглянути цивільну справу за відсутності представника відповідача за наявними в справі матеріалами, проти позову заперечень не має.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним у справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, дійшов наступного висновку.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з приписами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи та оцінивши їх у сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 25.07.2008 Біленьківською сільською радою Запорізького району Запорізької області, Україна, актовий запис № 78 (а.с. 10).

Відповідно до свідоцтва про народження, серії НОМЕР_3 вбачається, що позивач ОСОБА_1 є сином померлої ОСОБА_2 (а.с. 42).

Отже, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є сином померлої ОСОБА_2 .

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина на спадкове майно, у вигляді житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до матеріалів спадкової справи № 21/2009, розпочатої 19.01.2021 Запорізькою районною державною нотаріальною конторою вбачається, що спадщину, відкриту після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 за законом прийняв син ОСОБА_1 - позивач, про що ним складено заяву, зареєстровану 19.01.2009 за № 58 (а.с. 39).

З матеріалів спадкової справи наявність спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку не вбачається.

Прийняття позивачем спадщини після смерті матері, відбулося шляхом звернення до Запорізької районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом.

З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, за № 1232/02-31 від 04.10.2024 вбачається, що позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з причини того, що згідно до отриманої від ТОВ ЗМБТІ інформації вбачається, що право власності на спадковий будинок не зареєстроване (а.с. 8).

Суд звертає увагу на те, що відповідно до наявної в матеріалах справи копії договору купівлі-продажу житлового будинку від 29.09.1976, нотаріально посвідченого виконавчим комітетом Біленьківської сільської ради Запорізького району Запорізької області, зареєстрованого в Книзі запису нотаріальних дій під № 161, ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_2 придбала житловий будинок АДРЕСА_3 (а.с. 16).

Вказаний договір був укладений відповідно до норм законодавства, яке діяло на той час.

Отже ОСОБА_2 набула права власності на зазначений будинок, відповідно до чинного законодавства яке діяло на момент вчинення правочину купівлі-продажу житлового будинку.

Відповідно до статті 224 ЦК Української РСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно зі статтею 47 ЦК Української РСР нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Відповідно до п. 3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 « Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вбачається: «При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок».

Встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно.

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящихся, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось питання внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Тобто, записи у погосподарських книгах визначались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Відповідно до наявної в матеріалах справи виписки з погосподарської книги вбачається, що головою житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який обліковувався за ОСОБА_2 , була ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 52-57).

Відповідно до листа про надання інформації ТОВ ЗМБТІ № 6379 від 11.09.2024, вбачається, що ТОВ ЗМБТІ повідомило про те, що його фахівцями технічна інвентаризація будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 не проводилася, тому про дані стосовно правовстановлюючих документів на зазначений об`єкт нерухомості ТОВ ЗМБТІ не володіє (а.с. 43 зворотня сторона).

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, яка була чинною до 07.07.1994, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11.03.1985 № 105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затв. заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію нерухоме майно, збудоване до 05.08.1992, при набутті права власності на такі об`єкти.

Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

Відповідно до технічного паспорту, складеного ТОВ «Компанія «ЗКПБЦ» 07.06.2024 розташований житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 рік побудови якого 1976. (а.с. 13 зворотня сторона).

Відповідно до витягу з реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва від 18.04.2024, зазначений житловий будинок літ. «А» 1976 р. побудови загальною площею 36,44 кв.м., житловою площею 27,18 кв.м., а також літня кухня літ. «Б» 1976 р. побудови, погріб літ. «пг» 1976 р. побудови, вбиральня літ. «В» 1976 р. побудови; хвіртка літ. «№1»; ворота літ. «№2», паркан літ. «№3». За результатами обстеження житлового будинку з усіма приналежними будівлями та спорудами самочинного будівництва не виявлено (а.с. 14-15).

Таким чином, враховуючи наявність договору купівлі-продажу житлового будинку від 29.09.1976 за яким ОСОБА_2 набула право власності на будинок та факт побудови будинку у 1976 році, що підтверджується технічним паспортом на будинок, суд приходить до висновку, що цей будинок належав померлій ОСОБА_2 на праві приватної власності.

Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається після смерті особи.

Згідно з ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_2 було складено заповіт, позивач після смерті батька є спадкоємцем за законом спадкового майна у вигляді житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. ч. 2, 3 ст. 1223 ЦК України, вбачається, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина за законом та єдиним спадкоємцем, хто її прийняв є позивач по справі ОСОБА_1 син померлої, відповідно до ст. 1261 ЦК України.

Згідно вимог ст.ст. 1268-1270 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав із спадкодавцем, має подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1296 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців (ст. 1297 ЦК України).

Частиною першою статті 1298 Цивільного кодексу України визначено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Матеріалами спадкової справи відкритої після смерті ОСОБА_2 підтверджується прийняття спадщини позивачем, після смерті його матері, який є спадкоємцем за законом першої черги.

Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, особа має право звернутися у суд з позовом про визнання права власності: 1) якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами; 2) у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права й позов про визнання права власності у разі втрати документа, що засвідчує право власності особи на річ, подається за відсутності можливості одержати у відповідних органах дублікат правовстановлюючого документа.

За роз`ясненнями, наданими у пункті 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.04.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Отже, за відсутності умов для одержання в державного нотаріуса свідоцтва про право на спадщину (відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно, право власності спадкодавця не зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та інших Реєстрах), позивач позбавлений можливості належним чином оформити свої спадкові права. Таким чином, в даному випадку наявні підстави для застосування ст. 392 ЦК України у спірних відносинах.

Враховуючи те, що судом встановлено право позивача на спадщину, відкриту після смерті його матері ОСОБА_2 та неможливість оформити це право у відповідності до чинного законодавства у нотаріальному порядку через відсутність відповідних правовстановлюючих документів на спадкове майно, а саме житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який належав на праві приватної власності спадкодавцю ОСОБА_2 , суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд приходить до висновку, що судовий збір не підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки відповідні вимоги у позовній заяві позивачем не заявлялися.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про нотаріат», ст.ст. 182, 203, 1216-1218, 1220, 1222, 1233, 1268-1270, 1297 ЦК України, ст. ст. 3, 12, 13, 19, 23, 76-83, 89, 141, 247, 258-259, 263-265 ЦПК України суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Біленьківської сільської ради Запорізького району Запорізької області про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) право власності на житловий будинок літ. «А» загальною площею 36,44 кв.м., житловою площею 27,18 кв.м., з господарськими спорудами: літня кухня літ. «Б», погріб літ. «пг», вбиральня літ. «В»; хвіртка літ. «№1»; ворота літ. «№2», паркан літ. «№3», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Запорізького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса АДРЕСА_4 .

Представник позивача: адвокат Козиряцька Інеса Миколаївна, РНОКПП НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_5 .

Відповідач: територіальної громади в особі Біленьківської сільської ради Запорізького району Запорізької області, , адреса: 70441, Запорізька область, Запорізький район, с. Біленьке, вул. Центральна, буд. 20.

Суддя А.В. Качан