Номер провадження: 22-ц/813/1272/25
Справа № 512/75/24
Головуючий у першій інстанції Брюховецький О.Ю.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.09.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Комлевої О.С.,

розглянувши у спрощеному порядку без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Савранського районного суду Одеської області від 11 березня 2024 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог.

ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів звернулось до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 , у якій просить суд стягнути з останнього заборгованість за кредитними договорами.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 01 лютого 2023 року між ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_1 було укладено договір позики №5114677.

У подальшому 07 липня 2023 року між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №13-07/2023 відповідно до умов якого право грошової вимоги вищевказаним кредитним договором передано фактору.

Відповідно до реєстру боржників від 13.07.2023 до договору факторингу ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 .

Крім того, 31 січня 2023 року між ТОВ «Фінансова компанія «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено договір позики №78562318.

14 червня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №14-06/2021 відповідно до умов якого право грошової вимоги вищевказаним кредитним договором

Відповідно до реєстру боржників №10 від 21.09.2023 до договору факторингу ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 .

Крім того, 30 січня 2023 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ОСОБА_1 було укладено договір позики №40456-01/2023.

У подальшому 26 вересня 2023 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм груп» (колишня назва Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм») та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №26092023 відповідно до умов якого право грошової вимоги вищевказаним кредитним договором.

Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 .

Відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати надані йому кредити в строки, передбачені кредитними договорами, в результаті чого представник ТОВ «ФК «ЄАПБ» звернувся до суду за захистом своїх прав та просить суд стягнути з останнього заборгованість за кредитними договорами у загальному розмірі 86390 грн 80 коп.:

за кредитним договором №5114677 в розмірі 22436 грн. 00 коп., з яких:

-7100 грн 00 коп. сума за основною сумою боргу;

-15336 грн 00 коп. сума заборгованості за процентами за користування позикою;

-0,00 грн 00 коп. сума заборгованості за процентами на прострочену позику.

за кредитним договором № 78562318 в розмірі 34199 грн. 80 коп., з яких:

-8550 грн 00 коп. - заборгованість за основною сумою боргу;

-25649 грн 80 коп. сума заборгованості за відсотками.

за кредитним договором № 40456-01/2023 в розмірі 29755 грн. 00 коп., з яких:

-7400 грн 00 коп. сума заборгованості за основною сумою боргу;

-22355 грн 00 коп. сума заборгованості за відсотками

та судові витрати по оплаті судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, у розмірі 3028 грн. 00 коп.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Савранського районного суду Одеської області від 11 березня 2024 року позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено. Стягнено із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № 5114677 від 01.02.2023 у розмірі 22436 грн 00 коп., з яких: 7100 грн 00 коп. сума за основною сумою боргу; 15336 грн 00 коп. сума заборгованості за процентами за користування позикою; 0,00 грн 00 коп. сума заборгованості за процентами на прострочену позику. Стягнено із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № 78562318 від 31.01.2023 у розмірі 34199 грн 80 коп., з яких: 8550 грн 00 коп. - заборгованість за основною сумою боргу; 25649 грн. 80 коп. сума заборгованості за відсотками. Стягнено із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № 40456-01/2023 від 30.01.2023 у розмірі 29755 грн 00 коп., з яких: 7400 грн 00 коп. сума заборгованості за основною сумою боргу; 22355 грн 00 коп. сума заборгованості за відсотками. Стягнено із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3028 гривень 00 копійок.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись при цьому на порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що:

1) надані позивачем копії договорів не містять його підпису; до суду не надано докази перерахування кредитних коштів на його рахунок (виписки, рахунок);

2) позивачем не надано пояснення щодо сум заборгованості за договорами №5114677 від 01.02.2023, №78562318 від 31.01.2023, №40456-01/2023 від 30.01.2023 у сумі 86 390, 80 гривень;

3) розмір нарахованих відсотків значно перевищує розмір заборгованості за кредитом; крім того п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає, що встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов`язання за договором є несправедливими умовами, можуть бути визнані недійсними.

