Справа № 953/8299/21
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 листопада 2025 року Київський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді Губської Я.В.,
при секретарі Кіпеть Д.Ю.,
за участі позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача адвоката Ус В.В.,
відповідача ОСОБА_2 ,
представника відповідача Москаль Р.Б.,
третьої особи ОСОБА_3 ,
ВСТАНОВИВ:
05.05.2021 року через систему «Електронний суд» представник позивача ОСОБА_1 адвокат Ус В.В. звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , в якому просить визнати недійсним заповіт, складений від імені ОСОБА_4 06.07.2020 року, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчений 06.07.2020 приватним нотаріусом ХМНО Харківської області Бондаренко Ю.В. та стягнути з відповідача судові витрати.
В обґрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_1 зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Харкові померла його тітка ОСОБА_4 і він звернувся до Третьої Харківської міської Державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом від 27.10.2016 року після померлої тітки, на що було отримано листи від 20.11.2020 та 27.11.2020, в яких повідомлялось, що ОСОБА_4 склала новий заповіт 06.07.2020 на племінницю ОСОБА_2 . Зі слів покійної ОСОБА_4 в червні 2020 року, вбачалось, що в її квартирі хазяйнують невідомі люди, то існує ймовірність того, що заповіт ОСОБА_4 могла скласти внаслідок фізичного бо психічного впливу з боку інших осіб. У зв`язку з чим наявні підстави вважати, що заповіт, укладений на ім`я ОСОБА_2 є недійсним, скільки він не відповідав внутрішній волі ОСОБА_4 і на той момент ОСОБА_4 не могла розуміти значення своїх дій та усвідомлювати свої дії за станом здоров*я.
12.05.2021 ухвалою Київського районного суду міста Харкова позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.
24.05.2021 представником позивача на адресу суду надано уточнену позовну заяву.
15.06.2021 ухвалою Київського районного суду міста Харкова прийнято позовну заяву та відкрито провадження, призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження.
08.09.2021 відповідачем на адресу суду подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач просила відмовити у задоволенні позову. Зазначила, що заповіт складено ОСОБА_4 добровільно та з урахуванням всіх вимог діючого законодавства.
14.09.2021 ухвалою Київського районного суду міста Харкова закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті, витребувано у Третьої Харківської міської Державної нотаріальної контори копії спадкової справи, а також витребувано з КНП «Міська клінічна лікарня №27» всю медичну документацію стосовно ОСОБА_4
03.02.2022 на адресу суду надійшла належним чином завірена копія спадкової справи, надана завідувачем Третьої Харківської міської Державної нотаріальної контори.
25.01.2023 представником позивача подано клопотання про призначення посмертної комплексної психолого-психіатричної експертизи у справі.
25.01.2023 ухвалою Київського районного суду міста Харкова клопотання представника позивача задоволено частково та призначено посмертну комплексну психолого-психіатричну експертизу, виконання якої доручено експертам 18 відділення третьої Харківської обласної клінічної психіатричної лікарні.
08.02.2023 від представника позивача надійшла апеляційна скарга на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 25.01.2023.
30.03.2023 постановою Харківського апеляційного суду задоволено апеляційну скаргу представника позивача та змінено ухвалу Київського районного суду міста Харкова від 25.01.2023 року в частині експертної установи, де необхідно провести експертизу.
11.05.2023 на адресу Київського районного суду міста Харкова повернулися матеріали після проведення експертизи.
12.05.2023 ухвалою Київського районного суду міста Харкова поновлено провадження та призначено судове засідання.
06.06.2023 ухвалою Київського районного суду міста Харкова витребувано матеріали з Комунального закладу охорони здоров`я м. Харків Обласний госпіталь для інвалідів війни та з ХКНП Обласний центр Онкології, повторно направлено матеріали до експертної установи для виконання посмертної комплексної психолого-психіатричної експертизи у справі, зупинено провадження у справі.
08.12.2023 на адресу Київського районного суду міста Харкова повернуті матеріали після проведення експертизи разом з висновком експерта від 11.09.2023 року.
11.12.2023 ухвалою Київського районного суду міста Харкова поновлено провадження та призначено судове засідання.
