Справа № 712/4873/25
Провадження № 2/712/2609/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2025 року м. Черкаси

Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Пономаря В.О.,

за участі секретарів судового засідання Кеденко Я.О., Васильєвої Д.А.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:

І. Описова частина

1. Короткий виклад позиції позивача та відповідача

Позивач ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 звернувся до суду із позовною заявою до відповідачки ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів.

У позовній заяві зазначено, що рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 25.06.2024 у справі № 712/1597/24 з позивача стягнуто на користь відповідачки аліменти на утримання їхньої неповнолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення нею повноліття. На виконання зазначеного рішення державним виконавцем відкрито відповідне виконавче провадження, за яким у позивача заборгованість зі сплати аліментів відсутня.

Позивач вказує, що після ухвалення рішення суду його матеріальний і сімейний стан істотно змінився. Зокрема, під час проходження військової служби у Збройних Силах України він зазнав важкої контузії та отримав низку травм, внаслідок чого визнаний особою з інвалідністю III групи, втратив професійну працездатність та потребує постійного лікування і реабілітації. Крім того, рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 01.10.2024 у справі № 712/5778/24 з нього також стягуються аліменти на користь його матері ОСОБА_6 , яка є пенсіонеркою та хворіє на тяжке онкологічне захворювання, у розмірі 1/4 частини доходу щомісячно довічно.

На переконання позивача, сукупність цих обставин суттєве погіршення стану здоров`я, зниження працездатності, необхідність забезпечувати утримання хворої матері, а також обмеженість його доходів, які складаються переважно з грошового забезпечення військовослужбовця та додаткової винагороди, що виплачується лише на час дії воєнного стану, є підставою для зменшення розміру аліментів на утримання дочки.

У зв`язку з цим позивач просить суд зменшити розмір аліментів, визначений рішенням суду від 25.06.2024, з 1/4 частки заробітку (доходу) до 1/6 частки заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідачка ОСОБА_3 подала відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , у якому зазначила, що зі змісту доданих медичних документів вбачається, що наслідки контузії та інші розлади здоров`я у позивача наявні з липня 2022 року, у 20222024 роках він проходив лікування, встановлено 55 % втрати професійної працездатності. Після вересня 2024 року позивач на стаціонарному лікуванні не перебував. Отже, зазначений стан існував на момент розгляду справи № 712/1597/24, у якій ОСОБА_1 визнав позов і просив його задовольнити. Нових обставин, що виникли після ухвалення рішення суду не наведено.

Також відповідачка вказує, що позов про стягнення аліментів на користь матері подавався невдовзі після відкриття провадження у справі про стягнення аліментів на користь дитини, а хронічні захворювання матері позивача підтверджуються документами із 2019 року. Обов`язок повнолітніх дітей утримувати непрацездатних батьків існує за законом, незалежно від наявності судового рішення, тому саме по собі виникнення/виконання такого обов`язку не є автоматичною підставою для зменшення аліментів на дитину.

Крім того, відповідачка зазначає, що відповідно до закону розмір усіх відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 50 % доходу працівника (а у випадку стягнення аліментів на неповнолітніх дітей 70 %), тому твердження позивача про надмірне навантаження на його бюджет не відповідає дійсності. Навіть після відрахувань із грошового забезпечення позивача у його розпорядженні залишається в середньому 25 000,00 грн, що значно перевищує прожитковий мінімум.

У зв`язку з викладеним відповідачка вважає, що істотного погіршення матеріального стану позивача не відбулося, а доводи щодо необхідності зменшення аліментів є надуманими. Вона просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі

2. Рух справи в суді першої інстанції, процесуальні рішення

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 21.04.2025 відкрито провадження у справі з визначенням здійснення розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Відповідачка ОСОБА_3 02.07.2025 подала відзив на позовну заяву, у якому вона просила відмовити у задоволенні позову.

Представником позивача ОСОБА_2 21.07.2025 подано клопотання про долучення копії виписки № 15051 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного хворого) щодо ОСОБА_1 , яке ухвалою, внесеною до протоколу судового засідання від 21.07.2025, задоволено.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 21.07.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Суд 22.09.2025 перейшов до стадії ухвалення судового рішення.

3. Позиції сторін в судовому засіданні

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити. Обґрунтовуючи заявлене, позивач пояснив, що внаслідок отриманої під час військової служби травми має стійкі розлади здоров`я, визнаний особою з інвалідністю III групи, потребує щорічного лікування із витратами близько 30 000,00 грн. Додатково зазначив, що сплачує аліменти на користь матері за окремим судовим рішенням, добровільної допомоги не надавав через неприязні відносини. З дитиною, за його словами, тривалий час не спілкувався у зв`язку з проходженням служби та обмеженими можливостями. Просив зменшити розмір аліментів з 1/4 до 1/6 частки заробітку (доходу) з урахуванням мінімального гарантованого розміру.