Порядок розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи.

Апеляційне провадження розглядається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

З врахуванням тривалої недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року до серпня 2022 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 13, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 30 вересня 2025 року.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно із ч. 1 п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за Договорами №5114677 від 01.02.2023 та №40456-01/2023 від 30.01.2023.

Так, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції правильно послався на те, що 01.02.2023 між ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_1 було укладено в електронній формі договір позики №5114677, за яким відповідач отримав позику в розмірі 7100 грн. 00 коп. строком на 80 днів, зі сплатою процентів за користування позикою (а.с. 10-14).

Крім того, 03.03.2023 між ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду №1 до договору позики №5114677 від 01.02.2023 в якій сторони погодили продовжити строк позики, а саме до 22.05.2023 (а.с.20).

З розрахунку за договором позики №5114677 від 01.02.2023 вбачається, що сума позики становить 7100 грн. 00 коп., строк позики до 22.04.2023 (80 днів): 1-ий розрахунковий період до 03.03.2023 (30 днів), 2 - ий розрахунковий період до 22.04.2023 (50 днів), дата надання позики 01.02.2023, дата повернення позики 22.04.2023; процентні ставки, що застосовуються в межах строку позики розрахунковий період 1 (30днів), акційна процентна ставка (середньоденний розмір процентів): 1,76000% на день (за наявності акційних пропозицій), базова процентна ставка (середньоденний розмір процентів): 2.20000% на день (за наявності акційних пропозицій); розрахунковий період 2 (50днів): основна процентна ставка, фіксована: 3,00000% на день; загальна вартість позики становить 11913 грн. 80 коп. (а.с.15-16)

Крім того, з розрахунку за додатковою угодою №1 від 03.03.2023 вбачається, що сума позики становить 7100 грн 00 коп., строк позики до 22.04.2023 (80 днів): 1-ий розрахунковий період до 03.03.2023 (30 днів), 2 - ий розрахунковий період до 22.04.2023 (50 днів), дата повернення позики 22.05.2023, базова процентна ставка (середньоденний розмір процентів): 2.20000% на день; розрахунковий період 2 (50днів): основна процентна ставка, фіксована: 3,00000% на день; загальна вартість позики становить 12851 грн. 00 коп. (а.с. 20 зворотна сторона - 22).

Згідно з розрахунку заборгованості за кредитним договором №5114677 від 01.02.2023 вбачається, що станом на 31.12.2023 заборгованість за вказаним договором не погашена, залишок заборгованості складає 22 436 грн 00 коп. (а.с.28).

Договір позики підписано електронним підписом Позичальника, відтвореним шляхом використання Позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону Відповідача, про що свідчить п.11 Договору позики, реквізити та підпис сторін.

Згідно з п.п. 2.1. Договору позики, за цим Договором Позикодавець передає Позичальнику у власність грошові кошти (позику), а Позичальник приймає на себе обов`язок повернути таку ж суму грошових коштів суму позики та сплатити Позикодавцю проценти від суми позики та всі інші платежі, пов`язані з виконанням цього Договору.

Відповідно до п.п. 2.5. Договору позики, позика надається Позичальнику шляхом безготівкового переказу на рахунок банківської картки, зареєстрованої Позичальником для цієї цілі в Особистому кабінеті в особистому кабінеті.

Підписуючи договір Відповідач підтвердив, що в чіткій та зрозумілій формі отримав інформацію, передбачену частиною 2 статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а також інформацію щодо своїх прав та обов`язків згідно з Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про Захист персональних даних» (п.п. 10.1.3 п.10 Договору позики).

Згідно з п.п. 9.1, Договір позики укладається в інформаційно-телекомунікаційній системі Позикодавця в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» шляхом попереднього розміщення Позикодавцем в Особистому кабінеті Позичальника Договору позики для вивчення та прийняття його умов Позичальником шляхом введення одноразового ідентифікатора з метою підписання запропонованого Позикодавцем Договору у відповідне поле.