09.02.2024 в судовому засіданні відповідач на адресу суду подала клопотання про долучення документів, також цього ж дня представником позивача подано клопотання про допит свідків, клопотання про залучення третьої особи, а також подано клопотання про призначення повторної посмертної судово-психіатричної експертизи.
29.05.2024 представником позивача подано на адресу суду заперечення на клопотання відповідача щодо долучення доказів, щодо залучення третьої особи, допиту свідків та призначення повторної посмертної судово-психіатричної експертизи.
14.10.2024 в судовому засіданні судом було частково задоволено клопотання відповідача про долучення доказів, задоволено клопотання щодо залучення третьої особи, частково задоволено клопотання про допит свідків, а саме ОСОБА_5 та ОСОБА_6
03.04.2025 на адресу суду представником відповідача подано додаткові пояснення у справі.
08.04.2025 ухвалою судді Київського районного суду міста Харкова відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про призначення повторної посмертної судово-психіатричної експертизи.
08.04.2025 третя особа ОСОБА_3 подала відповідь на додаткові пояснення відповідача, в яких позов підтримала в повному обсязі та просила задовольнити.
16.04.2025 через систему «Електронний суд» представником позивача подано клопотання про долучення пояснень позивача ОСОБА_1
01.05.2025 представником відповідача подано повторне клопотання про призначення повторної посмертної судово-психіатричної експертизи.
23.05.2025 представником позивача подано заперечення на клопотання представника відповідача про призначення повторної посмертної судово-психіатричної експертизи.
11.06.2025 в судовому засіданні судом відмовлено в задоволенні представника відповідача про призначення повторної посмертної судово-психіатричної експертизи та задоволено клопотання представника позивача про допит експерта
ОСОБА_7 судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав, вказаних у позові.
Позивач також надав показання як свідок під присягою та пояснював, що ОСОБА_4 є його тіткою і в нього були дуже добрі стосунки, однак вони живуть у м. Миколаїв, а тітка жила в м. Харкові. В 2016 році тітка написала на нього заповіт, довіреності, дала вказівки як її поховати і в 2018 році погодилась переїхати до них в м. Миколаїв. Вони підготували для неї кімнату та чекали її рішення, щоб перевезти. То, що ОСОБА_4 не могла читати та писати, це все неправда, оскільки у його матері також поганий зір, однак це не є перешкодою для того, щоб підписати та прочитати, і ОСОБА_4 також і читала і підписували всі документи, вони регулярно розмовляли з ОСОБА_8 по телефону та знали всі її новини. В серпні 2020 року вони дізналися від сусідів, що ОСОБА_4 із квартири хтось забрав і вони подумали, що її викрали, до цього вона їм говорила, що в квартирі хтось хазяйнує. Потім вони дізнались, що тітка ОСОБА_8 у ОСОБА_9 . Коли вони дзвонили до ОСОБА_9 , щоб дізнатись як справи та поговорити з ОСОБА_8 , та кидала трубку та не давала їм поговорити з ОСОБА_8 . Він одразу не поїхав до м. Харкова, оскільки в нього також мати хвора, і потім їм одразу не сказали про смерть ОСОБА_8 і поховали її не так, як хотіла сама тітка. Вважає, що ОСОБА_4 не могла скласти такий заповіт в 2020 році, оскільки завжди негативно відносилась до ОСОБА_9 , і не розуміла що робить.
Відповідач та її представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, просили відмовити, зазначаючи про необґрунтованість наданого висновку експерта від 11.09.2023 року, проведеного у м. Миколаїв, та безпідставність вимог позивача.
Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснювала, що ОСОБА_4 це її тітка, а ОСОБА_10 двоюрідний брат, і вона забрала ОСОБА_4 до себе влітку 2020 року, і доглядала також брата, який потім помер, і ОСОБА_8 жила у неї до самої смерті, померла у віці 98 років в листопаді 2020 року. В квітні 2020 року ОСОБА_4 впала та ходила з ходунками. 05.07.2020 року ОСОБА_4 попрохала покликати нотаріуса і на наступний день вона запросила нотаріуса Бондаренко, яка поспілкувалась з ОСОБА_4 і сказала, що із-за проблем з зором у ОСОБА_8 потрібні свідки, оскільки ОСОБА_8 не може прочитати та розписатися. Під час складання заповіту були свідки, вона була в іншій кімнаті. ОСОБА_4 в цей день з ліжка не вставала, оскільки вже не ходила.