Відповідачка ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 проти позову заперечили, вважаючи, що майновий стан позивача дозволяє сплачувати аліменти у раніше визначеному розмірі. Відповідачка повідомила, що за останні два місяці розмір фактично сплачених аліментів становив 11 500 грн, а за попередні два місяці - 9 300 грн. З огляду на потреби дитини, у тому числі запис на гімнастику, необхідність занять із логопедом, підвищену вартість одягу та інші поточні витрати, просила залишити встановлений розмір аліментів без змін. Акцентувала увагу на тому, що кошти, що надходять від позивача, витрачаються виключно на дитину. Також зазначила, що позивач бачився з дитиною орієнтовно близько року тому.

ІІ. Мотивувальна частина рішення

1.Положення законодавства, що регулюють спірні правовідносини

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України.

Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з положеннями ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Частиною 1 ст. 192 СК України передбачено, шо розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Верховний Суд України в постанові від 05.02.2014 у справі № 6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Згідно із п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Відповідно до п. 17 вказаної постанови, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України.

Вимогами ст. 13, 81 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

2.Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини, оцінка суду

Згідно з довідкою командира військової частини НОМЕР_1 позивач ОСОБА_1 є військовослужбовцем Збройних Сил України та перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 . У липні 2022 року ОСОБА_1 спричинено мінно-вибухову травму, яка призвела до ряду захворювань, що підтверджується довідкою від 05.10.2022 № 300 військово-лікарської комісії, витягом з протоколу засідання військово-лікарської комісії Збройних Сил України від 16.09.2023 № 3059.

У період з 21.07.2022 до 25.07.2022, з 21.09.2022 до 27.09.2022, з 20.12.2022 до 03.01.2023, з 19.09.2024 до 30.09.2024, з 25.06.2025 до 02.07.2025 позивач перебував на лікуванні у різних медичних закладах, про що ним надано виписки з медичних карт та інші медичні документи.

Відповідно до довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності КЗ «Черкаський обласний центр медико-соціальної експертизи ЧОР» серії 12 ААА № 066198 позивачу визначено ступінь втрати професійної працездатності, що становить 55 %. Копією посвідчення серії НОМЕР_2 підтверджується, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 3 групи.

Позивачу 30.11.2023 розроблено індивідуальну програму реабілітації особи з інвалідністю під № 3 447, відповідно до якої він постійно потребує медичної реабілітації та профілактичних заходів.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 25.06.2024 у справі № 712/1597/24 з позивача стягнуто на користь відповідачки аліменти на утримання їхньої неповнолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення нею повноліття.

Також заочним рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 01.10.2024 у справі № 712/5778/24 з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на користь його матері ОСОБА_6 у розмірі 1/4 частини доходу щомісячно, починаючи з 08.05.2024 і довічно. Зі змісту цього рішення вбачається, що ОСОБА_6 є особою з інвалідністю 2 групи, має онкологічне захворювання та ряд хронічних захворювань.

Відповідно до довідки про нараховані доходи, виданою військовою частиною НОМЕР_1 , за період з 25.02.2024 до 31.10.2024 до зарахування на картковий рахунок ОСОБА_1 нараховано 452 663,03 грн, що в середньому становить 55 501,65 грн (444 013,21 грн (до уваги не бралися нарахування за неповний місяць лютий)/8=55 501,65 грн).

У період з листопада 2024 року до січня 2025 року позивачу для зарахування на картковий рахунок нараховано 114 282,76 грн (підтверджується довідками військової частини НОМЕР_1 ), що в середньому на місяць становить 38 094,25 грн.

3.Оцінка аргументів, наведених учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову

3.1. Щодо доводів позивача про погіршення стану здоров`я як підставу для зменшення розміру аліментів

За змістом поданих сторонами матеріалів (довідки ВЛК, витяги з протоколів та ін.), наслідки мінно-вибухової травми, діагностовані у ОСОБА_1 , виникли у липні 2022 року; у 20222025 роках він проходив лікування, встановлено 55 % втрати професійної працездатності.

Водночас суд звертає уваги, що саме ці обставини існували на момент ухвалення рішення від 25.06.2024 у справі № 712/1597/24, у якій позивач визнав позов про стягнення аліментів.

Тобто позивач не довів, що після ухвалення судом рішення в ньому погіршився стан здоров`я, що суттєво вплинуло на його фінансовий стан та відповідно спроможність сплачувати аліменти у раніше у визначеному розмірі.

Крім того, позивач не подав до суду ані детальних розрахунків, ані належних первинних документів (рахунків, квитанцій, призначень із визначеною вартістю тощо), які б підтверджували фактичні щомісячні чи щорічні витрати на лікування та реабілітацію і їх співмірність із його доходами.

