Справа № 716/1796/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.09.2025 місто Заставна

Заставнівський районний суд Чернівецької області у складі:

головуючого судді Вайновської О.Є.,

секретаря судового засідання Бортніка А.В.,

за участі

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Герегової Н.І.,

представника відповідача адвоката Сторчак А.А.,

третьої особи ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Чернівецького районного нотаріального округу Чернівецької області Троянський Вадім Миколайович, про визнання договору дарування недійсним,

ВСТАНОВИВ:

14.08.2024 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання недійсними договору дарування №746 домоволодіння АДРЕСА_1 та земельної ділянки кадастровий номер :03:011:0144 площею 0,0559 га з цільовим призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, а також договору дарування №747 земельної ділянки кадастровий номер :03:005:0109 площею 1,5114 га, з цільовим призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з тих підстав що в момент їх посвідчення він не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними.

В обґрунтування позову посилався на те, що з 2010 року він хворіє на онкологічне захворювання, переніс кілька операцій і через сильні болі приймав препарат «Морфін», який впливав на його свідомість, пригнічував нервову систему, через що він перебував у сонливому стані та не міг нормально сприймати навколишнє середовище.

Про укладення від його мені договорів дарування на користь доньки йому стало відомо в 2024, коли почався процес поділу майна з дружиною.

Ухвалою судді від 16.08.2024 відкрито провадження у справі призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.п.9, 10, ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір».

Ухвалою суду від 11.09.2024 у справі призначено судово-психіатричну експертизу, на вирішення якої поставлено питання про можливість ОСОБА_1 усвідомлювати свої дії під час посвідчення оспорюваних договорів дарування, провадження у справі зупинено.

Ухвалою суду від 22.10.2024 виконання судово-психіатричної експертизи доручено Чернівецькій філії судових експертиз ДУ «ІСП МОЗУ».

15.01.2025 цивільна справа та ухвала суду про призначення судово-психіатричної експертизи повернулася з Чернівецької філії судових експертиз ДУ «ІСП МОЗУ» до суду без виконання.

Ухвалою суду від 25.02.2025 судом було витребувано медичні документи на ім`я ОСОБА_1 , долучено письмові докази виписки в медичних установ щодо проходження лікування ОСОБА_1 , а ухвалою суду від 26.03.2025 призначено судово-психіатричну експертизу, на вирішення якої поставлено питання про можливість ОСОБА_1 усвідомлювати свої дії під час посвідчення оспорюваних договорів дарування, провадження у справі зупинено.

Після повернення 17.07.2025 до суду матеріалів цивільної справи з Чернівецької філії судових експертиз ДУ «ІСП МОЗУ» ухвалами суду від 26.08.2025 провадження у справі відновлено, підготовче провадження закрито, призначено розгляд справи.

В судовому засіданні, призначеному на 03.09.2025 позивач позов підтримав, пояснив, що домоволодіння АДРЕСА_1 належало йому на праві приватної власності і є його єдиним житлом. У 2024 році між ним та дружиною ОСОБА_4 почався процес розірвання шлюбу та поділу майна і в цей час йому стало відомо, що у 2022 році він подарував все своє майно доньці ОСОБА_3 , в тому числі єдине житло. Проте, в цьому не було потреби, адже на той час він склав на ім`я доньки заповіт, яким заповідав все своє майно. Пам`ятає, що дійсно їздив з дружиною ОСОБА_4 до у нотаріуса у 2024 році, не виходячи з машини підписував документи, як йому пояснила дружина, з приводу розпорядження фермерським господарством, однак не пам`ятає, щоб це були договори дарування. Такий свій стан пояснив тривалою онкохворобою та необхідністю прийому препарату «Морфін», який впливав на його свідомість. Просив позов задовольнити.

Представник позивача адвокат Герегова Н.І. в судовому засіданні позов підтримала з підстав викладених у ньому, просила задовольнити.

Відповідачка до судового засідання не з`явилася, її представник адвокат Сторчак А.А. в судовому засіданні заперечувала поти позову, посилаючись на їх недоведеність належними доказами, просила відмовити в позові.

Ухвалою суду від 03.09.2025 було визнано явку приватного нотаріуса Чернівецького районного нотаріального округу Чернівецької області Троянського В.М. до суду обов`язковою.