Третя особа приватний нотаріус Бондаренко Ю.В. в судове засідання не з`явилася, в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи за її відсутності. 19.11.2024 року приватний нотаріус Бондаренко Ю.В. направила на адресу суду письмові пояснення щодо посвідчення заповіту, вказувала, що волевиявлення ОСОБА_4 було вільним та відповідало її внутрішній волі скласти заповіт на користь ОСОБА_2 .
Третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні надала свої пояснення, підтримала позовні вимоги позивача ОСОБА_1 , зазначаючи про наявність хвороб у ОСОБА_4 , обставини останніх років життя та стосунки сторін, стверджує, що вона також, як особа з проблема із зором та інвалід, впевнена, що ОСОБА_4 могла розписатися в документах, що вона і робила, коли була з ними, і скласти заповіт на ОСОБА_11 не могла, оскільки в них погані були стосунки.
Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, встановив фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку.
Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).
Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своє смерті.
Згідно зі статтею 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.
Статтею 1247 ЦК України передбачено, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу.
У статті 1257 ЦК України зазначено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах
Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.
Тлумачення частини другої статті 1257 ЦК України дає підстави зробити висновок, що для дійсності заповіту волевиявлення заповідача має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Воля - це внутрішнє бажання заповідача визначити юридичну долю спадщини на випадок своєї смерті шляхом складання особистого розпорядження (заповіту). Волевиявлення - це зовнішній прояв внутрішньої волі, який знаходить своє втілення в заповіті, складеному та посвідченому відповідно до вимог, передбачених ЦК України.
У пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від06 листопада 2009 року№ 9 роз`яснено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Згідно з частинами першою-третьою, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Отже, на заповіт як односторонній правочин поширюються загальні правила ЦК України щодо недійсності правочинів. Заповіт може бути визнаний недійсним у тому випадку, коли волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.
Згідно з частиною першою статті 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.
Відповідно до частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.
Правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд має призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 листопада 2019 року у справі № 496/4851/14-ц (провадження № 61-7835сво19) вказав, що підставою для визнання правочину недійсним згідно з частиною першою статті 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та керувати ними.
Тобто для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, і в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 16 постанови від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правила ст.225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).
Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд за вимогами ст. 103 ЦПК України призначає експертизу за умов з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо.
Відповідно до ст. 105 ЦПК України, призначення судом експертизи є обов`язковим за клопотання хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи.
Вимоги про визнання угоди недійсною з цих підстав вирішуються з врахуванням висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи позивача про те, що в момент укладення він не розумів значення своїх дій і не міг керувати ними.
Однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За приписами ч.1,2 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Відповідно до ч.3 ст.12 та ч.ч.1,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню.
Відповідно до вимог статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними засобами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справ суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.80 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
За змістом частини першої статті 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.
Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Однак, відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (стаття 110 ЦПК України).
Згідно наданої спадкової справи №293/2020, розпочатої 09.11.2020 року Третьою Харківською міською Державною нотаріальною конторою із заявами про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 звернулися: 09.11.2020 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 , 18.11.2020 року ОСОБА_3
ОСОБА_2 в заяві про прийняття спадщини вказано, що спадщину після ОСОБА_4 вона приймає на підставі заповіту від 06.07.2020 року.
Згідно копії заповіту від 06.07.2020, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Харківської області Бондаренко Ю.В., зареєстрований в реєстрі №№292,293, ОСОБА_4 , 1922 р.н. заповіла усе своє майно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
По тексту заповіту вказано, що « ОСОБА_4 , діючи добровільно та перебуваючи у здоровому глузді та ясній пам*яті, розуміючи значення своїх дій, попередньо ознайомлена нотаріусом з приписами цивільного законодавства, в присутності двох свідків: ОСОБА_6 та ОСОБА_12 , на випадок своєї смерті зробила розпорядження про те, що заповідає все майно ОСОБА_2 . Заповіт складено з її слів приватним нотаріусом Бондаренко Ю.В. за допомогою загальноприйнятих технічних засобів, зачитано свідками вголос, відповідає її дійсним намірам. Заповіт складено і підписано за місцем знаходження заповідача за адресою: АДРЕСА_4 о13-20 год.»