За усними поясненнями позивача орієнтовна сума таких витрат становить близько 30 000,00 грн на рік або 2 500,00 грн/міс. Зі змісту позовної заяви та після проведених судом математичних розрахунків (для доходу 55 501,65 грн (середній дохід у місяць) - 27 750,83 (сукупна сума, яка підлягає стягнення на аліменти) = 27 750,83 грн/міс) встановлено, що після відрахувань зі сплати аліментів у позивача в розпорядженні залишається близько 25 000,00 грн.

Отже, заявлені витрати на лікування (орієнтовно 2 500,00 грн/міс) співвідносяться з доходами позивача таким чином, що не свідчать про настільки істотне щомісячне навантаження (становлять близько 5 % від загального доходу), яке б об`єктивно унеможливлювало сплату аліментів у раніше визначеному розмірі.

Окрім цього, суд зауважує, що самі по собі гіпотетичні припущення позивача про можливе припинення додаткової винагороди у майбутньому, які виплачуються на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 168, не можуть бути покладені в основу зміни розміру аліментів, оскільки суд вирішує спір, виходячи з наявних і доведених обставин, а не з припущень.

3.2. Щодо посилання на додатковий обов`язок зі сплати аліментів на користь матері

Наявність у платника аліментів інших утриманців, а саме непрацездатної матері, є обставиною, яку суд враховує при визначенні/зміні розміру аліментів (п. 3 ч. 1 ст. 182, ст. 192 СК України). Водночас такий обов`язок виникає за законом і існує незалежно від наявності судового рішення. Сам по собі факт стягнення аліментів на користь матері після 01.10.2024 не є автоматичною підставою для зменшення аліментів на дитину. Позивач не довів, що сукупні відрахування за виконавчими документами перевищують встановлені законом межі або що після їх здійснення його реальний щомісячний дохід стає об`єктивно недостатнім для забезпечення власних базових потреб.

Навпаки, зі змісту матеріалів справи та пояснень сторін убачається, що після відрахувань у розпорядженні позивача залишається суттєва сума, яка значно перевищує прожитковий мінімум.

Суд також відзначає, що позивач не навів жодного обґрунтування, чому він наполягає на зменшенні саме аліментів на дитину, залишаючи розмір аліментів на користь матері без змін.

3.3. Висновок за результатами оцінки доводів

Оцінивши докази, суд дійшов висновку про відсутність передбачених ст. 192 СК України підстав для зменшення раніше визначеного розміру аліментів з огляду на таке.

Стан здоров`я позивача (наслідки мінно-вибухової травми, втрата професійної працездатності) існував і на момент ухвалення 25.06.2024 рішення у справі № 712/1597/24, де позивач визнав позов про стягнення аліментів, а доказів подальшого істотного погіршення здоров`я або спроможності сплачувати аліменти саме після цієї дати не надано.

Позивач не подав належних документів і розрахунків щодо регулярних витрат на лікування. Його орієнтовні витрати, згідно з усними поясненнями близько 30 000,00 грн на рік (близько 2 500,00 грн/міс), у співвідношенні з установленими доходами не свідчать про таке зниження платоспроможності, що унеможливлює сплату аліментів у частці .

Сам по собі факт стягнення аліментів на користь матері з 01.10.2024 не зумовлює зменшення аліментів на дитину. Позивачем не доведено перевищення граничних розмірів відрахувань та/або об`єктивної недостатності доходу для забезпечення своїх базових потреб. ОСОБА_1 також не обґрунтував чому просить зменшити саме аліменти на дитину залишаючи аліменти матері без змін, що в світлі цієї справи є суттєвою обставиною з огляду на конвенційне закріплення правила для судів в усіх діях щодо дітей першочергову увагу приділяти якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Виховання дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додатковий тягар догляду й часу на одного із них. Як з`ясовано в цій справі основний тягар несе мати. Позивач не заперечив, що близько року не спілкувався з дитиною і не обізнаний із реальними поточними та додатковими витратами на її забезпечення. З цього суд робить висновок, що заявлені вимоги зосереджені виключно на потребах позивача і не враховують належним чином інтерес дитини.

З огляду на наведене, суд вважає, що позивач не довів наявності правових підстав, передбачених ст. 192 СК України, для зменшення визначеної частки аліментів. Зменшення частки до 1/6 за відсутності істотних обставин призведе до необґрунтованого зниження рівня матеріального забезпечення дитини. Ураховуючи це, в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

4.Розподіл судових витрат

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем під час подання позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.

У зв`язку з наведеним, враховуючи, що суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, судові витрати у частині сплати судового збору необхідно покласти на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 49, 81, 89, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 29.09.2025.

Сторони у справі:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя В.О. Пономар