В судовому засіданні, призначеному на 16.09.2025, третя особа приватний нотаріус Чернівецького районного нотаріального округу Чернівецької області Троянський В.М. в судовому засіданні пояснив, що родину ОСОБА_5 він знає, неодноразово посвідчував правочини. Що обставини посвідчення договорів дарування № НОМЕР_1 , №747 він пам`ятає і це відбувалось не в машині, як то вказує ОСОБА_1 , а в приміщенні нотаріальної контори, де він здійснює діяльність. Також, що йому відомо про хворобу ОСОБА_1 , однак в день посвідчення договорів дарування ОСОБА_1 мав гарний вигляд, підтримував розмову та бажав укласти договори дарування на користь доньки. Зазначив, що він роз`яснював ОСОБА_1 природу договору дарування, а саме що це є безвідплатний договір, на відміну від інших видів договорів як то договір довічного утримання тощо, роз`яснював наслідки укладення договору дарування, однак ОСОБА_1 наполягав саме на договорі дарування, який і було ним посвідчено. Що під час посвідчення договорів були присутні ОСОБА_6 , його дружина ОСОБА_4 , яка виступала представником обдаровуваної доньки ОСОБА_4 , він та його помічник. Ніяких інших осіб під час посвідчення договорів не було. Тиску на ОСОБА_1 жодна особа не чинила, всі його дії були добровільними.

Ухвалою суду від 16.09.2025, занесеною до журналу судового засідання, позивачу відмовлено у поновленні строку на подання клопотання про допит свідка водія, який привіз його 30.08.2022 до нотаріуса, на предмет допиту, щодо підписання ним договорів дарування у машині в присутності водія з підстав пропуску строку для заявлення відповідного клопотання, недоведеності поважності причин для поновлення такого строку.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 30.08.2022 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , від імені якої діяла ОСОБА_3 , укладено договір дарування №746 житлового будинку АДРЕСА_1 (літ.А) з господарським будівлями та спорудами (сарай літ.Б, огорожа №1-2), земельної ділянки кадастровий номер :03:011:0144 площею 0,0559 га з цільовим призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (далі Договір дарування №746) (а.с.18-19).

Крім того, 30.08.2022 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , від імені якої діяла ОСОБА_3 , укладено договір дарування №747 земельної ділянки кадастровий номер :03:005:0109 площею 1,5114 га, розташованої на території Кадубовецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області з цільовим призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (далі Договір дарування №747) (а.с.22-23).

Вказані договори посвідчені приватним нотаріусом Чернівецького районного нотаріального округу Чернівецької області Троянським В.М.

В той же день 13.08.2022 відбулася державна реєстрація права власності ОСОБА_3 на житловий будинок АДРЕСА_1 (витяг з Державного реєстру речових прав на нерухому майно про реєстрацію права власності №308542089 від 30.08.2022), земельну ділянку кадастровий номер :03:011:0144 площею 0,0559 га за тією ж адресою (витяг з Державного реєстру речових прав на нерухому майно про реєстрацію права власності №308543455 від 30.08.2022), земельну ділянку кадастровий номер :03:005:0109 площею 1,5114 га (витяг з Державного реєстру речових прав на нерухому майно про реєстрацію права власності № від 30.08.2022) (а.с.29, 21, 24).

Також з письмових доказів вбачається, що з 2010 року ОСОБА_1 має онкологічне захворювання, приймав «Морфін» внутрішньом`язово та у таблетках (а.с.25, 120-138), є особою з інвалідністю другої групи (а.с.9-10).

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (стаття 15 ЦК України).

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (стаття 11 ЦК України).

Частиною першою статті 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Така дія повинна бути правомірною, а її неправомірність є підставою для визнання правочину недійсним.

Положеннями статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та у разі задоволення позовних вимог зазначати у судовому рішенні, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Як на підставу своїх вимог про визнання Договорів дарування №746, №747 від 13.08.2022 недійсними позивач посилався на те, що у момент їх посвідчення він не усвідомлював своїх дій, у зв`язку з чим у порядку статті 225 ЦК України спірні договори є недійсними.

Правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені (частина перша статті 225 ЦК України).

Тлумачення статті 225 ЦК України свідчить, що правила цієї статті поширюються на випадки, коли фізична особа хоча і є дієздатною, однак у момент вчинення правочину вона перебувала в такому стані, коли не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, має бути встановлена судом абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

З позовом про визнання правочинів недійсними на підставі статті 225 ЦК України звертається: (а) або сторона правочину, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними; (б) або в разі її смерті - інші особи, чиї цивільні права або інтереси порушені. До інших осіб відносяться, зокрема, спадкоємці сторони правочину, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 496/4851/14-ц (провадження № 61-7835сво19) зроблено висновок про те, що правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала у такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Тобто, для визнання правочину недійсним необхідна наявність факту, що особа саме у момент укладення договору не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до пункту 2 частини першої статті 145 ЦПК України 2004 року (пункт 2 частини першої статті 105 ЦПК України) зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК України 2004 року (стаття 89 ЦПК України). Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Висновок експертизи має бути категоричним та не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК України 2004 року, частина шоста статті 81 ЦПК України).

