Справа № 462/3576/25
Провадження № 2/740/1619/25
Р І Ш Е Н Н Я

з а о ч н е

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2025 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого - судді Карпуся І.М.,

із секретарем судового засідання Кубрак Н.М.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» звернулося до Залізничного районного суду м. Львова з позовом, у якому просить стягнути відповідача ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором № 00-9732091 від 20.04.2024 у сумі 17 737,60 грн., 2422,40 грн. судових витрат по сплаті судового збору та 7000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування позову зазначено, що 20.04.2024 між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та ОСОБА_1 , укладено кредитний договір №00-9732091 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Зокрема, відповідач, за допомогою мережі Інтернет, перейшов на офіційний сайт товариства та ознайомився з актуальною редакцією Правил надання грошових коштів у позику, заявив про бажання отримання коштів, зареєструвався на сайті, під час чого пройшов процедуру ідентифікації/верифікації, тобто вказав свої особисті персональні ідентифікаційні дані.

За умовами договору кредитодавець надав відповідачу грошові кошти у сумі 8000 грн., а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним у порядку та на умовах, визначених цим договором.

Товариство з обмеженою відповідальністю «МАКС КРЕДИТ» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі та надало відповідачу кредитні кошти, проте останній свої зобов`язання за договором не виконував, у зв`язку з чим виникла заборгованість.

21.10.2024 між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «ЕЙС» укладено договір факторингу № 21102024-МК/ЕЙС, на підставі якого позивач набув право грошової вимоги до боржників, у тому числі й до відповідача за договором № 21102024 від 21.10.2024.

Внаслідок невиконання ОСОБА_1 договірних зобов`язань станом на дату подачі позову заборгованість по даному кредитному договору становить 21 737,60 грн., з яких: 8800 грн. - заборгованість за кредитом, 8937,60 грн. заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом, 4000 грн. штрафні санкції. Проте позивач не заявляє позовні вимоги в частині штрафних санкцій, тому загальна сума заявлених до стягнення вимог становить 17737,60 грн.

Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 23.05.2025 позов передано до Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області за підсудністю.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.06.2025, головуючим суддею визначено суддю Карпуся І.М.

Ухвалою судді 26.06.2025 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного провадження, призначено судове засідання по справі.

Учасники справи в судове засідання не з`явились.

Представник позивача у позовній заяві просив про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідач про час і місце розгляду справи повідомлений завчасно шляхом вручення судової повістки за допомогою засобів поштового зв`язку за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання.

Враховуючи, що відповідач згідно із п. 1 ч. 8 ст.128 ЦПК України належним чином повідомлений, відзив не подав, причини неявки в судове засідання не повідомив, суд відповідно до ст.280, 281 ЦПК розглядає справу на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення з урахуванням того, що представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи.

Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилося у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини, і дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 20.04.2024 між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи було укладено договір кредитної лінії №00-9732091, який підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора (а.с. 11-15).

Згідно пунктів 1.2 -1.3 кредитного договору, ТОВ «МАКС КРЕДИТ» зобов`язалося надати ОСОБА_1 кредит у вигляді кредитної лінії в сумі 8000 гривень на строк 360 днів

Відповідно до п.2.8 розділу 2 кредитного договору, дата надання/видачі кредиту -20.04.2024; сума кредиту 8000 грн. перераховується кредитодавцем на рахунок позичальника за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) НОМЕР_1 .

Пунктом 1.5.1 визначено стандартну процентну ставку 1,47% від суми кредиту за кожний день користування кредитом, який застосовується у межах строку, передбаченого пунктом 1.3 цього договору.

Згідно п. 1.5.2 знижена процентна ставка становить 1,6% від суми кредиту за кожен день користування кредиту надається в якості заохочення.

Пункт 1.6 договору за надання кредиту, позичальник зобов`язаний сплатити одноразово кредитодавцю комісію у розмірі 800 грн.

Для підписання кредитного договору відповідачем використано електронний підпис одноразовим ідентифікатором «77281», відповідно до вимог частини 6 та 8 статті 11 і статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що сторони досягли усіх істотних умов та уклали кредитний договір.

Відповідно до довідки про ідентифікацію ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з яким укладено договір № 00-9732091 від 20.04.2024 ідентифікований ТОВ «МАКС КРЕДИТ». Акцепт договору позичальником ( підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора): 77281, час відправки ідентифікатора позичальнику 20.04.2024 17:41, номер телефону, на який відправлено ідентифікатор 57 ( а.с.23).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до ч.1, 3, 4, 7 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Отже, кредитний договір між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та ОСОБА_1 20.04.2024 був укладений в електронній формі.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12.01.2021 у справі №524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23.03.2020 у справі №404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09.09.2020 у справі №732/670/19 (провадження № 61-7203св20).

Докази на підтвердження недійсності вищезазначеного кредитного договору відсутні.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 цього Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

З інформаційної довідки № 1289/10 від 30.10.2024 ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» (як технологічного оператора платіжних послуг) вбачається, що на сайті торговця TREBA.CREDIT було проведено транзакцію на суму 8000 грн. на платіжну карту (маска карти) № НОМЕР_1 (а.с.24-27).

