ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

24 вересня 2025 року

м. Харків

справа № 953/6535/21

провадження № 22-ц/818/2452/25

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Пилипчук Н.П. ,

суддів: Мальованого Ю.М., Яцини В.Б.,

за участю секретаря судового засідання: Львової С.А.,

розянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харків цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Дергачівського відділу державної виконавчої служби у Харківському району Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа: Державна казначейська служба України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями органів державної влади, за апеляційними скаргами Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Дергачівського відділу державної виконавчої служби у Харківському району Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 04 лютого 2025 року, ухвалене суддею Муратовою С.О.

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Держави України в особі Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Дергачівського відділу державної виконавчої служби у Харківському району Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа: Державна казначейська служба України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями органів державної влади.

В обґрунтування позову зазначає, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 27 червня 2012 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 29 серпня 2012 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «АКБ «Базис» про стягнення суми депозитного вкладу та відсотків позов задоволено частково. Зокрема, стягнуто з поточного рахунку у ПАТ "АКБ "Базис" на його користь суму вкладу у розмірі 2021500грн. та проценти за вкладом у розмірі 376734,89грн.

На підставі вказаного рішення 06 вересня 2012 року судом видано виконавчий лист №2/2018/2366/2012/06, строком пред`явлення до виконання до 29 серпня 2013 року. На підставі виконавчого листа №2/2018/2366/2012/06 державним виконавцем Київського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області 10 вересня 2012 року відкрито виконавче провадження ВП №34201516 про стягнення з поточного рахунку у ПАТ «АКБ «Базис» на його користь суму вкладу у розмірі 2021500 грн. та процентів за вкладом у розмірі 376734,89грн.

Постановою державного виконавця від 16 жовтня 2012 року виконавче провадження ВП №34201516 з примусового виконання виконавчого листа №2/2018/2366/2012/06 виданого 06 вересня 2012 року про стягнення з поточного рахунку у ПАТ «АКБ «Базис» на його користь суму вкладу у розмірі 2021500 грн. та процентів за вкладом у розмірі 376734,89грн. закінчено на підставі п.7) ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження».

У відповідності до ухвали Київського районного суду м. Харкова від 13 червня 2014 року по справі №640/6838/14-ц та ухвали Апеляційного суду Харківської області від 11 вересня 2014 року по справі 640/6838/14-ц, визнано дії державного виконавця Київського ВДВС щодо закінчення виконавчого провадження ВП №34201516 неправомірними. Визнано постанову про закінчення виконавчого провадження від 16 жовтня 2012 року ВП №34201516 - незаконною, згідно із вимогами статті 51 Закону України «Про виконавче провадження» Київський ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області 22 жовтня 2014 року відновив виконавче провадження ВП №34201516.

Зазначає, що відповідачі державні виконавці ухилялись від здійснення примусового виконання рішення суду про стягнення боргу із ПАТ «АКБ «Базис» на його користь про що встановлено відповідними ухвалами суду від 13 червня 2014 року, 18 листопада 2014 року, 24 березня 2015 року, 15 липня 2015 року, 10 червня 2016 року, 12 жовтня 2016 року, 09 березня 2017 року, 30 листопада 2017 року. Зазначеними ухвалами суду підтверджено, що виконавче провадження по виконанню виконавчих листів №2/2018/2366/2012/06 від 06 вересня 2012 року та №640/20265/15-ц від 05 серпня 2016 року проводилось з численними порушеннями, серед яких, зокрема, такі: державним виконавцем не було проведено жодних виконавчих дій, спрямованих на виконання рішення суду, зокрема, не проводилось опечатування, вилучення, реалізація майна в установленому законодавством порядку; не проводилось накладання арешту на кошти та інші цінності боржника, зокрема, на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, опечатування каси, приміщення і місця зберігання грошей, тощо.

Постановою Дергачівського ВДВС від 24 жовтня 2016 року в рамках зведеного ВП №52216867 накладено арешт на кошти, які містяться на всіх рахунках, що належать боржнику ПАТ «АКБ «Базис», але це арешт коштів був лише формальний, бо документи на накладення арешту Дергачівським ВДВС належним чином не були оформлені, не були направлені у всі фінансові установи, де є рахунки боржника. Тому банки, повернули їх до Дергачівського ВДВС. Даний факт підтверджується: повернутими без виконання платіжними вимогами від 26 жовтня 2016 року із відмітками банків про неналежне їх оформлення, відповідями банків на неналежно оформлений запит Дергачівського ВДВС від 18 жовтня 2016 року №8693 щодо арешту та наявності коштів на рахунках боржника та постанову державного виконавця від 24 жовтня 2016 року ВП №52216867 про арешт коштів боржника, яка була направлена банкам без гербової печатки.

Внаслідок незаконної бездіяльності державних виконавців, що підтверджено вище зазначеними ухвалами суду, боржником банком було відчужено частину його майна, у тому числі і раніше арештованого майна державними виконавцями. Крім того, незаконне зволікання виконавчої служби щодо примусового стягнення із божника боргу саме і привело до того, що коли ПАТ «АКБ «Базис» було визнано банкрутом та розпочата ліквідаційна процедура, майна на погашення боргу банку перед ним виявилось не достатнім, оскільки, фактично основна його частина була відчужена самим боржником до його банкрутства та в період незаконних дій та бездіяльності державної виконавчої служби. Цей факт підтверджується ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 10 листопада 2016 року по справі №640/12550/16-ц: "Крім того, із копій договорів купівлі - продажу спірних об`єктів від 01 грудня 2015 року та від 24 грудня 2015 року, наданих представником ПАТ «АКБ «Базис» вбачається, що на час прийняття державним виконавцем постанов про відмову у відкритті виконавчих проваджень від 10 серпня 2016 року спірні нежитлові приміщення не належали ПАТ «АКБ «Базис». Такі ж відомості зазначені і в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Окрім цього, згідно інформаційної довідки №65048396 від 04 серпня 2016 року, яка сформована державним виконавцем Київського ВДВС ГТУЮ у Харківській області, вбачається, що власником майна ПАТ «АКБ БАЗИС» з грудня 2015 року став ПАТ «ІНВЕСТОР» .

Ухвалою господарського суду Донецької області від 27 березня 2019 року по справі №905/1328/17 визнано позивача ( ОСОБА_1 ) кредитором боржника - ПАТ "АКБ "Базис" на суму 2182148,95грн.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 24 вересня 2020 року по справі №905/1328/17 ліквідовано юридичну особу - банкрута ПАТ «АКБ «Базис». Зобов`язано державного реєстратора провести державну реєстрацію припинення юридичної особи - банкрута ПАТ «АКБ «Базис» та виключити ПАТ «АКБ «Базис» з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 28 грудня 2020 року діяльність ПАТ «АКБ «Базис» припинено.

Згідно з інформацією АСВП: щодо примусового виконання виконавчого листа №640/20265/15-ц, стан виконавчих проваджень №52216867, №52216999, №52217065, №52679312 завершено; щодо примусового виконання виконавчого листа №2/2018/2366/2012/06 стан виконавчого провадження №34201516 повідомляє наступне. Позивач звернувся до СМУ МЮ м. Харків Київського ВДВС у м. Харкові, із заявою щодо видачі копії постанови про закінчення виконавчих проваджень №45931792, №34201516 згідно вимог ч.3 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», та при цьому надав до виконавчої служби копію ухвали господарського суду Донецької області від 24 вересня 2020 року, по справі №905/1328/17, якою ПАТ «АКБ «БАЗИС» ліквідовано. Але ж, у відповіді на його заяву, начальник відділу Хаблов В.М. вказав: «таку постанову надати не можливо, так як на адресу відділу ухвала про припинення ПАТ «АКБ» БАЗИС» не находило, хоча як вказано вище він особисто надав до відділу копію такої ухвали. Тривале незаконне невиконання судового рішення про стягнення боргу із боржника - ПАТ «АКБ «Базис», через незаконні дії та бездіяльність державної виконавчої служби, дало змогу боржнику відчужити частину свого ліквідного майна, та в подальшому призвело до унеможливлення стягнення боргу на його користь. Тим самим, дані дії державної виконавчої служби завдали йому матеріального збитку в розмірі не стягнутої на його користь суми 2182148,95грн. та за цей час, сума боргу за рахунок інфляції знецінилась, сума інфляційних збитків складає 388422,34грн., отже є в наявності всі підстави для відшкодування матеріальної шкоди за рахунок держави.

Також зазначає, що невиконання рішення суду напряму ототожнюється із завданою йому майновою шкодою, оскільки остаточно втрачена можливість стягнення грошових коштів з боржника (відомості про припинення діяльності ПАТ "АКБ "БАЗИС" підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб - підприємців), а тому невиплачені йому кошти на виконання судового рішення, є майновою шкодою, яка підлягає відшкодуванню на підставі статей 1173, 1174 ЦК України. Крім того, своєю незаконною бездіяльністю, встановленими вище зазначеними рішеннями суду, державними виконавцями йому нанесена моральна шкода, яка з урахуванням вимог розумності, справедливості та виваженості складає 2 500 000грн. Відшкодування майнової шкоди за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю. Через незаконну бездіяльність та незаконні дії державних виконавців при виконанні виконавчих листів про стягнення коштів з боржника ПАТ «АКБ «Базис», ОСОБА_1 змушений був постійно оскаржувати дані незаконні дії державних виконавців та прийняті ними незаконні процесуальні документи. Саме через такі дії державних виконавців вони так і не спромоглися майже за 9 років виконати виконавчі листи про стягнення коштів з боржника ПАТ «АКБ «Базис» на його користь, при цьому, що у боржника на перших роках виконання виконавчих документів було достатньо коштів для виконання їх. На даний час він досяг пенсійного віку і банківський вклад, який боржник ПАТ «АКБ «Базис» не повернув в повному обсязі, був для нього єдиним джерелом доходів для існування, на даний час він є особою похилого віку та відноситься до найбільш вразливої категорії населення у період поширення COVID-19, в результаті чого позбавлений належних засобів існування-лікування для себе та своєї родини, що також завдає йому моральної шкоди у вигляді мук, тривоги, страху, занепокоєння та стресу за себе та своєї родини.

