Справа № 450/783/23 Провадження № 2/450/150/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" вересня 2025 р. Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Мельничук І. І.

при секретарі Дикій О. Ю.

за участі позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою власністю одного з подружжя, -

в с т а н о в и в :

у провадженні Пустомитівського районного суду Львівської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою власністю одного з подружжя, в якому позивач просить суд визнати житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 188, 2 кв.м., особистою приватною власністю - ОСОБА_1 .

В обґрунтування позову покликається на те, що 8.10.1992 року рішенням виконавчого комітету Пустомитівської міської ради ОСОБА_5 було надано у безстрокове користування земельну ділянку для індивідуального житлового будівництва в АДРЕСА_2 . На підставі цього ж рішення йому видано будівельний паспорт із планом забудови та затвердженим проектом забудови. Надалі, рішеннями виконкому №700 від 10.12.1992 та №421 від 08.07.1993, до присадибної ділянки ОСОБА_5 було додатково долучено земельні ділянки площею 0,04 га та 0,08 га відповідно. На цих земельних ділянках позивач здійснив будівництво житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 ). Будинок двоповерховий, площею 188,2 кв.м., збудований у 2005 році (що підтверджується технічним паспортом від 05.09.2005). 07.10.2004 року ОСОБА_5 уклав два договори дарування, якими відчужив на користь свого брата ОСОБА_1 земельні ділянки площею 0,0828 га (кадастровий №:01:007:0044) та 0,1001 га (кадастровий №:01:007:0045). Саме на цих земельних ділянках і було збудовано спірний житловий будинок. Будівництво здійснювалося фактично коштом та силами ОСОБА_5 , тоді як ОСОБА_1 виконував лише організаційні функції та нагляд за процесом, що підтверджується можливими свідченнями працівників-будівельників. З метою уникнення додаткових витрат на оформлення договорів відчуження нерухомості, сторони домовилися одразу зареєструвати право власності на будинок на ім`я ОСОБА_1 , оскільки на момент завершення будівництва право власності за ОСОБА_5 зареєстровано ще не було. Таке рішення було обґрунтоване і тим, що між братами існували довірливі родинні відносини, а передача земельних ділянок у даруванні підтверджує фактичну домовленість щодо будинку. 21.02.2006 року право власності на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 було зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі рішення виконкому від 15.12.2005 №02-03/337. Водночас відповідачка ОСОБА_2 , яка перебуває у шлюбі з ОСОБА_1 з 21.10.1998 року, не визнає цей будинок особистою приватною власністю чоловіка. Вона вважає його спільним майном подружжя, попри те, що будівництво та фінансування здійснювалися виключно позивачем ОСОБА_5 , без залучення спільних коштів сім`ї. Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що: відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, ст. 57, 60, 65 Сімейного кодексу України та п. 23 Постанови Пленуму ВСУ №11 від 21.12.2007, майно, набуте у шлюбі, презюмується спільною сумісною власністю подружжя, однак ця презумпція може бути спростована; будинок був фактично збудований і профінансований ОСОБА_5 , тобто за рахунок особистих коштів та праці третьої особи, а не спільних ресурсів подружжя; отже, житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 є особистою приватною власністю ОСОБА_1 , і до нього не може бути застосований режим спільної сумісної власності подружжя. З урахуванням того, що між подружжям виникли конфлікти та існують непоодинокі судові справи щодо домашнього насильства, а ОСОБА_2 заперечує належність будинку до особистої власності позивача, виникла необхідність у судовому врегулюванні спірних правовідносин.

05.04.2023 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання у справі.

22.05.2025 року на адресу суду відповідач ОСОБА_2 направила відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , згідно якого остання просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, мотивуючи це тим, що ОСОБА_2 зазначає, що з позивачем вона проживає однією сім`єю ще з грудня 1992 року, а у зареєстрованому шлюбі перебуває з 21.10.1998 року. З цього часу сторони спільно вели господарство, а також займалися спорудженням житлового будинку по АДРЕСА_1 . Будівництво розпочалося фактично ще у 19961998 роках, коли збиралися будівельні матеріали, а в 1999 році сім`я вже почала проживати у спорудженому, хоча й не зданому в експлуатацію будинку. Всі ці обставини підтверджуються фотографіями та можуть бути підтверджені свідками. За твердженням відповідача, будівництво будинку здійснювалося спільними силами та коштами подружжя, а також за її особистої трудової участі. Вона безпосередньо займалася організацією будівельних робіт, заготівлею та доставкою матеріалів, виконувала значний обсяг оздоблювальних робіт, залучала майстрів, а в подальшому вкладала власні доходи від підприємницької діяльності на ремонт та благоустрій будинку. Також у будівництві та подальшому ремонті брали участь її діти та родичі. Відповідач вказує, що твердження позивача про фінансування будівництва його братом ОСОБА_5 не відповідають дійсності. На підтвердження цього зазначає, що брат позивача не мав і не має доходів, достатніх для спорудження житлового будинку, постійно проживає в іншому, значно скромнішому житлі. Крім того, ще у 2003 році позивач особисто звертався із заявами щодо підключення до електромереж новозбудованого будинку, що свідчить про його пряму участь у спорудженні та оформленні об`єкта. У відзиві детально описано хід будівельних та ремонтних робіт у період з 1998 по 2022 роки, з наведенням прикладів закупівлі та встановлення матеріалів, виконання робіт власними силами відповідача та членів її сім`ї, облаштування ділянки та поступового доведення будинку до придатного для повноцінного проживання стану. Наведені численні фотодокази, виписки з банківських рахунків, довідки про доходи, а також інші документи, які підтверджують витрати на будівництво, оплату комунальних послуг та ремонтні роботи. ОСОБА_2 також наголошує, що відповідно до статей 60, 63 Сімейного кодексу України, статей 16, 17 Закону України «Про власність» (чинного на час початку будівництва) та правових висновків Верховного Суду, майно, набуте подружжям під час шлюбу або в результаті спільної праці членів сім`ї, є об`єктом спільної сумісної власності. Враховуючи, що будинок був споруджений у період фактичних сімейних відносин та шлюбу, за спільні кошти та зусилля сторін, він підлягає визнанню спільною сумісною власністю подружжя. Додатково відповідач звертає увагу суду на погіршення сімейних відносин з 2021 року, випадки домашнього насильства з боку позивача, а також на його дії, спрямовані на створення перешкод у проживанні сім`ї у спірному будинку (зокрема, подання заяви про відключення газопостачання взимку 2023 року). Враховуючи наведене, ОСОБА_2 вважає позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтованими та такими, що не підтверджені належними доказами.

Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 09.08.2023 року постановлено клопотання відповідача про витребування доказів задоволити; витребувати у Комунального підприємства Львівської обласної ради "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки" матеріали інвентаризаційної справи на об`єкт нерухомого майна - будинок на АДРЕСА_1 .

Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 06.10.2023 року постановлено клопотання відповідача про витребування доказів задоволити; витребувати у позивача оригінали державних актів серія ЛВ № 18645 про право власності на земельну ділянку, яка знаходиться у АДРЕСА_1 , площею 0, 1829 га, що була виділена на підставі рішення виконавчого комітету Пустомитівської міської ради народних депутатів від 10.07.1997 року № 224, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд та ведення особистого підсобного господарства, зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1302, виданих на ім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .

24.11.2023 року підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених у ньому, просив такий задоволити повністю.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Гриневич М. М. в судовому засіданні позов підтримав та просив задоволити, також вказав, що житловий будинок на АДРЕСА_1 споруджений за домовленістю між позивачем та його братом ОСОБА_5 , який зводив будинок за власні кошти та його матері, а позивач займався організаційними питаннями, враховуючи їхні тісні родинні зв`язки, проте одразу зареєстрований на ім`я позивача, на підтвердження своїх прав позивач надав технічний паспорт на будинок та витяг з реєстрації права власності, видані ОКП ЛОР БТІ та ЕО, державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий на ім`я позивача, підтверджує правомірність його користування та володіння. Доводи відповідача та її представника щодо підробки документів чи відсутності інвентаризаційної справи, на думку позивача, не мають відношення до суті спору про визнання права власності, адже надані документи належним чином засвідчені та мають юридичну силу. Звернув увагу суду на те, що спроби відповідача поставити під сумнів дійсність документів переслідують єдину мету уникнути визнання законних прав позивача на будинок та землю.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Рісна Ю. Б. заявила клопотання про постановлення окремої ухвали щодо можливих порушень законодавства при видачі технічного паспорта на житловий будинок та державних актів на землю. Вона зазначила, що позивач обґрунтовує свої вимоги документами, достовірність яких викликає сумнів, оскільки інвентаризаційна справа на будинок у БТІ відсутня, хоча законодавством передбачене її постійне зберігання. Крім того, у справі містяться два державних акти з однаковими реквізитами, але на різних осіб, що суперечить вимогам Інструкцій Держкомзему та може свідчити про службову недбалість або підроблення документів. Разом з тим представник відповідача повністю заперечила проти позову, посилаючись на те, що подружжя ще до укладення шлюбу проживало разом, а будівництво будинку здійснювалося у період спільного проживання за рахунок спільних зусиль та коштів.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні щодо позову заперечила повністю, просила суд відмовити у такому повністю, підтримала позицію свого представника-адвоката Рісної Ю. Б., а також постановити окрему ухвалу щодо виявлених порушень у діяльності органів БТІ, Пустомитівської міської ради та приватного нотаріуса.

Суд, з`ясувавши думку сторін, висловлену у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку:

Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 21.10.1998 року, що підтверджується копією Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого повторно 16.09.2022 року Сколівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Стрийському район Львівської області Західного міжрегіонального міністерства юстиції (м. Львів), актовий запис № 68.

Рішенням виконавчого комітету Пустомитівської міської ради народних депутатів Пустомитівського району Львівської області «Про надання земельної ділянки у безстрокове користування для індивідуального житлового будівництва» від 08.10.1992 року ОСОБА_5 надано у безстрокове користування земельну ділянку в АДРЕСА_2 .

ОСОБА_5 видано будівельний паспорт на забудову земельної ділянки, виділеної йому як індивідуальному забудівнику в м. Пустомити в кварталі Юність, Пустомитівського району. До вказаного будівельного паспорту додано схему виносу в натуру меж земельної ділянки і розбивки будівель, проект забудови на ім?я ОСОБА_5 , затверджений архітектором щодо забудови вказаної вище земельної ділянки, а також пояснюючу записку до проекту забудови земельної ділянки гр. ОСОБА_5 .