Вказане свідчить про те, що кредитодавець виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши ОСОБА_1 кредитні кошти.

Як вбачається з розрахунку заборгованості та виписки з особового рахунку за кредитним договором № 00-9732091 від 20.04.2024 заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором станом на 20.04.2024 складає 21 737,60 грн., з яких: 8800 грн. - заборгованість за тілом кредиту; заборгованість за процентами 8937,60 грн.; 4000 грн. штрафні санкції (а.с.31).

Разом з тим, позивачем не заявлено вимоги про стягнення штрафних санкцій у розмірі 4000 грн.

Згідно зі ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ст.ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

У ст.1077 ЦК України зазначено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

21.10.2024 ТОВ «ЕЙС» та ТОВ «Макс Кредит» уклали Договір факторингу №21102024-МК/ЕЙС, згідно умов якого ТОВ «Макс Кредит» передало (відступило) за плату, а ТОВ ФК «ЕЙС» прийняло належні первісному кредиторові права вимоги до боржників, вказаних у реєстрах боржників.

Відповідно до реєстру боржників за Договором факторингу № 21102024-МК/ЕЙС від 21.10.2024 від ТОВ «Макс Кредит» до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 17737,60 грн. (а.с. 42-43)

Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України суд вирішує цивільний спір на засадах змагальності із застосуванням принципу диспозитивності в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Як зазначено в ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідач не надав суду у встановленому порядку відзиву, заперечення, у зв`язку з чим несе ризик настання наслідків, пов`язаних із невчиненням даних процесуальних дій, в даному випадку, - ухвалення рішення на підставі наявних у справі доказів.

Суд вважає доведеним факт невиконання ОСОБА_1 умов кредитного договору щодо повернення тіла кредиту у визначені договорами строки, та набуття позивачем права вимоги до відповідача за даним кредитним договором, а відтак позовні вимоги про стягнення суми заборгованості за тілом кредиту в розмірі 8000 грн. та 800 грн. комісії підлягають задоволенню.

Щодо стягнення процентів за користування кредитними коштами, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до п. 1.5.1 кредитного договору передбачено, що стандартна процентна ставка за кожен день користування кредитом складає 1,47 відсотків від суми кредиту на день та застосовується в межах строку кредитування. У виняткових випадках застосовується знижена процентна ставка 0,6%.

Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері визначені Законом України «Про споживче кредитування».

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним.

Стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування» була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 № 3498-ХІ (далі Закон № 3498-ХІ), відповідно до якої максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Зазначений Закон № 3498-ХІ набрав чинності 24 грудня 2023 року.

Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом № 3498-ХІ, установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.

Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту.

Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону

№ 3498-ІХ встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону (яким, зокрема, доповнено пунктом 17 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування») поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Враховуючи те, що кредитний договір було укладено 20.04.2024, тобто після набрання чинності Законом № 3498-IX, до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», а тому умова договору щодо встановлення денної процентної ставки на рівні 1,47%, є нікчемною в силу положень частини п`ятої статті 8 та частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Таким чином для нарахування процентів за користування відповідачем кредитними коштами, слід застосувати максимальну денну процентну ставку в розмірі 1%.

Оскільки зобов`язання за основною сумою боргу за кредитним договором складає 8000 грн., первісним кредитом нарахування відсотків за користування кредитом здійснювалось протягом 76 днів, тому сума заборгованості за відсотками, нарахована за вказаний період становить 6080 грн. (8000 грн. х 1 % х 76 днів).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «ЕЙС» - у розмірі 14880 грн., з яких: 8000 грн. заборгованість за тілом кредиту, 6080 грн. заборгованість за відсотками, 800 грн. заборгованість з комісії.

Виходячи з того, що вимоги позивача задоволено судом на 83,89 % (14880 : 17737,60 х 100), з урахуванням приписів пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати з оплати судового збору підлягають відшкодуванню пропорційно розміру задоволених вимог у сумі 2032 грн. 15 коп. (2422,40 х 83,89%).

Щодо стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

Частиною першою ст.133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України).

Пунктом 3 частини 2 статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 7 000 грн. витрат на правничу допомогу, проте враховуючи, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на 83,89%, пропорційно розміру задоволених вимог з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача слід стягнути витрати на правничу допомогу у сумі 5872 грн. 30 коп. (7000 х 83,89%).

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 89, 133, 141, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 , на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС», юридична адреса: м. Київ, вул. Харківське шосе, 19, офіс 2005, , заборгованість за кредитним договором від 20.04.2024 №00-9732091 в розмірі 14880 грн , 5872 грн. 30 коп. витрат на професійну правничу допомогу та 2032 грн. 15 коп. в рахунок відшкодування судових витрат по сплаті судового збору, а всього стягнути з нього 22784 (двадцять дві тисячі сімсот вісімдесят чотири) грн. 45 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Копію заочного рішення направити відповідачу в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України, - протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя І.М. Карпусь