До того ж, відповідно до п.п. 10.1.5 та п.п. 10.1.6 Договору позики Відповідач підтвердив, що вивчив та повністю погоджується з умовами ПРАВИЛ НАДАННЯ ГРОШОВИХ КОШТІВ У ПОЗИКУ, В ТОМУ ЧИСЛІ І НА УМОВАХ ФІНАНСОВОГО КРЕДИТУ ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МАНІФОЮ», які є невід`ємною частиною Договору, а також вивчив та повністю погоджується з умовами цього Договору позики.

Так, у подальшому за договором факторингу №13-07/2023, укладеним 13.07.2023 року між ТОВ «Маніфою» та позивачем, до останнього перейшли всі права вимоги до відповідача за вищевказаним договором позики в сумі 22436 грн. 00 коп., з яких: 7 100 грн. 00 коп. сума заборгованості за основною сумою боргу; 15336 грн. 00 коп. сума заборгованості за процентами за користування позикою. Умови вищевказаного договору позики відповідач не виконував належним чином та має заборгованість в розмірі 22 436 грн. 00 коп. З моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій (а.с. 23-25).

Крім того, 30.01.2023 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та відповідачем було укладено в електронній формі договір про надання фінансового кредиту №4056-01/2023, за яким відповідач отримав фінансовий кредит в розмірі 7400 грн. 00 коп. строком на 25 днів зі сплатою процентів за користування кредитом (а.с. 48-51).

Пунктами 1.2.-1.4. обумовлено розмір процентів за користування кредитом 912,5% річних від суми кредиту в розрахунку 2,50% на добу. Строк позики визначено в пункті 1.2., а саме на 25 днів, тобто до 23.02.2023.

Відповідно до п.6.7.-6.8. клієнт підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту товариства, а також підтверджує, що отримав від Товариства до укладення цього Договору інформацію, зазначену в частині 2 статті 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

23.02.2023, 11.03.2023 та 31.03.2023 ОСОБА_1 звертався до ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» із заявкою на відстрочення виконання зобов`язання за Договором про надання фінансового кредиту (а.с. 54, 55, 56).

За договором факторингу №26092023, укладеним 26.09.2023 між ТОВ «Інвеструм Груп» (колишня назва ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм») та позивачем, до останнього перейшли всі права вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним договором в сумі 29755 грн. 00 коп., з яких: 7400 грн. 00 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 22355 грн. 00 коп. - сума заборгованості за відсотками, 0 грн. 00 коп. сума заборгованості за пенею. Умови вищевказаного договору про надання фінансового кредиту відповідач не виконував належним чином та має заборгованість в розмірі 29 755 грн., 00 коп. З моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій (а.с.58-59).

З розрахунку заборгованості за кредитним договором №4056-01/2023 від 30.01.2023 вбачається, що станом на 31.12.2023 заборгованість за кредитним договором не погашена, залишок заборгованості складає 29755 грн. 00 коп. (а.с.62).

Водночас відповідач у відзиві на позовну заяву, так і в апеляційній скарзі, зокрема, посилається на те, що вимоги щодо нарахування є несправедливими і значно перевищують розмір за тілом кредиту.

Апеляційний суд погоджується з такими доводами відповідача з огляду на таке.

Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Під час стягнення заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, а не іншими умовами, які дають змогу кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму компенсації, оскільки така непропорційно велика сума компенсації не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Отже, вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509, частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Позивач як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи із порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги чинного законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно.

Необхідно зазначити, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.

Вказане узгоджується із положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено, що, визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.

Пунктами 1, 2 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року № 39/248, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973 року № 543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008 року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, зокрема у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди.

Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005 року розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином, ефективного вибору.

Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (пункт 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).

У Рішенні від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками фізичними особами.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.

Також у цій постанові зазначено, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, керуючись принципами розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних, як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.

Вказані правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 12 лютого 2025 року у справі №679/1103/23.