Згідно рішення виконавчого комітету Пустомитівської міської ради народних депутатів Пустомитівського району Львівської області «Про долучення земельної ділянки до присадиби ОСОБА_5 » № 700 від 10.12.1992 року ОСОБА_5 долучено земельну ділянку розміром 0,04 га до присадиби в м. Пустомити. квартал забудови по АДРЕСА_2 .

Також відповідно до рішення виконавчого комітету Пустомитівської міської ради народних депутатів Пустомитівського району Львівської області «Про долучення земельної ділянки до присадиби ОСОБА_5 » № 421 від 08.07.1993 року долучено ОСОБА_5 земельну ділянку розміром 0,08 га до присадиби в АДРЕСА_2 .

На вказаних земельних ділянках здійснено будівництво індивідуального житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 ба (на теперішній час АДРЕСА_1 ). Загальна площа житлового будинку складає 188, 2 кв.м., житлова 99, 7 кв.м. Будинок двох поверховий, рік побудови 2005 (технічний паспорт на індивідуальний житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , виданий за станом на 05.09.2005 року, власником якого вказано позивача ОСОБА_1 , розмір частки власності 1/1.

Як вбачається із засвідченої 03.11.2001 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Красовською А. В. та зареєстрованої в реєстрі за № 9483 фотокопії Державного акта на право приватної власності на землю серії ЛВ № 18645 виданого 26.03.1998 року Пустомитівською міською радою Львівської області, на підставі рішення виконавчого комітету Пустомитівської міської Радою народних депутатів від 10.07.1997 року за № 224, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1302, земельна ділянка розташована на території м. Пустомити Пустомитівської міської ради, площею 0,1829 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд та ведення особистого підсобного господарства належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .

У той же час, судом встановлено, що згідно долученої до матеріалів справи, копії Державного акта на право приватної власності на землю серії ЛВ № 18645 виданого 26.03.1998 року Пустомитівською міською Радою народних депутатів, на підставі рішення виконкому Пустомитівської міської ради від 10.07.1997 року за № 224, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1302, земельна ділянка розташована на території м. Пустомити Пустомитівської міської ради, площею 0,1829 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд та ведення особистого підсобного господарства належить на праві приватної власності ОСОБА_5 .

Щодо вищевказаних актів адвокату Юлії Рісній на її запит від 29.09.2023 року надано відповідь за підписом заступника начальника начальника управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Львівській області Володимира Голяка, згідно змісту якого за даними Відділу №1 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Львівській області (лист від 08.11.2023 № l3909/427-23-0.91) земельна ділянка, площею 0,1829 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд та ведення особистого підсобного господарства, яка розташована у м.Пустомити, Львівського району. Львівської області перебуває у власності гр. ОСОБА_5 згідно державного акта на право власності на землю серія ЛВ № 18645 зареєстрованого 26.03.1998 р., відомості про земельну ділянку з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру не перенесені. Разом з тим, державний акт серія ЛВ №18645 від 26.03.1998 р. виданий гр. ОСОБА_5 на підставі рішення виконавчого комітету Пустомитівської міської ради народних депутатів від 10.07.1997р. № 224. На зберіганні у Відділі знаходиться архівний примірник державного акта на право власності на землю серія ЛВ № 18645 від 26.03.1998р. виданий на ім?я гр. ОСОБА_5 , однак архівний примірник державного акта на право власності на землю серія ЛВ № 18645 від 26.03.1998 р. на ім?я гр. ОСОБА_1 у Відділі відсутній. Технічна документація із землеустрою на земельну ділянку з кадастровим номером :03:000:0197 до місцевого фонду документації із землеустрою та оцінки земель не надходила («Про надання інформації» вих. № 29-13-0.2-5325-2-23 від 09.11.2023 року).

Враховуючи вищенаведене, судом було оглянуто та досліджено долучені до матеріалів справи копії державних актів на право приватної власності на землю серії ЛВ № 18645, які за своїм змістом є ідентичними за всіма реквізитами (площа земельної ділянки, її цільове призначення, місце розташування, підстава видачі, дата та номер рішення виконкому, дата видачі та реєстрації акта), за винятком розбіжності у зазначенні імені власника у одному випадку власником вказано ОСОБА_1 , а у іншому ОСОБА_5 .

Разом з тим, суд звертає увагу, що відповідно до наданої офіційної відповіді Головного управління Держгеокадастру у Львівській області (лист від 08.11.2023 № 13909/427-23-0.91 та лист від 09.11.2023 № 29-13-0.2-5325-2-23), у відділі зберігається архівний примірник державного акта серії ЛВ № 18645, виданого саме на ім`я ОСОБА_5 , тоді як архівний примірник державного акта, виданого на ім`я ОСОБА_1 , відсутній.

Оцінюючи належність та допустимість зазначених доказів у розумінні ст. 76, 77 ЦПК України, суд виходить з того, що встановлення факту підроблення чи фальсифікації державного акта не є предметом розгляду у даній справі про визнання майна особистою власністю одного з подружжя. Разом з тим, беручи до уваги офіційну відповідь компетентного органу, суд приходить до висновку, що державний акт на ім`я позивача ОСОБА_1 не може вважатися належним і допустимим доказом у цій справі, оскільки відсутні підтвердження його існування у відповідних державних реєстрах та архівних фондах.

ОСОБА_2 на праві приватної власності належить земельна ділянка розташована на території Пустомитівської міської ради, площею 0,0985 га, яка передана для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель, на підставі рішення Виконавчого комітету Пустомитівської міської Ради народних депутатів від 11.05.1995 року № 197, що підтверджується засвідченою 03.11.2001 року, приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Красовською А. В. фотокопією, зареєстрованою в реєстрі № 9485, Державного акта на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЛВ № 038981, виданого 03.02.2000 року, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1717.

Згідно Договору дарування земельної ділянки від 07.10.2004 року, зареєстрованого в реєстрі за № 6469, посвідченого приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Леон М. В., ОСОБА_5 , з однієї сторони та ОСОБА_1 з другої сторони, уклали цей договір про таке, що ОСОБА_6 подарував, а Обдаровуваний прийняв у дар земельну ділянку № НОМЕР_2 (два) площею 0.0828 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, яка розташована: АДРЕСА_4 , також вказано, що земельна ділянка, належить дарувателю ОСОБА_5 на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ЛВ №18645, виданого 26.03.1998 року Пустомитівською міською радою Львівської області, на підставі рішення виконкому Пустомитівської міської ради від 10.07.1997 року за № 224, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1302 (кадастровий номер земельної ділянки - :01:007:0044). Цільове призначення земельної ділянки - будівництво та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, що також підтверджується витягом про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів № 179524 від 07.10.2004 року.

Згідно Договору дарування земельної ділянки від 07.10.2004 року, зареєстрованого в реєстрі за № 6473, посвідченого приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Леон М. В., ОСОБА_5 , з однієї сторони та ОСОБА_1 з другої сторони, уклали цей договір про таке, що ОСОБА_6 подарував, а Обдаровуваний прийняв у дар земельну ділянку № НОМЕР_3 (один) площею 0.1001 га для ведення особистого підсобного господарства, яка розташована: місто Пустомити на території Пустомитівської міської ради Львівської області, земельна ділянка, належить дарувателю ОСОБА_5 на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ЛВ № 18645, виданого 26.03.1998 року Пустомитівською міською радою Львівської області, на підставі рішення виконкому Пустомитівської міської ради від 10.07.1997 року за № 224, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1302 (кадастровий помер земельної ділянки - :01:007:0045). Цільове призначення земельної ділянки - ведення особистого підсобного господарства, що також підтверджується витягом про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів № 179518 від 07.10.2004 року.

Двоповерховий житловий будинок з півпідвалом на 4 житлових кімнати в АДРЕСА_1 ОСОБА_1 прийнято в експлуатацію, що знаходить своє підтвердження в наданому суду акті № 255 державної комісії про прийняття закінченого будівництвом об`єкта садибного типу в експлуатацію від 11.10.2005 року, за підписом голови державної комісії Тимчишина І., членів державної комісії: Герасим Т., ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .

Рішенням виконавчого комітету Пустомитівської міської ради Пустомитівського району Львівської області № 02-03/337 від 15.12.2005 року «Про оформлення права власності на житловий будинок за адресоб: АДРЕСА_1 », за підписом міського голови Володимира Кардаша вирішено оформити на ОСОБА_1 право власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а також доручити Львівському ОДКБТІ та ЕО провести реєстрацію вказаного об?єкту та видати свідоцтво про право власності на ім?я ОСОБА_1 .

Вищевказане також підтверджується, доданою до позовної заяви копією Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 21.02.2006 року, за підписом міського голови Кардаша В., згідно якого будинок, за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності 1/1 ОСОБА_1 на підставі рішення виконкому № 02-03/337 від 15.12.2005 року.

Також згідно копії Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» № 9902332 від 21.02.2006 року, за підписом директора ОСОБА_11 та реєстратора Садівської Н. С., реєстраційний № 13920479, будинок, за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності у частці 1/1 на підставі свідоцтва про право власності від 21.02.2006 року, виданого Пустомитівською міською радою на підставі рішення виконкому від 15.12.2005 року за № 02-03/337, дата прийняття рішення про реєстрацію права власності 21.02.2006 року.

Разом з тим, відповідачем ОСОБА_2 надано суду також відповідь «Щодо надання інформації» за вих. № 02-08/434 від 07.03.2023 року на адвокатський запит ОСОБА_4 від 05.03.2023 року, за підписом міського голови Пустомитівської міської ради Львівського району Львівської області, із якого вбачається, що щодо надання документів, які були підставою для прийняття в експлуатацію та оформлення ОСОБА_1 права власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 , а також копій матеріалів технічної інвентаризації, Пустомитівська міська рада повідомила про відсутність у неї таких документів. При цьому зазначено, що документи, пов`язані з діяльністю виконавчого комітету до 2019 року включно, передані на зберігання до архіву Пустомитівської районної державної адміністрації, правонаступником якої є Львівська районна державна адміністрація. Крім того, матеріали технічної інвентаризації на будинок знаходяться у реєстраційній справі, що зберігається в Обласному комунальному підприємстві Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки». У зв`язку з цим уповноважений представник міської ради проінформував, що для отримання запитуваних документів необхідно звертатися до вищезазначених установ.

Крім того, судом досліджено відповідь Державної інспекції архітектури та містобудування України на адвокатський запит від 05.03.2023 року, зареєстрований у ДІАМ 06.03.2023 за № 2618/07-23. У відповіді зазначено, що відповідно до вимог Конституції України, Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а також Порядку ведення Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.06.2021 № 681, відомості про документи, які надають право на виконання підготовчих чи будівельних робіт та прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, підлягають обов`язковому внесенню до Реєстру будівельної діяльності. Разом з тим, за результатами перевірки вказаного реєстру за параметрами пошуку «замовник будівництва ОСОБА_1 » та «адреса об`єкта будівництва АДРЕСА_1 », інформації та документів, що давали б право на виконання будівельних робіт або засвідчували прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, а також відомостей про внесення змін, скасування чи анулювання таких документів не виявлено.

Також, як вбачається із відповіді «Про надання інформації» за вих. № 29-13-0.2-1037/2-23 від 10.03.2023 року Головного управління Держгеокадастру у Львівській області на адвокатський запит адвоката Ю. Рісної від 05.03.2023 року, щодо надання відомостей про підстави внесення до Державного земельного кадастру земельних ділянок з кадастровими номерами :01:007:0045 та :01:007:0044. У наданій відповіді зазначено, що за даними відділу № 1 управління надання адміністративних послуг відомості про вказані земельні ділянки у Державному земельному кадастрі відсутні. Окрім цього, повідомлено, що книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності та на право постійного користування земельними ділянками, а також договорів оренди землі на території колишнього Пустомитівського району були знищені під час пожежі 30.07.2011 року. Серед архівних примірників державних актів також відсутні документи щодо зазначених земельних ділянок, так само як і технічна документація із землеустрою у місцевому фонді документації із землеустрою та оцінки земель.

У той же час, щодо вказано питання адвокатом Рісною Ю. Б. отримано відповідь на адвокатський запит щодо надання копій документів, які були підставою для прийняття в експлуатацію та оформлення ОСОБА_1 права власності на будинок на АДРЕСА_1 та копії матеріалів технічної інвентаризації будинку, встановлено, що у Львівській районній військовій адміністрації відсутні дані документи у зв?язку з тим, що реєстрацію нерухомого майна, а саме будинок по АДРЕСА_1 проводило обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки».

У той же час, на виконання ухвали Пустомитівського районного суду Львівської області від 09.08.2023 року, ОКП «БТІ та ЕО» за вих. № 3435 від 24.08.2023 року, за підписом директора Мартинишин Г. Й. повідомило, що надати інвентаризаційну справу щодо об?єкта нерухомого майна, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 - не можуть, оскільки у відділі технічної та юридичної інформації БТІ інвентаризаційна справа за вищевказаною адресою не обліковується.

Таким чином, хоча позивачем і подано суду свідоцтво про право власності на спірний житловий будинок, проте відсутність у компетентних державних органах первинних документів, що були підставою для його оформлення, а також офіційна інформація про відсутність відомостей у державних реєстрах та архівних фондах, викликає сумнів у належності та допустимості наданого позивачем доказу як такого, що підтверджує виникнення у нього права приватної власності на даний об`єкт нерухомого майна у порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Суд звертає увагу позивача та його представника на те, що відповідно до ст. 76, 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а допустимими ті, що одержані у спосіб, передбачений законом. У даному випадку свідоцтво про право власності від 21.02.2006 року саме по собі не може бути визнане достатнім та беззаперечним доказом виникнення права власності позивача, оскільки воно не підтверджене належними первинними документами, відомості про які відсутні у відповідних державних реєстрах та архівних установах.

При цьому, Верховний Суд 23.10.2019 прийняв постанову у справі № 917/1307/18, якою розтлумачив сутність принципу змагальності та неможливість застосування учасником справи концепції «негативного доказу» для обґрунтування власної позиції. Так, Верховний Суд зазначив, що принцип змагальності полягає в обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження або заперечення власних вимог у спорі. Мається на увазі, що позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази, які вважає більш переконливими. В свою чергу суд, дослідивши надані сторонами докази, та з урахуванням переваги однієї позиції над іншою виносить власне рішення. При цьому, сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що їх позиція є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу втрачає сенс уся концепція принципу змагальності.

З огляду на викладене, суд критично оцінює доводи позивача щодо належності спірного будинку виключно на праві особистої приватної власності, оскільки належних і допустимих доказів, які б беззаперечно підтверджували виникнення такого права у встановленому законом порядку, позивачем не подано.

У той же час, у судовому засіданні 16.04.2025 року було допитано відповідача ОСОБА_2 , в якості свідка, яка відповідно дала показання, які заперечували доводи позивача ОСОБА_1 про те, що спірний будинок був зведений його братом ОСОБА_12 та за його особисті кошти, і що між ними існувала будь-яка домовленість щодо будівництва. ОСОБА_2 стверджувала, що будинок будувався для їхньої сім`ї, спільно з позивачем ОСОБА_1 , з яким вона почала проживати однією сім`єю з грудня 1992 року (до офіційної реєстрації шлюбу 21.10.1998 року). Відповідач познайомилася з позивачем у 1985 році, а спільно проживати вони почали з грудня 1992 року у квартирі її батьків у м. Пустомити. Зазначила, що народження сина ОСОБА_13 (31.10.2003 року) та хрестини (15.11.2003 року) святкували вже у новозбудованому будинку, що підтверджується фото. Пояснила, що позивач повідомив відповідачу, що земельні ділянки були оформлені на ім`я його брата ОСОБА_5 , оскільки сам позивач нібито вже скористався правом на безоплатну приватизацію. При цьому він запевняв, що на цій ділянці будинок будуватиметься для їхньої сім`ї. Лише 07.10.2004 року було укладено договір дарування цих ділянок позивачу від його брата. На цю дату будинок вже був повністю споруджений, хоча в договорі було зазначено, що будівництво не здійснюється, що не відповідало дійсності. Свідок заперечувала, що будинок був побудований силами та за кошти брата позивача ОСОБА_5 . За її словами, брат позивача не мав достатніх доходів для спорудження будинку, упродовж життя проживав у двокімнатній квартирі дружини, а згодом з батьками, тому не виявляв бажання дарувати брату і ділянки, і збудований на них будинок. ОСОБА_2 також детально описала спільну участь у будівництві в період з 1998 по 2018 рік, а також вказала, що з 2021 року сімейні відносини погіршились, позивач чинив дії, кваліфіковані як домашнє насильство. У січні 2023 року позивач подав заяву про припинення подачі газу, змусивши сім`ю вживати альтернативних заходів для обігріву взимку.

У судовому засіданні, 02.05.2025 року було допитано таких свідків: ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , які надали суду наступні пояснення:

свідок ОСОБА_14 , підтвердив, що є сином сторін у справі та у спірному будинку в АДРЕСА_1 , зокрема, почали постійно проживати десь з 20082009 року, коли, у зв`язку з ремонтом на другому поверсі, вся сім`я вимушена була проживати в одній кімнаті. Свідок засвідчив свою особисту участь у роботах з облаштування будинку, зокрема, те, що приблизно у 20182020 роках він допомагав матері, ОСОБА_2 , з проведенням ремонтних робіт, а саме з реставрацією підлоги, шпаклювання, фарбування, поклейкою шпалер тощо. Щодо існування будь-якої домовленості про те, що будинок мав бути призначений дядькові ОСОБА_12 , або що будівельні чи ремонтні роботи проводилися його бабусею і дядьком. Свідок зазначив, що нічого не знає та ніколи не чув про такі обставини.

Свідок ОСОБА_15 , у судовому засіданні підтвердила, що є дочкою ОСОБА_2 (відповідача у даній справі), а також факт спільного проживання з позивачем та відповідачем та їхню спільну участь у будівництві та облаштуванні житла. Свідок засвідчила, що вони стали проживати разом і перейшли до спірного будинку десь у 1999 року, хоча на той час будинок ще не був зданий в експлуатацію. Вона підтвердила, що будинок був зведений та мав підключене світло, однак на початковому етапі проживання, станом на 1999 рік і наступні роки, у ньому були відсутні базові комунікації та оздоблення, такі як газ, вода, покриття підлоги, а перший поверх був ремонту взагалі, у зв`язку з чим, тривалий час сім`я вимушена була обігрівати приміщення лише одним масляним радіатором, а усі гігієнічні процедури проводилися на кухні. ОСОБА_15 також підтвердила особисту участь у подальших ремонтних роботах, що привели будинок у належний житловий стан.

Свідок ОСОБА_16 , вказав, що є двоюрідним братом відповідача ОСОБА_2 , а також, що в 1999 року сім`я поселилась у даному будинку, перед тим вони проживали в матері ОСОБА_22 , вказав, що відповідач позичала в нього, та в своєї матері гроші на будівництво вказаного будинку приблизно у 1996 році, а віддала лише через декілька років 1998 році, а також жили вони спільно ще з 1996 року, однією сім`єю, їздили закордон, на той час будинок був непоштукатурений, другий поверх не був зроблений, вхід довший час був через гараж, ОСОБА_22 та її мати готувала їсти для майстрів. Вказав, що з братом знайомий, однак щодо того, що будинок будується для нього, за його кошти та кошти його з позивачем матері нічого ніколи не чув, ні від позивача, ні від відповідача, ні від брата і тд.

Свідок ОСОБА_17 вказав, що сторони у справі є його друзями. За його словами, подружжя познайомилося ще близько 1985 року, а з 1993 року вже проживало разом у батьків відповідача, ведучи спільний побут. Свідок зазначив, що добре знає брата позивача ОСОБА_12 . Також підтвердив, що приблизно у 19961997 роках сторони почали будівництво будинку на АДРЕСА_1 : на той час вже була зведена коробка будинку, облаштована їдальня, вставлені дерев`яні вікна, а вхід здійснювався через гараж.

Свідок ОСОБА_18 яка стала проживати неподалік подружжя з 20042005 років, підтвердила обставини поступового облаштування будинку родиною, а також факт припинення комунікацій у 2023 році, підтвердила, що, коли вона почала проживати поблизу, у 2003 році будинок був ще непоштукатурений та мав старі дерев`яні вікна, а в 2005 році вхід до нього здійснювався через гараж. ОСОБА_18 засвідчила, що подружжя з дітьми проживало у спірному будинку на Наливайка до 2023 року. Свідок також вказала, що їй відомо про факт, що у 2023 році в будинку було вимкнено газ та світло, що стало, як їй відомо, наслідком дій позивача, які суттєво погіршили умови проживання сім`ї.

Свідок ОСОБА_19 , є сусідкою батьків ОСОБА_22 (відповідача), пояснила, що знає її з народження, а позивача ОСОБА_23 десь із 1993 року, деякий час проживали у батьків ОСОБА_22 , від чого останні не були в захваті, їй також відомо щодо вказаного, що між ними та ОСОБА_23 стався якийсь конфлікт. Розказала про випадок, коли ОСОБА_24 , яка є матір`ю відповідача, варила їсти для майстрів в її хаті. ОСОБА_25 знала, дуже добре, оскільки такий допомагав свідку з певними ремонтними роботами, вказала, що такий є дуже порядною людиною, однак побудувати будинок за власний кошт не міг, тай власне, на скільки їй відомо, проживав із батьками, також бачила його у спірному будинку, однак з приводу цього висловила свою думку, що він допомагав своєму брату, відповідно його сім`ї, як кожен брат чи сестра старається допомогти своїм рідним.

Свідок ОСОБА_20 у судовому засіданні підтвердила факт спільного проживання подружжя у спірного будинку із 1999 року, вказала, що такі жили спільно, однією родиною, зазначив також що на той момент не було підведено належних комунікацій до будинку.

Свідок ОСОБА_21 , зазначила, що є однокласницею відповідача, та відповідно її подругою, вказала, що подружжя знає давно ще із 1993-1994 рр. Пояснила, що з того часу неодноразово бувала у них вдома, бачила, що вони проживають однією сім`єю та спільно виховували дітей. За її словами, будівництво спірного житлового будинку відбувалося протягом тривалого часу за безпосередньої участі відповідача, яка займалася організаційними питаннями, господарськими роботами та облаштуванням житла. Свідок також зазначила, що відповідач разом із позивачем вели спільний побут, спільно облаштовували будинок та вкладали кошти у його добудову та ремонт. Вказала, що ОСОБА_22 (відповідач) постійно працювала, тому що знала, що потрібно було будувати будинок. ОСОБА_26 знала, як і зі слів ОСОБА_22 , тай і загалом, що будинок будується для їхнього спільного проживання, про те, що будинок ОСОБА_12 ніколи не чула, їй відомо, що такий проживає разом із батьками. ОСОБА_12 знає, бачила його у спірному будинку, однак щодо доводів, що будинок споруджується за його кошти і матері, для ОСОБА_12 ніколи не чула.

З огляду на показання свідків, допитаних у судових засіданнях, суд дійшов висновку, що вони є узгодженими між собою та послідовно підтверджують доводи відповідача щодо обставин будівництва та облаштування спірного житлового будинку. Свідки підтвердили, що з кінця 1990-х років подружжя фактично проживало у будинку на АДРЕСА_1 , здійснювало його добудову та облаштування власними силами та коштами. У їхніх показаннях простежується єдина позиція про те, що будинок будувався для сім`ї позивача та відповідача, а не для брата позивача.

Натомість доводи позивача та його представника про те, що будинок споруджувався виключно за кошти та зусилля ОСОБА_5 , брата позивача, а керівництво будівництвом здійснював позивач, не знайшли підтвердження у судовому засіданні. Жоден із свідків не підтвердив факту фінансування будівництва чи ведення нагляду за будівельними роботами братом позивача. Водночас, сам ОСОБА_5 , на якого позивач посилався як на ключового учасника спорудження будинку, у судове засідання для надання показань не з`явився, що позбавило суд можливості безпосередньо перевірити ці твердження.

Таким чином, аналізуючи досліджені судом показання свідків, можна дійти висновку, що вони узгоджуються з позицією відповідача та підтверджують її доводи належними і допустимими доказами. Версія позивача про будівництво будинку братом ОСОБА_5 не отримала належного підтвердження у судовому засіданні.

Так, враховуючи вищенаведене, судом встановлено, що сторони, перебуваючи у шлюбі набули у власність житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 188, 2 кв.м.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 21.11.2018 у справі № 372/504/17, діє презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 04.03.2021 у справі № 343/1294/18, якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Водночас, відповідно до вказаної вище постанови Великої Палати Верховного Суду, презумпція спільної сумісної власності подружжя може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує».

Відповідно до п. 2, 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування, а також набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

У зв`язку з викладеним в разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Саме про таке застосування норм статей 57, 60 СК України зазначено у постановах Верховного Суду України від 19.06.2013 та 02.10.2013, від 01.07.2015 у справі № 6- 612цс15, від 16.12.2015 у справі № 6-2641цс15, постанові від 24.01.2020 у справі № 546/912/16-ц.

У постанові від 17.06.2021 у справі № 128/1511/19 Верховний Суд вказав, що визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Таким чином, беручи до уваги, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21.10.1998 року, а спірний житловий будинок у АДРЕСА_1 зведений у період шлюбу та введений в експлуатацію у 2005 році, суд доходить висновку, що він не може визнаватися особистою приватною власністю позивача. При цьому суд ураховує, що надані позивачем документи на підтвердження особистого права власності на спірне майно (зокрема державний акт на землю на його ім`я) не знайшли підтвердження у відповідних державних реєстрах і архівних фондах, тоді як досліджені судом матеріали справи свідчать, що земельні ділянки під забудову належали брату позивача ОСОБА_5 . Лише у 2004 році зазначені ділянки були передані у власність позивача за договорами дарування. За таких обставин відсутні належні та допустимі докази того, що будівництво та оформлення прав на будинок здійснювалися виключно за особисті кошти позивача, а відтак доводи про належність спірного майна до його особистої власності є необґрунтованими.

Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Відповідно до ч.1, 2 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлене домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Враховуючи презумпцію спільної сумісної власності майна подружжя, позивач не має змоги на свій розсуд розпоряджатись спірним житловим будинком, в тому числі здійснити його відчуження без згоди відповідача. У разі укладання договору щодо розпорядження житловим будинком без такої згоди, відповідач матиме право визнати відповідний договір недійсним.

Більше того, у разі коли презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя на житловий будинок не спростовано, такий будинок підлягає поділу, при цьому частки чоловіка та дружини у майні є рівними.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Право на справедливий суд та доступ до правосуддя визначено також у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 04.XI.50).

Відповідно до ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Виходячи з засад диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Окрім того, згідно положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Таким чином, оцінюючи досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовна вимога про визнання майна особистою власністю одного з подружжя, в якому позивач просить суд визнати житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 188, 2 кв.м., особистою приватною власністю - ОСОБА_1 , не відповідає вказаним вище нормам закону та не підлягає до задоволення.

У той же час, щодо заявленого стороною відповідача, клопотання про постановлення окремої ухвали щодо порушення законодавства щодо видачі технічного паспорта на житловий будинок, а також видачі державних актів про право власності на землю суд зазначає наступне:

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 262 ЦПК України, суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.

Окрема ухвала суду - це процесуальне судове рішення, якою суд реагує на виявлені під час розгляду справи порушення закону і причини та умови, що сприяли вчиненню порушення. Отже, підставою для постановлення окремої ухвали є виявлення порушення закону і встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню порушення. Відтак, окрема ухвала може бути постановлена лише у разі, якщо під час судового розгляду встановлено склад правопорушення. Якщо суд не встановив такого порушення, підстав для окремої ухвали немає.

В окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги якого порушено, і в чому саме полягає порушення (ч. 5 ст. 262 ЦПК України).

Суд звертає увагу, що статтею 262 ЦПК України не встановлено процесуального обов`язку суду постановляти окрему ухвалу. Постановлення окремої ухвали є правом суду у разі встановлення судом підстав для окремої ухвали.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року в справі № 438/610/14-ц (провадження № 14-577цс19) вказано, що суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу (ч. 1 ст. 262 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.04.2018 у справі №761/32388/13-ц (провадження № 61-3251св18) зазначено, що при вирішенні питання про постановлення окремої ухвали суд має виходити з того, що мають бути виявлені порушення закону. Вирішення питання щодо постановлення окремої ухвали є дискреційними повноваженнями суду і є його правом, а не обов`язком.

Як встановлено судом зі змісту поданого клопотання, сторона відповідача посилається на порушення вимог законодавства під час оформлення права власності на спірний житловий будинок та земельні ділянки. Наявність двох державних актів на одну й ту саму земельну ділянку та відсутність інвентаризаційної справи у БТІ вказують на можливі порушення службовими особами своїх обов`язків, що може свідчити про службову недбалість (ст. 367 КК України), внесення завідомо неправдивих відомостей до офіційних документів (ст. 366 КК України), а також використання чи виготовлення підроблених документів (ст. 358 КК України).

Отже, постановлення окремої ухвали є процесуальною дією суду, вчинення якої не залежить від наявності клопотань учасників справи. Суд постановляє окрему ухвалу лише тоді, якщо встановить порушення певним органом чи іншою особою вимог законодавства або недоліки в їхній діяльності під час вирішення спору.

Разом з тим суд звертає увагу, що наведені відповідачем у клопотанні доводи фактично зводяться до оспорювання дій органів, які здійснювали оформлення технічної документації та видачу державних актів, що не є предметом даного цивільного спору.

Крім цього, відповідач ОСОБА_2 не позбавлена права самостійно звернутись до органів досудового розслідування з відповідним зверненням з метою усунення порушень законодавства, які, на її думку, були допущені під час розгляду цивільної справи № 450/783/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою власністю одного з подружжя.

Таким чином, наведені обставини не свідчать про наявність підстав для постановлення судом окремої ухвали у межах цього цивільного провадження, у зв`язку з чим у задоволенні клопотання слід відмовити.

Керуючись ст. 41, 55 Конституції України, ст. 364 ЦК України, ст. 57, 61, 69, 70, 71 СК України, ст.ст. 12, 13, 81, 83, 89, 141, 158, 223, 280, 282, 258-260, 262, 263, 265, 268, 353-354 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою власністю одного з подружжя відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст судового рішення складено 26.09.2025 року.

СуддяІ. І. Мельничук