Тлумачення наведених норм права дає підстави для висновку, що для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Як зазнавалося, ухвалою суду від 26.03.2025 судом було призначено судово-психіатричну експертизу, на вирішення якої поставлено питання щодо можливості усвідомлення ОСОБА_1 значення своїх під час укладення 30.08.2022 Договорів дарування №746, №747).

17.07.2025 до суду від начальника Чернівецької філії судових експертиз ДУ «ІПС МОЗУ» надійшов лист про повернення ухвали суду від 26.03.2025 без виконання, оскільки матеріали справи не містять відомостей щодо психічного стану ОСОБА_1 на момент укладення спірних договорів, а отже надати відповіді на поставлені судом питання не представляється можливим. Крім того, у вказаному листі йдеться про те, що медичні документи про схеми введення ОСОБА_1 препарату «Морфін» починаючи з 29.02.2022 мають виправлення, тому надати об`єктивну оцінку факту отримання пацієнтом препарату та можливого впливу на його психічний стан не представляється можливим (а.с.175).

Відповідно до статей 79, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У порушення статей 79, 81 ЦПК України позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження факту що під час укладання Договір дарування №746, №747 він не міг усвідомлювати значення своїй дій та керувати ним.

Надані позивачем ОСОБА_1 медичні документи про наявність у нього онкологічного захворювання і потреби в прийомі препарату «Морфін», можуть бути оцінені судом лише на підтвердження факту наявності такого захворювання. Однак для оцінки психічного стану ОСОБА_1 необхідні спеціальні знання, у зв`язку з чим судом і було призначено судово-психіатричну експертизу. Однак у зв`язку з відсутністю достатніх даних про психічний стан позивача ухвала суду не була виконана.

Інші докази, на підтвердження обставин, що підлягають доведенню під час розгляду справи, позивачем надано не було.

Відповідно до пунктів 1, 2 Глави 4. «Визначення обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, перевірка повноважень представника фізичної особи» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства

юстиції України 22.02.2012 № 296/5, дієздатність громадянина, що звернувся за вчиненням нотаріальної дії, перевіряється нотаріусом на підставі наданих документів, передбачених статтею 43 Закону, що підтверджують його вік, а також на підставі переконаності нотаріуса в результаті проведеної розмови та роз`яснення наслідків вчинення нотаріальної дії у здатності цієї особи усвідомлювати значення цієї нотаріальної дії, її наслідків та змісту роз`яснень нотаріуса, а також відповідності волі і волевиявлення особи щодо вчинення нотаріальної дії. У разі наявності сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, нотаріус зобов`язаний звернутися до органу опіки та піклування за місцем проживання відповідної фізичної особи для встановлення факту відсутності опіки або піклування над такою фізичною особою.

Під час розгляду справи третя особа приватний нотаріус, який посвідчував спірні договори дарування, стверджував, що в ході їх з ОСОБА_1 спілкування будь-яких сумнівів у здатності ОСОБА_1 усвідомлювати свої дії у нього не виникло, що в його присутності ОСОБА_1 добровільно виявив бажання розпорядитися належними йому майном на користь доньки саме шляхом дарування.

Таким чином, обравши способом захисту своїх прав визнання договору дарування недійсним, позивач у силу положень ЦПК України щодо змагальності сторін зобов`язаний був довести правову та фактичну підстави своїх позовних вимог, що ним не виконано, хоча є процесуальним обов`язком.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання договору дарування №746 житлового будинку АДРЕСА_1 (літ.А) з господарським будівлями та спорудами (сарай літ.Б, огорожа №1-2), земельної ділянки кадастровий номер :03:011:0144 площею 0,0559 га з цільовим призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, договору дарування №747 земельної ділянки кадастровий номер :03:005:0109 площею 1,5114 га недійсними у порядку статті 225 ЦК України.

За таких обставин, в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів дарування слід відмовити.

При цьому, на висновки суду не впливають посилання позивача на те, що домоволодіння АДРЕСА_1 є його єдиним житлом, оскільки це не може бути підставою для визнання недійсним Договорів дарування №746, 747, а обставини щодо наявності у ОСОБА_1 перешкод у користуванні домоволодінням з боку відповідачки не є предметом позову даного позову.

Керуючись ст.ст.11,15,202,203,215,225 ЦК України, ст. ст. 10, 12, 13, 60, 76, 79, 81,89, 105,141, 145,212,258, 259, 263-265, 273, 274, 279, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Чернівецького районного нотаріального округу Чернівецької області Троянський Вадім Миколайович, про визнання договору дарування недійсним, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.Є. Вайновська