Апеляційний суд зазначає, що ОСОБА_1 отримав за кредитним договором №5114677 в розмірі 22436 грн. 00 коп., з яких: 7100 грн 00 коп. сума за основною сумою боргу; 15336 грн 00 коп. сума заборгованості за процентами за користування позикою; за кредитним договором № 40456-01/2023 в розмірі 29755 грн 00 коп., з яких: 7400 грн 00 коп. сума заборгованості за основною сумою боргу; 22355 грн 00 коп. сума заборгованості за відсотками.

Колегія суддів стверджує, що дійсно розмір відсотків є завищеним відносно тіла кредиту, непропорційними і нерозумними, що є за своєю суттю несправедливим, оскільки порушують права споживачів кредитних послуг.

Враховуючи зазначене, апеляційний суд застосовує положення п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» в частині обмеження компенсаційних заходів (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) і вважає за необхідне стягнути суми заборгованості за відсотками:

-за кредитним договором №5114677 від 01.02.2023 3550 гривень;

-за кредитним договором №40456-01/2023 від 30.01.2023 3700 гривень.

Щодо кредитного договору №78562317 від 31.01.2023.

Суд першої інстанції, задовольняючи вимогу у цій частині, послався на те, що 31.01.2023 між ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та відповідачем було укладено договір позики №78562318, за яким відповідач отримав в позику грошові кошти в розмірі 8550 грн. 00 коп. строком на 30 днів зі сплатою процентів за користування позикою (а.с. 33-34).

Як вбачається з таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит №78562318 від 31.01.2023 загальна вартість кредиту становить 11756 грн. 25 коп. (а.с.35).

Згідно з п. 1, 2 договору позики, позикодавець зобов`язався передати позичальнику грошові кошти у сумі 8550 грн. 00 коп., шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, строком на 30 днів, із фіксованою процентною ставкою 2,50 % на день. Сторонами узгоджено, що знижена процентна ставка/день (застосовується в відповідності до умов програми лояльності) становить 1,25%, процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) за день (не застосовується в умовах карантину) становить 2,70%, пеня на день становить 2,70%, орієнтовна реальна річна процентна ставка 4715 грн. 96 коп.), загальна вартість позики становить 11756 грн. 25 коп.

Пунктом 4 Договору позики №78562318 від 31.01.2023 визначено, що проценти нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення на залишок позики.

Пунктом 20 передбачено, що даний договір укладено дистанційно, в електронній формі, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано шляхом накладенням електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» договір прирівняно до укладеного в письмовій формі.

Крім того, 14.06.2021 між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «ФК «1 безпечне агентство необхідних кредитів» укладено договір факторингу №14/06/21 та додаткові угоди до неї, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» права грошової вимоги до боржників, зазначених у відповідних реєстрах боржників, які формуються згідно додатку №1 та є невід`ємною частиною договору (а.с. 36-38).

Відповідно до Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 та Акту приймання-передачі Реєстру боржників №10 від 21.09.2021 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідача за договором позики №78562318 від 31.01.2023 у загальному розмірі 34199 грн 80 коп., з яких: 8550 грн 00 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 25649 грн 80 коп. - сума заборгованості за відсотками; 0,00 грн - сума заборгованості за пенею.

З розрахунку заборгованості за кредитним договором №78562318 від 31.01.2023 вбачається, що станом на 31.12.2023 заборгованість за кредитним договором не погашена, залишок заборгованості складає 34199 грн. 80 коп. (а.с.42).

Відповідачем не спростовано жодними належними й допустимими доказами зазначені позивачем обставини.

Враховуючи викладене, а також той факт, що відповідач взяті на себе за договором та угодою зобов`язання не виконує, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача та необхідність їх задоволення.