Також, в заповіті від 06.07.2020 року вказано, що у зв*язку з тим, що заповідач не може власноручно підписати заповіт (поганий зір), за її дорученням в її, нотаріуса та свідків присутності, цей заповіт підписаний ОСОБА_5 .
Крім того, в заповіті зазначено, що у зв*язку з тим, що ОСОБА_4 через поганий зір не може особисто прочитати вголос та підписати текст заповіту, за її дорученням, у її та присутності нотаріуса, текст заповіту до його підписання зачитаний уголос запрошеними нею свідками ОСОБА_6 , ОСОБА_12 та підписаний ОСОБА_5 . Особу заповідача та свідків встановлено, їх дієздатність перевірено.
Позивач ОСОБА_1 , звертаючись з позовом до суду, просить визнати заповіт від 06.07.2020 року недійсним, оскільки вважає, що на момент його посвідчення ОСОБА_4 перебувала у тяжкому стані здоров`я та не могла усвідомлювати значення своїх дій та ними керувати, про що свідчить відсутність її особистого підпису та посвідчення заповіту за місцем його перебування у присутності свідків.
В обґрунтування своїх вимог позивачем було заявлено клопотання про призначення судової психіатричної експертизи.
У висновку судово-психіатричної експертизи № 206 від 11.09.2023 зазначено, що в результаті вивчення медичної документації та співставлення їх зі стандартами МКХ-10 перегляду, діючої в Україні, було встановлено, що на час складання правочину- складання заповіту 06 липня 2020 року - ОСОБА_4 страдала психічним розладом - атеросклеротичною деменцією (Б 01.80). Стійкі невідворотні розлади пізнавальної діяльності зі значним збідненням інтелекту та психічної діяльності, пам`яті, критичних здібностей, розуміння, вираженої соціальної дез адаптації впливали на сприйняття й осмислення дійсності ОСОБА_4 на момент складання заповіту 06 липня 2020 року, тобто в період часу, що має значення для суду. Наявні у неї психічні розлади обумовлювали високу сугестивність, дезорганізуючий вплив на її поведінку, порушували можливість правильно осмислювати реальну дійсність, адекватно пристосовуватися до навколишнього, зберігати правильні міжперсональні відносини, здійснювати цілеспрямовану діяльність, прогнозувати наслідки своїх дій, та позбавляли ОСОБА_4 здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. ОСОБА_4 , 1922 р.н. на час складення заповіту 06 липня 2020 року страждала атеросклеротичною деменцією. ОСОБА_4 , 1922 р.н. під час складення заповіту 06 липня 2020 року, з урахуванням визначених обставин, не була здатна прогнозувати наслідки своїх дій та реалізовувати свої дії під час укладання правочину, вільно та усвідомлено приймати рішення та реалізовувати його своїми діями. За своїм психічним станом вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.
В судовому засіданні був допитаний експерт ОСОБА_13 за висновками судово-психіатричної експертизи № 206 від 11.09.2023, який в судовому засіданні підтвердив всі доводи та висновки, викладені в експертизі та пояснив, що висновок наданий на підставі всієї медичної документації ОСОБА_4 щодо її захворювань, за період з 1977 року по травень 2020 року, та зазначив, що у ОСОБА_4 був наявний тяжкий динамічний перебіг сомато-неврологічних захворювань, який привів до психічного розладу. Висновок щодо неможливості ОСОБА_4 на момент складення заповіту 06.07.2020 року за своїм психічним станом усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, викладений у судово-психіатричної експертизи № 206 від 11.09.2023, підтвердив категорично, та зазначив, що для визначення стану ОСОБА_4 достатньо було медичної документації, без оцінки будь-яких показань свідків.
В обґрунтування заперечень відповідача судом було задоволено клопотання відповідача про виклик свідків: ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , які безпосередньо були свідками під час складання заповіту 06.07.2020 року та підписували заповіт.
В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснював, що є сусідом ОСОБА_2 і вона його попрохала бути свідком під час заповіту. В квартирі також були: нотаріус, ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , він та другий свідок. ОСОБА_4 під час складання заповіту була адекватна, із зором у неї все було гарно, оскільки людей вона бачила і пересувалась по квартирі самостійно без окулярів. В день складання заповіту він з ОСОБА_4 практично не розмовляв, ОСОБА_8 говорила, що згодна з текстом заповіту, однак він самого тексту заповіту не пам*ятає, чи читали ОСОБА_4 текст заповіту також не пам*ятає.