З урахуванням уточнених позовних вимог просить суд:

стягнути з Державного бюджету України, шляхом списання з рахунку Державної казначейської служби України, призначеного для відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів державної влади на користь позивача 2182148,95 грн. на відшукання майнової шкоди, завданої внаслідок бездіяльності;

стягнути з Державного бюджету України, шляхом списання з рахунку Державної казначейської служби України, призначеного для відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів державної влади на користь позивача 40,5 (мінімальних заробітних плат прийнятій в Україні на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок бездіяльності;

стягнути з Державного бюджету України, шляхом списання з рахунку Державної казначейської служби України, призначеного для відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів державної влади на користь позивача інфляційні втрати від загальної суми заборгованості у розмірі 945679,99 грн.;

стягнути з Державного бюджету України, шляхом списання з рахунку Державної казначейської служби України, призначеного для відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів державної влади на користь позивача 3% річних від загальної суми заборгованості у розмірі 196465,36 грн.;

стягнути з Державного бюджету України, шляхом списання з рахунку Державної казначейської служби України, призначеного для відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів державної влади на користь позивача витрати на проведення експертизи №1860 у розмірі 18877,00 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 04 лютого 2025 року позов ОСОБА_1 - задоволено частково, стягнуто з Державного бюджету України, шляхом списання з рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 у відшкодування завданої моральної шкоди 50 000грн.; стягнуто з Державного бюджету України, шляхом списання з рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 витрати на проведення експертизи №1860 у розмірі 2914,61грн; в іншій частині в задоволенні позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм процесуального права, просить вказане рішення в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення матеріальної шкоди скасувати, а також переглянути розмір моральної шкоди та встановити його відповідно до висновку ННЦ «Інститут судових експертиз ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса» №1860-40,5 МЗП. Прийняти нове рішення яким зобов`язати відповідачів відшкодувати матеріальну шкоду у розмірі 2 182 148грн. (сума боргу); 945 679,99грн. (інфляційне збільшення); 196 465,36грн. (3% річних); 18 877грн. - витрати на проведення експертизи.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що якщо суд встановив протиправність дій виконавців, а держава не довела зворотного, якщо саме ці дії та бездіяльність державної виконавчої служби дозволила боржнику відчужити своє майно, арешти із яких ВДВС зняло внаслідок своїх незаконних дій, то це створює прямий причинно-наслідковий зв`язок між бездіяльністю органу та завданою шкодою, що є достатньою підставою для відшкодування шкоди з бюджету держави. Так, судом в рішенні чітко встановлено, що «Під час розгляду даної справи відповідачами не надано доказів, які би свідчили про те, що органи виконавчої служби відповідно здійснили своєчасне, належне та повне виконання судового рішення та, що протиправні рішення органу виконавчої служби не справили негативний вплив на позивача, і він не зазнав страждань, приниження та змушений був протягом тривалого часу здійснювати захист свої прав в судовому порядку».

Судом першої інстанції проігноровані зазначені у позові факти та надані докази наявності прямого причинного зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) державного виконавця і заподіяною ним матеріальною шкодою.

У справі є чіткий доказовий ланцюг причинного зв`язку між неправомірними діями (бездіяльністю) державного виконавця і заподіяння ним шкоди.

Звертає увагу на те, що після зняття арештів боржник відчужив активи та в подальшому був ліквідований, що унеможливило стягнення боргу, про що свідчить ухвала Господарського суду Донецької області від 24 вересня 2020 року по справі №905/1328/17 про ліквідацію банкрута Публічного акціонерного товариство «АКБ «Базис» (т.1 а.с. 88-92). Суд першої інстанції визнав незаконність дій державних виконавців, що призвело до заподіяння позивачу моральної шкоди, але при цьому відмовився визнати ці дії причиною матеріальних збитків. Такий підхід є нелогічним і суперечить нормам права.

Вважає, що якщо суд встановив причинно-наслідковий зв`язок між протиправними діями виконавців та моральною шкодою, то матеріальні збитки також є їхнім прямим наслідком, оскільки через незаконне зняття арештів з майна боржника та іншої бездіяльності державної виконавчої служби це дозволило боржнику відчужити майно, а в наслідок вже ліквідації боржника, він остаточно втратив реальну можливість стягнути кошти з боржника.

Суд першої інстанції помилково переклав відповідальність на боржника, ігноруючи обов`язок виконавчої служби вжити примусових заходів для виконання рішення суду відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до ст. 1173, 1174 ЦК України, держава несе відповідальність за шкоду, завдану незаконними діями чи бездіяльністю її органів, зокрема державних виконавців. Практика Верховного Суду на яку посилався суд першої інстанції у своєму рішенні не підлягає застосуванню до даних правовідносин, оскільки обставин справи є різними.

Не погодившись із зазначеним рішенням, Київський ВДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції звернувся із апеляційною скаргою в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження № 53650073 державним виконавцем були вжитті всі заходи примусового виконання рішень суду, а саме заборона боржнику розпоряджатися, користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, шляхом винесення постанов про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, арешт коштів боржника. Під час примусового виконання рішення з боржника частково стягнуто суму боргу у розмірі 18993,53 грн., шляхом направлення платіжних вимог, за якими було списано кошти. Позивач у позовній заяві зазначає, що предметом доказування у справі є факти неправомірних дій (бездіяльності) державного виконавця при виконанні вимог виконавчого документа, виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) державного виконавця і заподіяння ним шкоди. Неправомірність дій (бездіяльності) державного виконавця має підтверджуватись належними доказами, зокрема, відповідним рішенням суду. Але під час перебування на примусовому виконані вищезазначених виконавчих проваджень стягувачем не було оскаржено жодного рішення, постанов державного виконавця, до вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби, також відсутні судові рішення (вироки), що набрали законної сили про визнання бездіяльності державного виконавця. Окрім ухвали № 2018/8160/2012 постановлені 09 березня 2017 року Київським районним судом м. Харкова на яку стягувач посилається в позовній заяві, згідно якої визнані дії старшого державного виконавця Шумейко К.В. Дергачівського РВ ДВС ГТУЮ в Харківській області щодо передачі матеріалів виконавчих проваджень № 52216867, № 52216999, № 52217065, № 52679312 неправомірними. Та зобов`язано старшого державного виконавця Бахмутського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Донецькій області повернути матеріали виконавчих проваджень № 52216867, № 52216999, № 52217065, № 52679312 до Дергачівського РВ ДВС ГТУЮ в Харківській області. Але відповідно до вищезазначеної ухвали судом не визнана бездіяльність державного виконавця при виконанні вимог виконавчого документу, також відсутній причинний зв`язок між визнанням постанови про передачу виконавчих проваджень та заподіянням шкоди стягувачу. Також стягувач вказує, що державним виконавцем не було проведено жодних виконавчих дій спрямованих на виконання рішення суду, не проводилось накладення арешту на кошти на інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установ. Та як доказ наводить той факт, що арешт коштів був лише формальний, бо документи не були належним чином оформлені, та не направлені до відповідних фінансових установ де є рахунки боржника. Але це твердження не відповідає дійсності, так як під час примусового виконання рішень суду державним виконавцем накладено арешт на рухоме та нерухоме майно боржника, арешт на кошти боржника та направлено до відповідних фінансових установ та з боржника частково стягнуто суму боргу у розмірі 18993,53грн., шляхом направлення платіжних вимог, за якими було списано кошти, про що позивач не вказує у позовній заяві. Позивачем не надано до суду, як доказ, звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс з документами. Отже, позивачем не надано жодного доказу незаконних дій та бездіяльність державного виконавця Дергачівського РВ ДВС ГТУЮ в Харківській області. Тобто державний виконавець здійснював заходи примусового виконання рішення неупереджено своєчасно у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчими документами та Закону України «Про виконавче провадження».

Не погодившись із зазначеним рішенням, Дергачівський відділ державної виконавчої служби у Харківському району Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, звернувся із апеляційною скаргою в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що під час перебування на примусовому виконані вищезазначених виконавчих проваджень стягувачом не було оскаржено жодного рішення, постанов державного виконавця, до вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби, також відсутні судові рішення (вироки), що набрали законної сили про визнання бездіяльності державного виконавця. Окрім ухвали № 2018/8160/2012 вид. 09.03.2017 р. Київським районним судом м. Харкова. Однак, відповідно цієї ухвали судом не визнана бездіяльність державного виконавця при виконанні вимог виконавчого документу, також відсутній причинний зв`язок між визнанням постанови про передачу виконавчих проваджень та заподіянням нібито заподіяною шкодою стягувачу. Позивачем не надано жодного доказу незаконних дій та бездіяльність державного виконавця Дергачівського РВ ДВС ГТУЮ в Харківській області. Тобто державний виконавець здійснював заходи примусового виконання рішення неупереджено своєчасно у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчими документами та ЗУ «Про виконавче провадження».

До суду апеляційної інстанції від ОСОБА_1 надійшли відзиви на апеляційні скарги Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та Дергачівського відділу державної виконавчої служби у Харківському району Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, та додаткові пояснення у справі.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши і доводи апеляційних скарг, вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що визнана неправомірна бездіяльність ВДВС та визнання боржника банкрутом не є безумовною підставою для висновку про наявність причинного зв`язку між несвоєчасним виконанням рішення, яке набрало законної сили, та завданою шкодою, у зв`язку із чим позовні вимоги ОСОБА_1 в частині відшкодування майнової шкоди задоволенню не підлягають.

Натомість, внаслідок протиправних рішень та при цьому фактичної бездіяльності державного виконавця позивач зазнав моральних страждань у вигляді емоційного розчарування в діяльності органу державної виконавчої служби та додаткового психічного напруження, незадоволення, викликаного незаконністю дій, як і необхідність докладання додаткових зусиль для захисту своїх прав.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду, виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 27 червня 2012 року у справі №2018/8160/2012 (провадження №2/2018/2366/2012/06) позов ОСОБА_1 до ПАТ «АКБ «Базис» про стягнення суми депозитного вкладу та відсотків - задоволено частково. Зобов`язано ПАТ «АКБ «Базис» прийняти до погашення депозитні сертифікати Серії ОС №001917, №001918, №001919, №001920, та перерахувати кошти за вклад у розмірі 2021500,00 грн. та проценти за вкладом у розмірі 376734,89 грн. на поточний рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_1 у ПАТ «АКБ «Базис». Стягнуто з поточного рахунку № НОМЕР_1 у ПАТ «АКБ «Базис» на користь ОСОБА_1 суму вкладу у розмірі 2021500грн. та проценти за вкладом у розмірі 376734,89 грн. Стягнуто з ПАТ «АКБ «Базис» судовий збір у спеціальний фонд Державного бюджету України у розмірі 3219,00 грн. В іншій частині вимог-відмовлено (т. 1 а.с. 10-11).

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 29 серпня 2012 року апеляційну скаргу ПАТ «АКБ «Базис» - залишено без задоволення. Рішення Київського районного суду м. Харкова від 27 червня 2012 року - залишено без змін (т.1 а.с.12-13).

06 вересня 2012 року видано виконавчий лист по справі №2/2018/2366/2012/06 про стягнення з поточного рахунку № НОМЕР_1 у ПАТ «АКБ «Базис» на користь ОСОБА_1 суму вкладу у розмірі 2021500грн. та проценти за вкладом у розмірі 376734,89 грн. (т.1 а.с. 14).

Постановою старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Золотько С.Г. від 10 вересня 2012 року ВП №34201516 про відкриття виконавчого провадження, відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2/2018/2366/2012/06 виданого 06 вересня 2012 року Київським районним судом м. Харкова про стягнення з поточного рахунку N° НОМЕР_1 у ПАТ «АКБ «Базис» на користь ОСОБА_1 суму вкладу у розмірі 2021500грн. та проценти за вкладом у розмірі 376734,89грн. Боржнику виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (т. 1 а.с. 15).

Постановою старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Золотько С.Г. від 10 вересня 2012 ВП №34201516 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, накладено арешт на приміщення за адресою: АДРЕСА_1 ; приміщення за адресою: АДРЕСА_2 ; приміщення за адресою: АДРЕСА_3 ; приміщення за адресою: АДРЕСА_4 , що належить боржнику ПАТ «АКБ «Базис» у межах суми звернення стягнення: 2398234,89грн.; заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику ПАТ «АКБ «Базис» (а.с. 16).

Постановою старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Золотько С.Г. від 18 вересня 2012 року ВП №34323785 про арешт коштів боржника, при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження про стягнення з ПАТ «АКБ «Базис» на користь юридичних та фізичних осіб суми заборгованості у загальному розмірі 2823773,38грн., на підставі наступних виконавчих документів: виконавчий лист №2/2018/2565/2012/02 виданого 20 серпня 2012 року Київським районним судом м. Харкова; постанова про стягнення з боржника виконавчого збору №34053185 виданого 10 вересня 2012 року Київським ВДВС ХМУЮ; виконавчий лист №2/2018/2375/2013/15 виданого 31 серпня 2012 року Київським районним судом м. Харкова; постанова про стягнення з боржника виконавчого збору №34083733 виданого 11 вересня 2012 року Київським ВДВС ХМУЮ: виконавчий лист №62/2018/2366/2012/06 виданого 06 вересня 2012 року Київським районним судом м. Харкова: постанова про стягнення з боржника виконавчого збору №34201516 виданого 18 вересня 2012 року Київським ВДВС ХМУЮ, на підставі рішення суду накладено арешт на кошти, що є на всіх рахунках в АКБ "ТрансБанк"; ПАТ "Укрсонбанк"; АТ "Райффайзен Банк Аваль"; ПАТ "Інтеграл-Банк"; AT "Укрексімбанк"; AT "Імексбанк"; ПАТ АТ "АКБ "Базис"; Упр.НБУ в Харківській області, м. Харків; АБ "Кліринговий Дім"; AT "Банк Золоті Ворота"; ПрАТ "ВДЦП"; AT "Банк "Фінанси та Кредит"; AT "Укрсиббанк" (т. 1 а.с. 17).

Постановою старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Золотько С.Г. від 18 вересня 2012 року, при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження про стягнення з ПАТ «АКБ «Базис» на користь юридичних та фізичних осіб суми заборгованості у загальному розмірі 2823773,38грн., на підставі наступних виконавчих документів: виконавчий лист №2/2018/2565/2012/02 виданого 20 серпня 2012 року Київським районним судом м. Харкова; постанова про стягнення з боржника виконавчого збору №34053185 виданого 10 вересня 2012 року Київським ВДВС ХМУЮ; виконавчий лист №2/2018/2375/2013/15 виданого 31 серпня 2012 року Київським районним судом м. Харкова; постанова про стягнення з боржника виконавчого збору №34083733 виданого 11 вересня 2012 року Київським ВДВС ХМУЮ: виконавчий лист №62/2018/2366/2012/06 виданого 06 вересня 2012 року Київським районним судом м. Харкова: постанова про стягнення з боржника виконавчого збору №34201516 виданого 18 вересня 2012 року Київським ВДВС ХМУЮ, оголошено розшук майна, що належить боржнику ПАТ «АКБ «Базис», а саме транспортних засобів (т.1 а.с.18).

Постановою старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Золотько С.Г. від 16 жовтня 2012 року ВП №34201516 про закінчення виконавчого провадження, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2/2018/2366/2012/06 виданого 06 вересня 2012 року Київським районним судом м. Харкова про стягнення з поточного рахунку № НОМЕР_1 у ПАТ «АКБ «Базис» на користь ОСОБА_1 суму вкладу у розмірі 2021500,00 грн. та проценти за вкладом у розмірі 376734,89грн., закінчено - на підставі п.7) ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження»; знято арешт з приміщення за адресою: АДРЕСА_1 ; приміщення за адресою: АДРЕСА_2 ; приміщення за адресою: АДРЕСА_3 ; приміщення за адресою: АДРЕСА_4 , що належить боржнику, який було накладено постановою про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження №34201516 від 10.09.2012 (т.1 а.с.20).

Як вбачається з постанови державного виконавця від 16 жовтня 2012 року, провадження закінчено у зв`язку з тим, що на адресу ВДВС надійшла заява т.в.о. ліквідатора ПАТ КБ «БАЗИС» Гонтар Г.А. з проханням закінчити виконавчі провадження, за якими "АКБ" БАЗИС" виступає в якості боржника, та направити виконавчі документи на адресу ліквідатора, в зв`язку з тим, що на підставі Постанови Правління Національного банку України №357 від 23 серпня 2012 року «Про відкликання банківської ліцензії та призначення ліквідатора ПАТ АКБ БАЗИС», з 28 серпня 2012 року відкликано банківську ліцензію, ініційовано процедуру ліквідації та призначено ліквідатора ПАТ АКБ «БАЗИС» Ладоненко В.М., на період тимчасової відсутності ліквідатора, виконувати функції ліквідатора уповноважено ОСОБА_2 .

У квітні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Харкова із скаргою на дії Київського ВДВС ХМУЮ в якій просив: визнати строк оскарження дій ВДВС ХМУЮ поважними; визнати дії Київського ВДВС ХМУЮ щодо закінчення виконавчого провадження ВП №34201516 неправомірними; визнати постанову про закінчення виконавчого провадження від 16.10.2012 року ВП №34201516 незаконною та скасувати її; зобов`язати Київський ВДВС ХМУЮ відновити у встановленому законом порядку виконавче провадження ВП №34201516; судові витрати стягнути з ВДВС.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 13 червня 2014 року по справі №640/6838/14-ц скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Поновлено ОСОБА_1 строк для оскарження дій та рішень ВДВС. Визнано дії державного виконавця Київського ВДВС ХМУЮ Золотько С.Г. щодо закінчення виконавчого провадження ВП №34201516 неправомірними. Визнано постанову державного виконавця Київського ВДВС ХМУЮ Золотько С.Г. про закінчення виконавчого провадження від 16 жовтня 2012 ВП№34201516 незаконною. Стягнуто з Київського ВДВС ХМУЮ на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 243,60грн. (т. 1 а.с. 21-22).

Ухвала мотивована тим, що згідно представлених представником ВДВС документів, відомості про визнання ПАТ АКБ «Базис» банкрутом на час винесення постанови - відсутні, у зв`язку із чим підстави для закінчення виконавчого провадження з підстав п.7) ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» у державного виконавця були відсутні.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 12 лютого 2015 року по справі №640/6838/14-ц - відмовлено у відкритті апеляційного провадження по справі за скаргою ОСОБА_1 до Київського ВДВС ХМУЮ про визнання дій неправомірними, постанови про закінчення виконавчого провадження незаконною та зобов`язання вчинити певні дії, з підстав пропуску строку на апеляційне оскарження та визнання причин його пропуску неповажними (т. 1 а.с. 23).

22 жовтня 2014 року державним виконавцем Київського ВДВС ХМУЮ Барсегяном А.О. було відновлено виконавче провадження ВП №34201516 з примусового виконання виконавчого листа №2/2018/2366/2012/06 виданого 06 вересня 2012 року.

11 листопада 2014 року вказане виконавче провадження ВП №34201516 було приєднане до зведеного виконавчого провадження №45931792, яке здійснює Київський ВДВС ХМУЮ.

У жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Харкова із скаргою на бездіяльність Київського ВДВС ХМУЮ, в якій просив: визнати дії Київського ВДВС ХМУЮ щодо невинесення постанови про відновлення виконавчого провадження N934201516 незаконними, протиправними та неправомірними; зобов`язати Київський ВДВС ХМУЮ відновити у встановленому законом порядку виконавче провадження №34201516.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 18 листопада 2014 року по справі №640/18634/14-ц скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано дії державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції щодо порушення строків відновлення виконавчого провадження №34201516 неправомірними (т.1 а.с. 24).

Ухвала мотивована тим, що відновлення виконавчого провадження проведено з порушенням строків, передбачених вимогами ст.51 Закону України «Про виконавче провадження» в частині строків відновлення провадження.

У подальшому ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Харкова із скаргою про визнання незаконними та протиправними дії Київського ВДВС ХМУЮ, в якій просив: визнати бездіяльність Київського ВДВС ХМУЮ щодо невжиття заходів примусового виконання рішення суду незаконними, протиправними, що порушують його право як стягувана на примусове виконання виконавчого листа №2/2018/2366/2012/06; зобов`язати Київський ВДВС ХМУЮ здійснити заходи примусового виконання рішення суду у строки та спосіб відповідно до чинного законодавства; судові витрати покласти на Київський ВДВС ХМУЮ.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 15 липня 2015 року по справі №640/22979/14-ц скаргу ОСОБА_1 - задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Київського ВДВС ХМУЮ щодо невжиття для своєчасного і в повному обсязі заходів примусового виконання виконавчого листа №2/2018/2366/2012/06, виданого 06 вересня 2012 року Київським районним судом м. Харкова (т.1 а.с. 27-29).

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 11 серпня 2015 року по справі №640/22979/14-ц апеляційну скаргу ОСОБА_3 - державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції задоволено частково. Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 15 липня 2015 року змінено. В задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції в частині не направлення копії постанови про відновлення виконавчого провадження від 22 жовтня 2014 року - відмовлено. В іншій частині ухвалу залишено без змін (т. 1 а.с. 30-32).

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що вимоги даної скарги мотивовані тим, що постанова про відновлення виконавчого провадження сторонам направлена не була, арешт на майно боржника не накладено. Між тим, 22 жовтня 2014 року старшим державним виконавцем Київського ВДВС Харківського МУЮ Барсегяном А.О. ухвалена постанова про відновлення виконавчого провадження, яка направлена заявнику цього ж дня простою поштою згідно листа за № 22517 дв/2. Крім того, в суді апеляційної інстанції заявник та його представник пояснили, що про постанову про відновлення виконавчого провадження вони дізналися під час ознайомлення справи. Отже, підстав для задоволення скарги в частині визнання недійсним дій державного виконавця щодо не направлення копії постанови про відновлення виконавчого провадження немає. В іншій частині ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що за заявами ОСОБА_1 про накладення арешту на рухоме та нерухоме майно боржника Київським ВДВС Харківського МУЮ уживались відповідні заходи, матеріали справи не містять. Не надано таких доказів і суду апеляційної інстанції.

У квітні 2016 року ОСОБА_1 знову звернувся до Київського районного суду м. Харкова із скаргою про визнання протиправними бездіяльності Київського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області, в якій просив: визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Київського ВДВС ХМУЮ щодо невжиття заходів примусового виконання виконавчого листа №2/2018/2366/2012/06 від 06 вересня 2012 року за період з 20 жовтня 2015 року по 12 квітня 2016 року; судові витрати покласти на Київський ВДВС ХМУЮ.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 10 червня 2016 року по справі №2018/8160/2012 скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність державного виконавця Київського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області щодо невжиття заходів примусового виконання виконавчого листа №2/2018/2366/2012/06 від 06 вересня 2012 року за період з 10 листопада 2015 року по 12 квітня 2016 року (т.1 а.с. 33-36).

Ухвала суду мотивована тим, що ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 20 жовтня 2015 року було змінено порядок виконання рішення Київського районного суду м. Харкова від 27 червня 2012 року у цивільній справі №2/2018/2366/2012/06 в частині стягнення з поточного рахунку № НОМЕР_1 у ПАТ АКБ Базис на користь ОСОБА_1 суму вкладу у розмірі 2 021 500 грн. 00 коп. та проценти за вкладом у розмірі 376734 грн. 89 коп., на виконання рішення в цій частині шляхом стягнення з ПАТ АКБ Базис на користь ОСОБА_1 суму вкладу у розмірі 2021500 грн. 00 коп. та проценти за вкладом у розмірі 376734 грн. 89 коп.

Ухвала набрала законної сили 10 листопада 2015 року.

Разом з тим, з часу набрання ухвали суду від 20 жовтня 2015 року законної сили, державним виконавцем не було проведено жодних виконавчих дій спрямованих на виконання рішення суду, зокрема, не направлялись відповідні запити для отримання пояснень, довідок, іншої інформації, необхідних для проведення виконавчих дій; не проводилось накладання арешту на майно боржника, опечатування, вилучення, реалізація майна в установленому законодавством порядку; не проводилось накладання арешту на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, опечатування каси, приміщення і місця зберігання грошей, тощо.

Після зміни порядку виконання рішення суду державним виконавцем не направлялись боржнику платіжні вимоги щодо сплати коштів.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 08 листопада 2016 року по справі №2018/8160/2012 апеляційну скаргу Київського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області відхилено, ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 10 червня 2016 року залишено без змін (т.1 а.с. 37-38).

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Харкова із скаргою про визнання протиправною бездіяльність Київського відділу Державної виконавчої служби м. Харків ГТУЮ у Харківській області щодо невжиття заходів примусового виконання виконавчого листа №2/2018/2366/2012/06 від 06 вересня 2012 року за період з 13 квітня 2016 року по 07 червня 2016 року та просив покласти витрати, пов`язані з поданням цієї скарг виконавчу службу.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2016 року по справі №640/12551/16-ц скаргу ОСОБА_1 - задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Київського відділу Державної виконавчої служби м. Харків ГТУЮ у Харківській області щодо невжиття заходів примусового виконання виконавчого листа №2/2018/2366/2012/06 від 06 вересня 2012 року за період з 13 квітня 2016 року по 07 червня 2016 року (т.1, а.с.39-40).

Ухвала мотивована тим, що протиправною та незаконною бездіяльністю Київського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області було порушено право стягувана ОСОБА_1 на примусове виконання виконавчого листа №2/2018/2366/2012/06 від 06 вересня 2012 року, передбачене Законом України "Про виконавче провадження" та Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої наказом Міністерства Юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 18 січня 2017 року по справі №640/12551/16-ц апеляційну скаргу ПАТ «АКБ «БАЗИС» - залишено без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2016 року - залишено без змін (т.1, а.с.41-42).

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою про визнання незаконними та неправомірними дії Київського відділу Державної виконавчої служби м. Харків ГТУЮ у Харківській області, в якій просив: визнати Постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документу) від 10.08.2016 року ВП №51919209 Київського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області незаконною та скасувати її; визнати Постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документу) від 10.08.2016 року ВП №51919247 Київського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області незаконною та скасувати її; визнати Постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документу) від 10.08.2016 року ВП №51919167 Київського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області незаконною та скасувати її.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 02 вересня 2016 року по справі №640/12550/16-ц скаргу ОСОБА_1 - задоволено частково. Визнано постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) від 10 серпня 2016 року ВП №51919209 Київського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області, постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) від 10.08.2016 року ВП №51919247 Київського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області, постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову вприйнятті до провадження виконавчого документа) від 10.08.2016 року ВП №51919167 Київського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області незаконними. У задоволенні інших вимог ОСОБА_1 - відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 10 листопада 2016 року апеляційну скаргу ПАТ «АКБ «Базис» - задоволено. Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 02 вересня 2016 року - змінено. Відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні скарги про визнання незаконними постанов про відмову у відкритті виконавчих проваджень від 10 серпня 2016 року ВП №51919209, ВП №51919247, ВП №51919167 Київського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області. В іншій частині ухвалу суду - залишено без змін (т. 1 а.с. 93-94).

Із змісту ухвали вбачається, що:

«05.08.2016 року Київським районним судом м. Харкова на підставі рішення суду від 23.06.2016 р., яке набрало законної сили, було видано виконавчі листи щодо стягнення з ПАТ "АКБ Базис" грошових коштів та судового збору на користь ОСОБА_1

05.08.2016 р. ОСОБА_1 - стягувач, звернувся із відповідними заявами до Київського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області про примусове виконання рішення суду, до яких було долучено виконавчі листи та копія інформаційної довідки від 27.07.2016 р. про місцезнаходження майна боржника в Київському районі м. Харкова та зазначено прохання прийняти виконавчі листи до примусового виконання та звернути стягнення на майно боржника( об`єкти нерухомого майна, нежитлові будівлі), що розташоване у АДРЕСА_5 та АДРЕСА_6 , яке належить йому на праві власності

Постановами Київського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області від 10.08.2016 р. ВП № 51919247, ВП № 51919167, ВП №51919209 стягувану було відмовлено у відкритті виконавчих проваджень на підставі п. 4 ч. 1 cm. 26 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки згідно виконавчого документа адреса місцезнаходження боржника 49083, Дніпропетровська область м. Дніпро вул. Кожемяки, б.3. Заявником не надано достатніх підтверджень, що майно належне боржникові, знаходиться в Київському районі м. Харкова».

Ухвала мотивована тим, що на час прийняття державним виконавцем постанов про відмову у відкритті виконавчих проваджень від 10.08.2016 року спірні нежитлові приміщення не належали ПАТ «АКБ «Базис».

Також ОСОБА_1 звертався до Київського районного суду м. Харкова із скаргою про визнання незаконними та неправомірними дії Київського ВДВС Харківського МУЮ, в якій просив суд: визнати дії державного виконавця Головко В.Л. Київського ВДВС м.Харкова ГТУ, у Харківській області щодо закінчення виконавчого провадження ВП №34201516 неправомірними; визнати незаконною постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження ВП №34201516 від 04.10.2016 року; визнати незаконним запис у виконавчому листі № 2/2018/2366/2012/06 від 06.09.2012 року в розділі «Відмітки державного виконавця про виконання рішення (вироку) або про повернення виконавчого листа стягувану із зазначенням причин повернення» у пункті 2 « 04.10.16 3-но п.10 ст.49 ЗУ ПВП стягнуто 2100000 грн. збор витрати не стягувались ГДВ підпис ОСОБА_4 ; стягнути судовий збір у сумі 551 грн.21 коп.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 14 грудня 2016 року по справі №2018/8160/2012 скаргу ОСОБА_1 - задоволено частково. Визнано дії державного виконавця Головко В.Л. Київського ВДВС м.Харкова ГТУЮ у Харківській області щодо закінчення виконавчого провадження ВП №34201516 неправомірними. Визнано незаконною постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження ВП №34201516 від 04 жовтня 2016 року. Стягнуто з Київського ВДВС ХМУЮ на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 275 грн.60 коп. В іншій частині вимог відмовити (т.1, а.с.43-44).

Ухвала мотивована тим, що державний виконавець Головко В.Л. в порушення ст. 20 ЗУ «Про виконавче провадження» не скористався своїм правом, з метою захисту інтересів стягувана, не доручив іншому відділу ДВС виявити майно боржника та 04.10.2016 р. на підставі п.10 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» виніс постанову про закінчення виконавчого провадження у якій зазначив про відсутність рухомого та нерухомого майна що знаходиться в Київському районі м.Харкова, та на яке може бути звернуто стягнення, вказавши, що нерухоме майно боржника знаходиться у м.Дергачі Дергачівського р-ну Харківської області по вул..Центральна,11. Але ж не зазначив про направлення виконавчого документу в інший район.

Такі дії державного виконавця суд визнає неправомірними, а постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №34201516 від 04.10.2016 незаконною.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 09 березня 2017 року по справі №2018/8160/2012 апеляційні скарги державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби м. Харків головного територіального управління юстиції у Харківській області Головко Віталія Леонідовича, Публічного акціонерного товариства «АКБ «Базис» - залишено без задоволення. Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 14 грудня 2016 року - залишено без змін (т.1, а.с.45-46).

Постановою Верховного Суду від 18 грудня 2019 року по справі №2018/8160/2012 касаційні скарги Київського відділу державної виконавчої служби м. Харків головного територіального управління юстиції у Харківській області та Публічного акціонерного товариства «АКБ «Базис» - залишено без задоволення. Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 14 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 09 березня 2017 року - залишено без змін (т.1, а.с.47-51).

Також, матеріали справи свідчать, що заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 03 лютого 2016 року по справі №640/20265/15-ц було задоволено позов ОСОБА_1 до ПАТ «АКБ «Базис» про стягнення заборгованості. Стягнуто з ПАТ «АКБ «Базис», ідентифікаційний код 19358916, на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , три відсотка річних у розмірі 241 841,10 (двісті сорок одна тисяча вісімсот сорок одна)грн. Стягнуто з ПАТ «АКБ «Базис», ідентифікаційний код 19358916, на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , інфляційні збитки у розмірі 1 797 935,38 (один мільйон сімсот дев`яносто сім тисяч дев`ятсот тридцять п`ять)грн. Стягнуто з ПАТ «АКБ «Базис», ідентифікаційний код 19358916, на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , неустойку (пеня) у розмірі 2 114 367,12 (два мільйони сто чотирнадцять тисяч триста шістдесят сім)грн.; Стягнуто з ПАТ «АКБ «Базис», ідентифікаційний код 19358916, на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , відсотки по банківському вкладу за прострочений строк повернення вкладу з 24.07.2012р. по 01.12.2015р. у розмірі 1 451 046,18 (один мільйон чотириста п`ятдесят одна тисяча сорок шість)грн. Стягнуто з ПАТ «АКБ «Базис», ідентифікаційний код 19358916, на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , судовий збір у розмірі 6090,00 (шість тисяч дев`яносто)грн.

На підставі вказаного заочного рішення були видані виконавчі листи №640/20265/15-ц, які були пред`явлені до виконання до Дергачівського РВ ДВС ГТУЮ в Харківській області та 15 вересня 2016 року відкриті виконавчі провадження №№52216867, №52216999, №52217065, а 18 жовтня 2016 року відкрито виконавче провадження №52679312.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 12.09.2016 №67826698, ПАТ «АКБ «Базис» на праві приватної власності належить комплекс, нежитлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_7 (т. 1 а.с. 67).

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 12.09.2016 №67827395, ПАТ «АКБ «Базис» на праві приватної власності належить земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_7 (т. 1 а.с. 68).

Постановою старшого державного виконавця Дергачівського РВ ДВС ГТУЮ в Харківській області Шумейко К.В. від 15.09.2016 ВП№52216867 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, накладено арешт на майно, що розташоване у АДРЕСА_7 , загальною площею 6776,3 кв.м, реєстраційний номер об`єкта 220 та на земельну ділянку, що розташована у АДРЕСА_7 , загальною площею 2,8391 га, кадастровий номер :00:004:0251, що належить боржнику: ПАТ «АКБ «Базис» адреса: АДРЕСА_7 ; заборонено здійснювати відчуження майна, яке належить боржнику: ПАТ «АКБ «Базис» адреса: м. Дергачі, вул. Центральна, 11 (т. 1 а.с. 69).

Постановою старшого державного виконавця Дергачівського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Харківській області Шумейко К.В. від 24.10.2016 ВП №52216867 про арешт коштів боржника, на підставі рішення суду накладено арешт на кошти, що містяться на всіх рахунках у: Харків. ГРУ КБ «Приватбанк», м. Харків; Національний банк України; ПАТ «БАНК «Україн.Капітал»; ПАТ «Укрсоцбанк», та належать боржнику ПАТ «АКБ «Базис» (т. 1 а.с. 76).

Відповідно до повідомлення в.о. голови правління ПАТ «БАНК «Український Капітал» від 02.11.2016, адресованого Дергачівському районному відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Харківській області, ПАТ «БАНК «УКРАЇНСЬКИЙ КАПІТАЛ» розглянуло запит №8683 від 18.10.2016, щодо надання інформації про наявність коштів на рахунках, коштів на рахунках боржника, у зв`язку з чим, повідомляє наступне. Відповідно до статті 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» Інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку, є банківською таємницею. Банківською таємницею, зокрема, є: відомості про банківські рахунки клієнтів, у тому числі кореспондентські рахунки банків у Національному банку України: операції, які були проведені на користь чи за дорученням клієнта, здійснені ним угоди; фінансово-економічний стан клієнтів; системи охорони банку та клієнтів; інформація про організаційно-правову структуру юридичної особи - клієнта, її керівників, напрями діяльності; відомості стосовно комерційної діяльності клієнтів чи комерційної таємниці, будь-якого проекту, винаходів, зразків продукції та інша комерційна інформація; інформація щодо звітності по окремому банку, за винятком тієї, що підлягає опублікуванню: коди, що використовуються банками для захисту інформації. Інформація про банки чи клієнтів, що збирається під час проведення банківського нагляду, становить банківську таємницю. Статтею 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлено, що вимога відповідного державного органу на отримання інформації, яка містить банківську таємницю, повинні бути надана за підписом керівника державного органу (чи його заступника), скріплена гербовою печаткою, та містити передбачені Законом підстави для отримання такої інформації. Таким чином, приймаючи до уваги вищевикладене, керуючись ст. 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ПАТ «БАНК «УКРАЇНСЬКИЙ КАПІТАЛ» повідомляє про відсутність правових підстав для виконання запиту з вимогою надати інформацію, що містить банківську таємницю (т. 1 а.с. 112).

Згідно повідомлення провідного менеджера ПАТ КБ «Приватбанк» від 02.11.2016 №20.1.0.0.0/7-20161026/1098, адресованого відділу Державної виконавчої служби Дергачівського районного управління юстиції Харківської області, на запит ДВС повідомляє, що спеціалістами ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» була підготовлена інформація стосовно АКБ БАЗИС ПАТ. Проте, на даний момент відсутня можливість надати запитувану інформацію, оскільки згідно ст. 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 07.12.2000 №2121 (надалі - Закон) інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку, є банківською таємницею. На вимогу відповідного державного органу банки мають право розголошувати банківську таємницю лише за умови, якщо така вимога відповідає нормам частини 2 статті 62 Закону. Натомість, у запиті порушено п. 2, п. 4 ч. 2 ст. 62, згідно якого вимога на отримання інформації, що містить банківську таємницю, повинна бути надана за підписом керівника (чи його заступника), скріплена гербовою печаткою, а також містити у собі передбачені цим Законом посилання на норми закону, відповідно до яких державний орган має право на отримання такої інформації. Звертає увагу, що згідно ст. 62 Конституції України та норм Кримінально-процесуального кодексу України не можуть бути доказами документи, отримані з порушенням діючого законодавства, а також на те, що за незаконний збір, розголошення чи використання інформації, яка містить банківську таємницю, передбачена кримінальна відповідальність (ст. 231, 232 КК України) як для співробітників банківських установ, так і для співробітників державних органів - ініціаторів отримання таких відомостей. Зазначає, що в разі надходження до банку запиту, який відповідатиме усім діючим нормам законодавства, запитувана інформація буде надана в повному обсязі та в найкоротший термін (т. 1 а.с. 112 зворотній бік).

Відповідно до повідомлення директора Департаменту супроводження операцій по рахунках клієнтів, Центр операційної діяльності та банківських технологій ПАТ «Укрсоцбанк» від 08.11.2016, адресованого ст. держ. вик. Дергачівського РВДВС ГТУЮ у Харківській області, ПАТ «Укрсоцбанк» повідомляє, що постанова про арешт крштів боржника б/н від 24.10.2016, надіслана із супровідним листом, щодо боржника ПАТ «АКБ «Базис», залишається без виконання, оскільки документ не містить відбитка печатки органу державної виконавчої служби відповідно до п. 4.1.9. Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 №512/5 (т. 1 а.с. 113).

Відповідно до повідомлення члена правління Директора департаменту комплаєнс ПАТ «Укрсоцбанк» від 01.11.2016, адресованого ст. держ. вик. Дергачівського РВДВС ГТУЮ у Харківській області, у відповідь на лист від 18.10.2016 відносно надання інформації про залишки коштів на рахунках клієнта, повідомляє наступне. Запити не підлягають виконанню, оскільки не містять гербової печатки, відповідно до ЗУ «Про виконавче провадження» та не відповідають вимогам ст. 62 ЗУ «Про банки та банківську діяльність». У разі отримання запитів, оформлених з дотриманням вказаних вище вимог чинного законодавства, Банком буде в максимально короткий можливий строк надана відповідна інформація (т. 1 а.с. 113 зворотний бік).

Згідно ксерокопії електронного повідомлення в.о. начальника Управління Юридичного департаменту Національного банку України від 11.11.2016 №В/18-0004/114389, Юридичний департамент розглянув сканкопію постанови про арешт коштів боржника від 24.10.2016 за №ВП 52216867, винесену старшим державним виконавцем Дергачівського районного ВДВС ГТУЮ у Харківській області, якою накладено арешт на кошти, що містяться на рахунках ПАТ «АКБ «Базис», що надійшла з листом Дергачівського районного ВДВС ГТУЮ у Харківській області від 24.10.2016 №6762, та повідомляє. При прийнятті рішення щодо взяття/не взяття до виконання зазначеної постанови слід врахувати, що постанова про арешт коштів боржника від 24.10.2016 за №ВП 52216867 відповідає вимогам, встановленим главою 10 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 №22. У той же час пропонує врахувати, що згідно з пунктом 7 розділу Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, постанова як окремий документ має містити такі обов`язкові реквізити, зокрема, як вступну частину із зазначенням найменування органу державної виконавчої служби, прізвища, імені та по батькові державного виконавця, який виніс постанову, назву виконавчого документу, коли і ким виданий, а також резолютивну частину із зазначенням строку оскарження постанови. Постанова підписується виконавцем та скріплюється печаткою. З огляду на реквізити постанови про арешт коштів боржника від 24.10.2016 за №ВП 52216867, вона не містить у вступній частині прізвища, імені та по батькові державного виконавця, який виніс постанову, а в резолютивній частині - строку оскарження. Відсутня також печатка. Крім того, на їх погляд, у постанові має місце не повне зазначення у вступній частині реквізиту ким виданий виконавчий документ, так як найменування «Київський районний суд» не є повним найменуванням суду. В свою чергу, у разі, якщо банк знаходиться у стадії ліквідації, яка була ініційована до набрання чинності Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», то черговість та порядок задоволення вимог до банку, оплата витрат та здійснення платежів врегульовує стаття 96 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (у редакції, що діяла до 22.09.2012) (т. 1 а.с. 111).

Відповідно до супровідного листа Національного банку України в Харківській області від 17.11.2016, адресованого старшому державному виконавцю Дергачівського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Харківській області, постанову повернуто без виконання згідно з роз`ясненням Національного банку України від 11.11.2016 №В/18- 0004/114389 «Про розгляд постанови ВДВС» (т. 1 а.с. 110).

Відповідно до повідомлення директора Департаменту супроводження операцій по рахунках клієнтів, Центр операційної діяльності та банківських технологій ПАТ «Укрсоцбанк» від 17.11.2016, адресованого начальнику Дергачівського РВДВС ГТУЮ у Харківській області, ПАТ «Укрсоцбанк» повідомляє, що по боржнику ПАТ «АКБ «Базис», постанова про арешт коштів боржника б/н від 24.10.2016 (ВП№52216867), була залишена без виконання у зв`язку з відсутністю відбитка печатки органу державної виконавчої служби відповідно до п. 4.1.9 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 №512/5 (т. 1 а.с. 115).

Постановами старшого державного виконавця Шумейко К.В. Дергачівського РВ ДВС ГТУЮ в Харківській області від 05 грудня 2016 року про передачу матеріалів виконавчого провадження, ВП №52216867, №52216999, №52217065, №52679312 були передані до Бахмутського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Донецькій області (т.1, а.с.77-80).

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду із скаргою про визнання неправомірними дій та постанов державного виконавця Дергачівського РВ ДВС ГТУ Харківської області, в якій просив: визнати дії старшого державного виконавця Шумейко К.В. Дергачівського РВ ДВС ГТУЮ в Харківській області щодо передачі матеріалів виконавчих проваджень №52216867, №52216999, №52217065, №52679312 - неправомірними; визнати постанови від 05 грудня 2016 року старшого державного виконавця Шумейко К.В. Дергачівського РВ ДВС ГТУЮ в Харківській області щодо передачі матеріалів виконавчих проваджень №52216867, №52216999, №52217065, №52679312 - незаконними; зобов`язати державного виконавця Бахмутський міськрайонний відділ державної виконавчої служби ГТУЮ у Донецькій області повернути матеріали виконавчих проваджень №52216867, №52216999, №52217065, №52679312 до Дергачівського РВ ДВС ГТУЮ в Харківській області.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова віл 09 березня 2017 року по справі №2018/8160/2012 скаргу ОСОБА_1 - задоволено. Визнано дії старшого державного виконавця Шумейко К.В. Дергачівського РВ ДВС ГТУЮ в Харківській області щодо передачі матеріалів виконавчих проваджень №52216867, №52216999, №52217065, №52679312 - неправомірними. Визнано постанови від 05 грудня 2016 року старшого державного виконавця Шумейко К.В. Дергачівського РВ ДВС ГТУЮ в Харківській області щодо передачі матеріалів виконавчих проваджень №52216867, №52216999, №52217065, №52679312 щодо виконання виконавчих листів №640/20265/15-ц від 05.08.2016 року, №2/2018/2366/06 від 06.09.2012 року - незаконними. Зобов`язано старшого державного виконавця Бахмутського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Донецькій області Старих Г.В. повернути матеріали виконавчих проваджень №52216867, N252216999, №52217065, №52679312 щодо виконання виконавчих листів №640/20265/15-ц від 05.08.2016 року, №2/2018/2366/06 від 06 вересня 2012 року - до Дергачівського РВ ДВС ГТУЮ в Харківській області. Стягнуто з Дергачівського РВ ДВС ГТУЮ Харківської області на користь Держави судовий збір у розмірі 551 (п`ятсот п`ятдесят п`ять) грн. 20 коп. (т.І, а.с.52-56).

Із змісту ухвали вбачається наступне:

«На підставі заяви стягувана ОСОБА_1 від 12.09.2016 року, Постановою старшого державного виконавця Дергачівського РВ ДВС ГТУЮ в Харківській області Шумейко К. В. від 15.09.2016 року відкрито виконавче провадження ВП №52216867 на підставі виконавчого листа №640/20265/15-ц виданого 05.08.2016 року Київським районним судом м. Харкова про стягнення з ПАТ «АКБ «Базис» на користь ОСОБА_5 грошової суми у розмірі 988147,57 грн.

На підставі заяви стягувана ОСОБА_1 від 12.09.2016 року, Постановою старшого державного виконавця Дергачівського РВ ДВС ГТУЮ в Харківській області Шумейко К.В. від 15.09.2016 року відкрито виконавче провадження ВП №52216999 на підставі виконавчого листа №640/20265/15-ц виданого 05.08.2016 року Київським районним судом м. Харкова про стягнення з ПАТ «АКБ «Базис» на користь ОСОБА_5 грошової суми у розмірі 6090 грн.

На підставі заяви стягувана ОСОБА_1 від 12.09.2016 року, Постановою старшого державного виконавця Дергачівського РВ ДВС ГТУЮ в Харківській області Шумейко К.В. від 15.09.2016 року відкрито виконавче провадження ВП №52217065 на підставі виконавчого листа №640/20265/15-ц виданого 05.08.2016 року Київським районним судом м. Харкова про стягнення з ПАТ «АКБ «Базис» на користь ОСОБА_1 грошової суми у розмірі 65042,48 грн.

На підставі заяви стягувана ОСОБА_1 від 17.10.2016 року, Постановою старшого державного виконавця Дергачівського РВ ДВС ГТУЮ в Харківській області Шумейко К.В. від 18.10.2016 року відкрито виконавче провадження ВП №52679312 на підставі виконавчого листа №2/2018/2366/06 виданого 06.09.2012 року Київським районним судом м. Харкова про стягнення з ПАТ «АКБ «Базис» на користь ОСОБА_1 грошової суми у розмірі 2398234,89 грн.

Як вбачається з копій матеріалів виконавчого провадження, зроблених стягувачем при ознайомленні з у державного виконавця, 15.09.2016 року постановою старшого державного виконавця Шумейко К. В. в рамках ВП №52216867 накладено арешт на майно боржника ПАТ «АКБ «Базис», а саме на нерухоме майно та земельну ділянку, що розташовані за адресою: АДРЕСА_7 .

Постановою старшого державного виконавця Шумейко К.В. від 24.10.2016 року в рамках зведеного ВП №52216867 накладено арешт на кошти, які містяться на всіх рахунках, що належать боржнику ПАТ «АКБ «Базис».

Державним виконавцем направлялись платіжні доручення щодо погашення заборгованості ПАТ «АКБ «Базис».

25.11.2016 року ПАТ «АКБ «Базис» звернулося до старшого державного виконавця Шумейко К.В. з клопотанням про передачу вказаних виконавчих проваджень за місцем знаходженням рухомого майна ПАТ «АКБ «Базис» на суму 244 837,41 грн. у м. Бахмуті Донецької області.

Постановами старшого державного виконавця Шумейко К.В. від 05.12.2016 року виконавчі провадження ВП №52216867, ВП №52216999, ВП №52217065, ВП №52679312 були передані на підставі ч. 4 cm. 25 ЗУ «Про виконавче провадження» на виконання Бахмутському міськрайонному ВДВС ГТУЮ Донецької області».

«Постановами старшого державного виконавця Бахмутського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Донецькій області Старих Г.В. від 09.12.2016 року вказані виконавчі провадження ВП №52216867, ВП №52216999, ВП №52217065, ВП №52679312 були прийняті до виконання».

Ухвала мотивована тим, що дії старшого державного виконавця Шумейко К.В. Дергачівського РВ ДВС ГТУЮ в Харківській області щодо передачі матеріалів виконавчих проваджень №52216867, №52216999, №52217065, №52679312 є неправомірними, а постанови від 05.12.2016 року щодо передачі матеріалів виконавчих проваджень №52216867, №52216999, N252217065, №52679312 - незаконними, у зв`язку з цим скарга в цій частині підлягає задоволенню.

Оскільки постанови старшого державного виконавця Шумейко К.В. Дергачівського РВ ДВС ГТУЮ в Харківській області від 05.12.2016 року щодо передачі матеріалів виконавчих проваджень №52216867, №52216999, №52217065, №52679312 визнані судом незаконними, а постановами старшого державного виконавця Бахмутського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Донецькій області Старих Г.В. від 09.12.2016 року вказані виконавчі провадження були прийняті до виконання, то скарга щодо зобов`язання старшого державного виконавця Бахмутського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Донецькій області Старих Г.В. повернути матеріали вказаних виконавчих проваджень до Дергачівського РВ ДВС ГТУЮ в Харківській області також підлягає задоволенню.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 14 вересня 2017 року по справі №2018/8160/2012 апеляційні скарги ПАТ «АКБ «Базис» та Дергачівського РВДВС ГТУЮ у Харківській області - залишено без задоволення, а ухвалу Київського районного суду м. Харкова віл 09 березня 2017 року - залишено без змін (т. 1, а.с.57-59).

Крім того, ОСОБА_1 звертався до Київського районного суду м. Харкова із скаргою про визнання протиправними дії державного виконавця Київського ВДВС м. Харків, ГТУЮ у Харківській області, в якій просив суд визнати запис у Виконавчому листі N22/2018/2366/2012/06 від 06 вересня 2012 року в розділі «Відмітки державного виконавця про виконання рішення (вироку) або про повернення виконавчого листа стягувачу із зазначенням причин повернення » у пункті 2, а саме: - « 04.10.16 3 - но п. 10 ст.49 ЗУПВП Стягнуто 2100000,00 грн. збор витрати не стягувались ГДВ підпис ОСОБА_4 » незаконним.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 30 листопада 2017 року по справі N22018/8160/2012 скаргу ОСОБА_1 - задоволено. Визнано запис у Виконавчому листі №2/2018/2366/2012/06 від 06 вересня 2012 року в розділі "Відмітки державного виконавця про виконання рішення (вироку) або про повернення виконавчого листа стягувачу із зазначенням причин повернення" у пункті 2, а саме: - «04.10.16 3-но п.10 ст.49 ЗУПВП Стягнуто 2100000,00 грн. збор витрати не стягувались ГДВ підпис ОСОБА_4 » - незаконним (т.1, а.с.81).

Ухвала мотивована тим, що державний виконавець не надав доказів на підтвердження про отримання ОСОБА_1 коштів у сумі 2100000 грн., а також представник ПАТ «АКБ «Базис» не надав доказів про перерахування 2100000 грн. на виконання рішення Шеданії Р.В.

Як вбачається із відомостей з ЄДРСР, які є у відкритому доступі, ухвалою Господарського суду Донецької області від 27 березня 2019 року по справі № №905/1328/17 заяву кредитора ОСОБА_1 до боржника ПАТ «АКБ БАЗИС» про визнання кредитором було задоволено частково. Визнано ОСОБА_1 кредитором боржника - ПАТ «АКБ «Базис» на суму 2182148,06грн., з яких: - 2178624,06грн. - шоста черга; 3524,00грн. ( судовий збір) - перша черга. Відмовлено ОСОБА_1 у визнанні кредитором боржника - ПАТ «АКБ «Базис» на суму 432477,99грн. Ліквідатором включено кредиторські вимоги ОСОБА_1 до реєстру вимог кредиторів ПАТ АКБ «БАЗИС».

Із змісту вказаної ухвали суду вбачається, що:

«Ухвалою суду від 19.07.2017р. порушено провадження у справі №905/1328/17 про банкрутство Публічного акціонерного товариства АКБ БАЗИС, м.Бахмут, Донецька область; введено процедуру розпорядження майном строком на сто п`ятнадцять календарних днів до 11.11,2017р.; розпорядником майна призначено арбітражного керуючого Бортняка В.В.; встановлено дату попереднього засідання суду на 12.09.2017р.

20.07.2017р. на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України в мережі Інтернет оприлюднене оголошення за №44669 про порушення справи про банкрутство Публічного акціонерного товариства АКБ БАЗИС.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 04.10.2017р. у справі №905/1328/17 визнано вимоги та затверджено реєстр вимог кредиторів...»

«Постановою господарського суду від 01.03.2018р. припинено процедуру розпорядження майном Публічного акціонерного товариства АКБ БАЗИС м.Бахмут Донецька область; припинено повноваження арбітражного керуючого - Бортняка Вадима Вікторовича в якості розпорядника майна Публічного акціонерного товариства АКБ БАЗИС м.Бахмут Донецька область; визнано боржника - Публічне акціонерне товариство АКБ БАЗИС, м.Бахмут, Донецька область (), банкрутом; відкрито ліквідаційну процедуру строком на 6 місяців до 01.09.2018р.; призначено ліквідатором Публічного акціонерного товариства АКБ БАЗИС м.Бахмут Донецька область арбітражного керуючого Бортняка Вадима Вікторовича (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) №1218 від 26.11.2013р.; ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ; адреса: 61002, м. Харків, вул. Сумська, буд. 96)».

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 24 вересня 2020 року по справі №905/1328/17 затверджено звіт ліквідатора про нарахування та виплату грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат в період з 01.03.2018 за підсумками ліквідаційної процедури Публічного акціонерного товариства «АКБ «Базис». Затверджено звіт ліквідатора Публічного акціонерного товариства «АКБ «Базис» та ліквідаційний баланс Публічного акціонерного товариства «АКБ «Базис» (84500, Донецька область, м. Бахмут, вул. Незалежності, 6.63, кв.10, ). Роз`яснено, що вимоги конкурсних кредиторів, які не були заявлені в установлений законом строк або відхилені господарським судом, а також вимоги кредиторів, що не погашені у зв`язку з недостатністю майна боржника, відповідно до ч.7 ст.64, ч.4 ст.90 Кодексу України з процедур банкрутства, вважаються погашеними, а виконавчі документи за відповідними вимогами визнаються такими, що не підлягають виконанню. Ліквідовано юридичну особу - банкрута Публічне акціонерне товариство «АКБ «Базис» (84500, Донецька область, м. Бахмут, вул. Незалежності, 6.63, кв.10, ). Зобов`язано державного реєстратора провести державну реєстрацію припинення юридичної особи - банкрута Публічного акціонерного товариства «АКБ «Базис» (84500, Донецька область, м. Бахмут, вул. Незалежності, 6.63, кв.10, ) та виключити Публічне акціонерне товариство «АКБ «Базис» з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Закрито провадження у справі № 905/1328/17 про банкрутство Публічного акціонерного товариства «АКБ «Базис» (т. 1, а.с.88-92).

Як вбачається із відповідь з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань № 1536842 станом на 01 липня 2025 року діяльність ПАТ «АКБ «Базис» припинено. Дата та номер запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи, підстава для його внесення: Дата запису: 19.10.2020 Підстава: ДР припинення ЮО у зв`язку з визнанням її банкрутом; Номер запису: 068004828.

Також, матеріали справи свідчать, що в провадженні Київського районного суду м. Харкова перебувала цивільна справа №640/954/17 за позовом ОСОБА_1 до Київського відділу ДВС м. Харкова ГТУЮ у Харківській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області, Державної казначейської служби України у Харківській області, Державного казначейства України, 3-яя особа ПАТ АКБ «Базис» про відшкодування шкоди.

У вказаній цивільній справі Київським районним судом м. Харкова 26 вересня 2017 року постановлено рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов`язано Державне казначейство України списати у безспірному порядку з відповідного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями та бездіяльністю Київського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області, грошові кошти у сумі 15000 грн. В решті позову відмовлено. Стягнуто з Київського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області на користь держави судовий збір в сумі 320 грн. (т. 2 а.с. 109-111).

Як вбачається із відомостей з ЄДРСР, які є у відкритому доступі, постановою Апеляційного суду Харківської області від 22 лютого 2018 року по справі №640/954/17 апеляційну скаргу Київського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області залишено без задоволення, рішення Київського районного суду міста Харкова від 26 вересня 2017 року залишено без змін.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 19 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху, яку у подальшому ухвалою цього ж суду від 11 грудня 2017 року було визнано неподаною та повернуто заявнику.

Постановою Верховного Суду від 10 квітня 2019 року по справі №640/954/17 касаційну скаргу Державної казначейської служби України залишено без задоволення. Рішення Київського районного суду м. Харкова від 26 вересня 2017 року та постанову апеляційного суду Харківської області від 22 лютого 2018 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 10 квітня 2019 року по справі №640/954/17 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 19 жовтня 2017 року скасовано, справу передано до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду (т. 2 а.с. 201-204 справа №640/954/17 н/п 2/640/1243/17).

Постановою Харківського апеляційного суду від 05 червня 2019 року по справі №640/954/17 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Київського районного суду м. Харкова від 26 вересня 2017 року залишено без змін.

Отже, рішенням Київського районного суду м. Харкова від 26 вересня 2017 року відшкодовано шкоду за невиконанні рішення суду в період з 10 листопада 2015 року по 07 червня 2016 року.

Звертаючись до суду із даним позовом ОСОБА_6 , посилаючись на положенням ст.ст.23, 1166, 1167, 1173, 1174 ЦК України, як на підставу позову посилається на те, що державні виконавці ухилялись від здійснення примусового виконання рішення суду про стягнення боргу із ПАТ «АКБ «Базис» на його користь, виконавче провадження по виконанню виконавчих листів №2/2018/2366/2012/06 від 06 вересня 2012 року та №640/20265/15-ц від 05 серпня 2016 року проводилось з численними порушеннями, що встановлено відповідними ухвалами суду від 13 червня 2014 року, 18 листопада 2014 року, 24 березня 2015 року, 15 липня 2015 року, 10 червня 2016 року, 12 жовтня 2016 року, 09 березня 2017 року, ЗО листопада 2017 року. Внаслідок незаконної бездіяльності державних виконавців боржником банком було відчужено частину його майна, у тому числі і раніше арештованого майна державними виконавцями. Незаконне зволікання виконавчої служби щодо примусового стягнення із божника боргу саме і привело до того, що коли ПАТ «АКБ «Базис» було визнано банкрутом та розпочата ліквідаційна процедура, майна на погашення боргу банку перед ним виявилось не достатнім, оскільки, фактично основна його частина була відчужена самим боржником до його банкрутства та в період незаконних дій та бездіяльності державної виконавчої служби. Тривале незаконне невиконання судового рішення про стягнення боргу із боржника - ПАТ «АКБ «Базис», через незаконні дії та бездіяльність державної виконавчої служби, дало змогу боржнику відчужити частину свого ліквідного майна, та в подальшому призвело до унеможливлення стягнення боргу на його користь, що спричинило йому майнову та моральну шкоду.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Відповідно до ст. З Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

За змістом ст.ст.1173, 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суди першої та апеляційної інстанцій встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).

Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювана шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин.

Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння.

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 16 вересня 2024 року у справі № 638/9600/20 (провадження № 61-10552св23).

При розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної виконавчої служби, державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень статті 56 Конституції України, а також статей 1173, 1174 ЦК України і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України.

Підставою цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищих посадових осіб державної виконавчої служби.

Саме такий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 10 травня 2023 року у справі № 757/23847/21 (провадження № 61 -1913св23), від ЗО листопада 2022 року у справі № 753/11250/14-ц (провадження № 61-6568св22).

Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями (див. постанову Верховного Суду від 12 квітня 2022 року у справі № 686/5244/21).

У постанові Верхового Суду від 12 березня 2020 року у справі № 757/74887/17-ц (провадження № 61-11090св19) зазначено, що невиплачені позивачеві кошти на виконання судового рішення, не є майновою шкодою, яка підлягає відшкодуванню на підставі статей 1173, 1174 ЦК України. Наслідком такого відшкодування буде подвійне стягнення коштів.

При цьому у постанові Верховного Суду від 29 квітня 2021 року у справі № 405/500/18 (провадження № 61-14498св20) зазначено, що факт тривалого невиконання рішення суду внаслідок неправомірних дій посадових осіб державної виконавчої служби, не є безумовною підставою для висновку про наявність причинного зв`язку між несвоєчасним виконанням рішення, що набрало законної сили, та завданою шкодою. Невиконання рішення суду не може напряму ототожнюватися із завданою позивачеві майновою шкодою, оскільки остаточно не втрачена можливість виконання судового рішення.

До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 грудня 2019 року у справі № 752/4110/17 (провадження № 61-20325св18), від 12 березня 2020 року у справі № 757/74887/17-ц (провадження № 61-11090св19), від 03 червня 2020 року у справі № 642/3839/17 (провадження № 61-37856св18).

У постанові Верховного Суду від 16 березня 2020 року у справі № 613/814/16-ц (провадження № 61-20218св19) зроблено висновок про те, сам факт тривалого невиконання судового рішення не може бути підставою для безспірного стягнення збитків у вигляді стягнення нестягнутої за рішенням суду суми.

У постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 904/3667/19 вказано, що у справах про відшкодування шкоди доведення обґрунтованості заявлених вимог покладається на позивача, який має надати докази наявності шкоди, протиправності поведінки того, хто заподіяв шкоду, та причинного зв`язку такої поведінки із заподіяною шкодою. Для настання цивільно-правової відповідальності відповідача за заподіяння матеріальної шкоди позивачеві необхідно довести наявність усієї сукупності вищезазначених умов, які необхідні для відшкодування шкоди за правилами статей 1173, 1174 ЦК України, тоді як відсутність хоча б однієї з цих умов виключає настання відповідальності.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02 вересня 2020 року у справі № 910/15758/19, від 18 вересня 2024 року у справі № 537/4628/23 (провадження № 61-6836св24).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦП К України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відмовляючи в позові в частині стягнення майнової шкоди, суд першої інстанції, з яким погоджується колегія суддів, з урахуванням вказаних норм законодавства дійшов правильного висновку про те, що підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає такі складові елементи як шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними.

Звертаючись до суду ОСОБА_1 посилалася на те, що з вини виконавчої служби боржник зміг відчужити частину свого ліквідного майна, що в подальшому призвело до визнання останнього банкрутом та унеможливлення стягнення боргу на його користь, у зв`язку з чим просив відшкодувати завдану йому шкоду в розмірі стягнення за невиконаним виконавчим листом.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами у цій справі, пов`язані з примусовим виконанням виконавчого листа №2/2018/2366/2012/06 виданого Київським районним судом м. Харкова 06 вересня 2012 року про стягнення з поточного рахунку № НОМЕР_1 у ПАТ «АКБ «Базис» на користь ОСОБА_1 суму вкладу у розмірі 2021500грн. та процентів за вкладом у розмірі 376734,89 грн., у яких державна виконавча служба виступає суб`єктом примусового стягнення коштів за виконавчими документами, а не боржником у грошовому зобов`язанні, і є відповідальною за свої дії чи бездіяльність у межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд відмовив у задоволенні позовних вимог із посиланням на недоведеність позову, зокрема не доведення позивачем обов`язкових складових цивільно-правової відповідальності за шкоду, а саме протиправності дій державного виконавця та їх причинного зв`язку зі шкодою.

Слід ураховувати, що причинний зв`язок між шкодою, завданою потерпілому, та протиправним діянням заподіювана шкоди є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням заподіювана шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без будь-яких додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння.

Факт тривалого невиконання рішення суду внаслідок неправомірних дій посадових осіб державної виконавчої служби, на який посилається позивач як на підставу позовних вимог про відшкодування майнової шкоди, не є безумовною підставою для висновку про наявність причинного зв`язку між несвоєчасним виконанням рішення, яке набрало законної сили, та завданою шкодою.

Невиконання рішення суду не може напряму ототожнюватися із завданою позивачеві майновою шкодою.

Наявність судових рішень, на які посилається позивач, якими були визнані протиправні дії/бездіяльність державних виконавців щодо виконання вказаного виконавчого листа не свідчить про наявність причинно-наслідкового зв`язку із проведенням процедури банкрутства щодо боржника ПАТ «АКБ «Базис».

Як свідчать матеріали справи виконавчі дії щодо виконання вказаного виконавчого листа проводилася з урахуванням процедури банкрутства боржника ПАТ «АКБ «Базис». Відсутність у останнього майна для погашення заборгованості відносно кредитора, в даному випадку позивача по справі ОСОБА_1 , не свідчить про наявність вини державного виконавця у спричиненні шкоди на яку посилається позивач.

Встановивши, що матеріали справи не свідчать та позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження наявності вини в діях державної виконавчої служби факт спричинення майнової шкоди позивачу, а сам по собі факт невиконання державним виконавцем виконавчого листа не дає підстав вважати доведеним факт спричинення позивачу шкоди у розумінні статей 1173, 1174 ЦК України без установлення усіх складових елементів, необхідних для цивільно-правової відповідальності за наведеними статтями закону, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

До відділу державної виконавчої служби не переходять зобов`язання боржника за виконавчим документом, а суди під час розгляду справи не установили, що державний виконавець або орган державної виконавчої служби спричинив шкоду позивачу як особисту, так і її майну.

Таким чином, висновки суду про відсутність підстав в частині задоволення позову про відшкодування майнової шкоди, є законними та обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги вказаних висновків не спростовують та зводяться до їх переоцінки.

Що стосується позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ч. 1 ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Положеннями статті 129-1 Конституції України встановлено, що обов`язковість рішення суду віднесено до основних засад судочинства.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу та здійснюється державними виконавцями на підставі виконавчих документів, у тому числі й виконавчих листів, що видаються судами.

За приписами ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» у разі, якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувану визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Положеннями Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» встановлені гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження», та особливості їх виконання.

За змістом частини першої статті 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державний орган, державні підприємство, установа, організація, юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

У статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» зазначено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Положеннями статті 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» встановлено порядок виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства (установи, організації) або юридичної особи, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

Статтею 4 вказаного Закону передбачено, що виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи здійснюється в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

Таким чином, виконання судових рішень - це заключна стадія цивільного процесу, тобто заключний етап у процесі реалізації захисту цивільних прав, а згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини для визначення розумного строку розгляду справи враховується період із надходження до суду позовної заяви й до виконання рішення суду.

Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному та вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення від 26.04.2005 у справі «Сокур проти України», заява № 29439/02, та від 19.02.2009 у справі «Крищук проти України», заява № 1811/06).

Отже, завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом, тому перевірка вчинення таких дій державним виконавцем є фактично перевіркою дотримання положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду й належного виконання рішення суду.

Як зазначено вище, протиправність рішень державних виконавців була встановлена судовими рішеннями, які набрали законної сили.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вказані обставини підтверджують той факт, що позивач був змушений протягом тривалого часу здійснювати захист своїх прав стягувана в судовому порядку, і лише після судових рішень фактично органом державної виконавчої служби вчинялися дії в межах виконавчого провадження для своєчасного та повного виконання виконавчих листів.

Згідно висновку Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл, проф. М.С. Бокаріуса» №1860 за результатами проведення судово-психіатричної експертизи за матеріалами цивільної справи №953/6535/21 (№2/953/2320/21) від 09.02.2024, ситуація, що досліджується за справою, була для ОСОБА_1 психотравмувальною та створила у його житті суттєві перешкоди у задоволенні провідних для нього потреб, внесла негативні зміни у його життя, об`єктивно порушився звичний і оптимальний для нього зміст життя. Зазначене призвело до ускладнень у збереженні психологічного комфорту, що зумовило виникнення у ОСОБА_1 негативних емоційних переживань та викликало у нього душевні (моральні) страждання. ОСОБА_1 за умов ситуації, що досліджується за справою, були спричинені страждання (моральна шкода). Можливий (орієнтовний) розмір грошової компенсації за завдані страждання (моральну шкоду) ОСОБА_1 , складає 40,5 МЗП (мінімальних заробітних плат) (т. 2 а.с. 67-84).

Зі змісту вказаного висновку, а саме ретроспективного аналізу наданих на дослідження матеріалів та поведінки ОСОБА_1 в дослідженій ситуації, слідує, що експертом враховувалися та досліджувалися, в тому числі, судові рішення щодо дій та бездіяльності органів ДВС, які були враховані під час винесення рішення Київського районного суду м. Харкова від 26 вересня 2017 року у справі №640/954/17 н/п 2/640/1243/17, яке залишено без змін постановами Апеляційного суду Харківської області від 22 лютого 2018 року, 05.06.2019 та постановою Верховного Суду від 10.04.2019, про які зазначено вище, а тому зазначений висновок приймається лише в частині періоду щодо дій та бездіяльності органів ДВС за період, не охоплений зазначеним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 26 вересня 2017 року.

Отже, встановивши, що неправомірність дій та бездіяльності органу державної виконавчої служби було встановлено преюдиційними судовими рішеннями, врахувавши характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього, внаслідок чого він протягом тривалого часу позбавлений можливості реалізувати своє право власності на належні йому грошові кошти, з урахуванням вимог розумності та справедливості, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових та фактичних підстав для стягнення на користь ОСОБА_1 на відшкодування завданої йому моральної шкоди 50 000 грн.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат за перегляд справи у апеляційному порядку не вбачається.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Дергачівського відділу державної виконавчої служби у Харківському району Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 04 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді Ю.М. Мальований

В.Б. Яцина