Однак повністю з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За частиною першою статті 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст. 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 30 червня 2023 року в справі №274/7221/19 (провадження №61-1513св23) зазначено, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Згідно з цим Законом підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Водночас, відповідно до пунктів 4,8, 5.5,5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254), передбачено, що у первинних документах, на підставі яких здійснюються записи в бухгалтерському обліку, мають зазначатися номери кореспондуючих рахунків за дебетом і кредитом, сума операції в грошовому виразі, дата виконання, підпис відповідального виконавця, підпис контролера (якщо операція підлягає додатковому контролю), підпис уповноваженої особи (якщо підставою для здійснення операції було відповідне розпорядження). Форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: номер особового рахунку; дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; суму вхідного залишку за рахунком; код банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій, призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Згідно з пунктами 61,62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75 (яке є чинним на час вирішення справи судом апеляційної інстанції), форма клієнтських рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Клієнтські рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: номер клієнтського рахунку; дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код Єдиного ідентифікатора Національного банку України (далі - ID НБУ) банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; сума вхідного залишку за рахунком; код ID НБУ банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); сума оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку. Виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Таким чином, виписка за рахунком може бути належним доказом заборгованості позичальника за сумою кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами.

Подібні висновки Верховний Суд виклав у постановах від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18 (провадження №61-9618св19), від 20 жовтня 2020 року у справі №456/3643/17 (провадження №61-9882св20), від 28 жовтня 2020 року у справі №760/7792/14-ц (провадження №61-16754св19), від 17 грудня 2020 року у справі №278/2177/15-ц (провадження №61-22158св19).

Апеляційний суд вважає, що додані банком до справи документи (розрахунок заборгованості), який наданий для підтвердження факту надання кредитних коштів за кредитним договором №78562318 від 31.01.2023 не є належними доказами на підтвердження підстав позову щодо наявності кредитної заборгованості, оскільки вони не відповідає вимогам 4.8 та 5.5 Положення № 254 та п. 61 Положення №75.

При цьому колегія суддів зауважує, що документами, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, її розмір, дати та суми платежів і списань за кредитним договором, є документи первинної бухгалтерської документації, оформлені з додержанням статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (квитанція про перерахунок коштів, меморіальний ордер), у той час як наданий позивачем розрахунок не є документами первинної бухгалтерської документації.

Наведене вище унеможливлює врахування зазначеного документа, як належного доказу, який би підтверджував факт надання кредитних коштів.

Зважаючи на те, що позивачем, усупереч ст. 12,81 ЦПК України, що є його обов`язком, за допомогою належних доказів не підтверджено розмір заборгованості, заявлений до стягнення, а тому наведене унеможливлює перевірити обґрунтованість позовних вимог у цій частині на предмет їх достовірності, а відтак і встановити розмір цієї заборгованості.

Посилання позивача у відзиві на апеляційну скаргу на те, що у розрахунку заборгованості по кредитному договору додано розрахунок заборгованості, який розроблений первісним кредитором та в ньому зазначена сума основного боргу на початок кожного дня, нараховані проценти за користування кредитом за кожен день, а також міститься інформація про оплату боргу на суму 4274,40 гривень, колегія суддів не приймає, оскільки фактично розрахунок заборгованості не є первинним бухгалтерським документом, а є відображенням односторонніх арифметичних обчислень позивача і не є підставою для встановлення певних фактів та обставин, що мають значення для справи.

З огляду на вказане вище, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення вимог позивача про стягнення заборгованості (за тілом кредиту та відсотків) за кредитним договором №78562318 від 31.01.2023 у розмірі 34 119 гривень 80 копійок, оскільки останнім не доведено належними та допустимими доказами позовних вимог в цій частині, а тому в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Щодо доводів апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав.

Щодо доводів апеляційної скарги, що «надані позивачем копії договорів не містять його підпису; до суду не надано докази перерахування кредитних коштів на його рахунок (виписки, рахунок)», колегія суддів відхиляє з огляду на таке.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію" (далі - Закон).

Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону).

Згідно із частиною шостою статті 11 Закону Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як на підставу для задоволення вимог апеляційної скарги, скаржник посилається на те, що позивачем не доведено за допомогою належних та допустимих доказів факт підписання сторонами кредитного договору в електронній формі, а також видачу (перерахування) їй грошових коштів.

Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір №5114677 від 01.02.2023 між ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_1 укладено в електронній формі, підписано електронним підписом відповідача, шляхом використання одноразового ідентифікатора (f93027), що відповідає наведеним вище вимогам закону, унаслідок чого у сторін виникли права та обов`язки.

Кредитний договір №40456-01/2023 від 30.01.2023 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ОСОБА_1 укладено в електронній формі, підписано електронним підписом відповідача, шляхом використання одноразового ідентифікатора (W9390), що відповідає наведеним вище вимогам закону, унаслідок чого у сторін виникли права та обов`язки.

Також колегія суддів зауважує, що кредитні договори містять особисті дані відповідача, зокрема його РНОКПП, адресу місця проживання, що відповідає тій інформації, яка зазначена у відзиві на позов та апеляційній скарзі, а також відомостям, які отримані судом першої інстанції з Єдиного державного демографічного реєстру (а.с. 81).

Отже, матеріалами справи підтверджено, що 30 січня 2023 року та 01 лютого 2023 року у встановленому кредитним договором порядку, а також відповідно до Закону «Про електронну комерцію», було укладено спірні кредитні договори між фінансовими установами та відповідачем.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що до суду не надано докази перерахування кредитних коштів на його рахунок (виписки, рахунок), не беруться апеляційним судом до уваги з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що 03.03.2023 між ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду №1 до договору позики №5114677 від 01.02.2023 в якій сторони погодили продовжити строк позики, а саме до 22.05.2023 (а.с.20).

23.02.2023, 11.03.2023 та 31.03.2023 ОСОБА_1 звертався до ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» із заявкою на відстрочення виконання зобов`язання за Договором про надання фінансового кредиту (а.с. 54, 55, 56).

Таким чином, ОСОБА_1 вчиняв дії щодо продовження кредитних договорів в частині відстрочення виконання зобов`язання, тобто фактично визнав отримання коштів за спірними договорами.

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, тому є підстави для скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового судового рішення.

Розподіл судових витрат.

Згідно із ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення чи ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що за подачу позовної заяви ТОВ «ФК «ЄАПБ» сплатило судовий збір у розмірі 3025 гривень, а за подачу апеляційної скарги ОСОБА_1 - 4542 гривні.

Позов задоволено частково, що становить 25,18% (21750*100/86390,80) від загальної ціни позову, а отже з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» необхідно стягнути судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 762,45 гривні, а за подачу апеляційної скарги необхідно стягнути з ТОВ «ФК «ЄАПБ» на користь ОСОБА_1 3398,32 гривні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Савранського районного суду Одеської області від 11 березня 2024 року скасувати в частині задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором №78562318 від 31.01.2023.

Постановити у цій частині нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №78562318 від 31.01.2023 відмовити.

Рішення Савранського районного суду Одеської області від 11 березня 2024 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитими договорами №5114677 від 01.02.2023 та №40456-01/2023 від 30.01.2023 змінити, виклавши абзаци 2 та 4 у такій редакції:

«Стягнути із ОСОБА_1 (зареєстрованого АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (, реквізити IBAN № НОМЕР_2 у «ТАСкомбанк», адреса місця знаходження: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30) заборгованість за кредитним договором № 114677 від 01.02.2023 в розмірі 10650 грн 00 коп., з яких: 7100 грн 00 коп. сума за основною сумою боргу; 3550 грн 00 коп. сума заборгованості за процентами за користування позикою»;

«Стягнути із ОСОБА_1 (зареєстрованого АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (, реквізити IBAN № НОМЕР_2 у «ТАСкомбанк», адреса місця знаходження: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30) заборгованість за кредитним договором № 40456-01/2023 від 30.01.2023 в розмірі 11 100 грн 00 коп., з яких: 7400 грн. 00 коп. сума заборгованості за основною сумою боргу; 3700 грн. 00 коп. сума заборгованості за відсотками».

Здійснити перерозподіл судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстрованого АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (, 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30) судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 762,45 гривень.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (, 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30) на користь ОСОБА_1 (зареєстрованого АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3398,32 гривень.

Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 30 вересня 2025 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

О.С. Комлева