Відповідачем також була заявлена для допиту свідок ОСОБА_5 , яка була свідком під час складання заповіту та підписувала заповіт замість ОСОБА_8 , і дане клопотання суд задовольнив, однак до суду для її допиту сторона відповідачів не забезпечила явку свідка ОСОБА_5 і в судовому засіданні 14.01.2025 року відповідач та її представник відмовились від допиту даного свідка в суді.
Вимоги про визнання угоди недійсною вирішуються з врахуванням висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи позивача про те, що в момент укладення він не розумів значення своїх дій і не міг керувати ними.
Дослідивши всі надані докази по справі, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 на момент складання заповіту 06.07.2020 року за своїм психічним станом не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, що підтверджується висновком експерта та всіма дослідженими доказами по справі.
Так, у висновку судово-психіатричної експертизи № 206 від 11.09.2023, проведеної за медичною документацією ОСОБА_4 , що і підтвердив категорично експерт в судовому засіданні, що у ОСОБА_4 протягом життя були наявні тяжкі захворювання і виявлений невідворотній тяжкий динамічний перебіг сомато-неврологічних захворювань, якими хворіла ОСОБА_4 і це призвели до психічного розладу, за результатами якого ОСОБА_4 не могла на день складання заповіту (06.07.2020) розуміти значення своїх дій та керувати ними.
Доводи відповідача про те, що даний висновок не є обґрунтованим, з посиланням на висновок фахівця від 30.06.2020 року є безпідставним, враховуючи вимоги ЦПК України та оцінку доказів під час розгляду справи.
Крім того, суд критично відноситься до показань відповідача ОСОБА_2 про обставини складення заповіту 06.07.2020 року та фізичний стан здоров*я ОСОБА_4 , яка не могла прочитати заповіт та його підписати із-за проблем із зором, не вставала з ліжка.
Так, свідок ОСОБА_14 в суді зазначав, що ОСОБА_4 ходила по квартирі без окулярів, бачила людей, що свідчить про протиріччя у показань очевидців подій 06.07.2020 року.
А письмові пояснення нотаріуса Бондаренко, направлені до суду про адекватність ОСОБА_4 в момент складання заповіту суд не враховує, оскільки нотаріус не є лікарем-психіатром та не має можливості оцінити психічний стан ОСОБА_4 та не надані до суду протягом усього часу розгляду справи будь-які обґрунтовані підтвердження того, що ОСОБА_4 за станом свого здоров*я саме із-за поганого зору не могла прочитати та підписати заповіт 06.07.2020 року.
Суд враховує і надані позивачем до суду документи за періоди з 2010-2016 рік (довіреність, заяви, угоди, договори, заповіт), в яких містяться і підписи, і записи власноруч виконані ОСОБА_4 .
Також, суд зазначає, що в наданих саме відповідачем Гордєєвою копіях заяв (а.с. 35-40) також містяться заяви ОСОБА_4 за 2009 рік та від 15.07.2020 року, виконані ОСОБА_4 , як стверджує відповідач власноруч вже після складання заповіту 06.07.2020 року, що також ставить під сумнів обставини складення заповіту 06.07.2020 року, враховуючи і висновки експертизи від 11.09.2023 року.
Виходячи з викладеного вище, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 при посвідченні спірного заповіту 06.07.2020, зареєстрованого в реєстрі №№292,293, не розуміла значення своїх дій та не могла ними керуватися за станом психічного здоров*я, а тому спірний заповіт складений з порушенням вимог ч.2 ст.203, ст.225 ЦК України і підлягає визнанню його недійсним.
Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд прийшов до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 в повному обсязі, як доведений під час розгляду справи та не спростований відповідачем.
За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Керуючись ст.ст. 1, 11, 15, 202, 203, 204, 215,225,1216, 1217, 1233, 1257 ЦК України, ст.ст. 3, 12, 13, 76 - 81, 141, 258, 259, 264 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним задовольнити.
Визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_4 06 липня 2020 року, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Бондаренко Ю.В. та зареєстрований в реєстрі за №№292,293.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

На рішення суду першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення, може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Харківського апеляційного суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення, а у випадку проголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк для апеляційного оскарження обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя: