Справа № 522/8547/24
Провадження № 2/522/2495/25
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 жовтня 2025 року Приморський районний суд м. Одеси
у складі: головуючої судді - Ковтун Ю.І.,
за участі секретаря - Лахматової С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одесі цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення трьох відсотків та інфляційних збитків,
Ухвалою суду від 03 липня 2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА». Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 34).
Ухвалою суду від 18 лютого 2025 року розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Представник позивача товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» в судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином. Від представника позивача адвоката Даніліної Н.С. на адресу суду надійшло клопотання, в якому просить провести судове засідання за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили, відзив на позов не подали.
Суд, у зв`язку з неявкою відповідачів та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачами відзиву на позов, ухвалив слухати справу у відсутності відповідачів, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося.
Відповідно до ст. 268 ЦПК України датою складання повного тексту рішення є 01 жовтня 2025 року.
Суд, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані у справі докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 14.08.2008 між АКБ «Форум», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «БАНК ФОРУМ» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 0163/08/08-Nv за яким банк надав ОСОБА_1 кредит у сумі 44 000 доларів США строком до 12.08.2033 зі сплатою 13 % річних (а.с. 5 -7).
Також між АКБ «Форум» та ОСОБА_1 укладалися додаткові угоди до кредитного договору № 0163/08/08-Nv від 14.08.2008 № 1 від 20.11.2009, № 2 від 12.08.2010, № 3 від 23.08.2011 (а.с.7зв. 9).
В забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором між ОСОБА_2 та АКБ «Форум» було укладено договір поруки № 0199/08/08-Р від 14.08.2008 та додаткова угода №1 від 23.08.2011 до договору поруки № 0199/08/08-Р від 14.08.2008 (а.с. 10 11).
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21 січня 2015 року у справі № 522/12715/14-ц задоволено позов Публічного акціонерного товариства „Банк Форум в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію у ПАТ „Банк Форум Соловйової Наталії Анатоліївни до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Стягнуто з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) солідарно на користь Публічного акціонерного товариства „Банк Форум загальну суму заборгованості за договором за кредитним договором № 0163/08/08-Nv від 14.08.2008 р. у розмірі 472884,86 (чотириста сімдесят дві тисячі вісімсот вісімдесят чотири грн. 86 коп.) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь держави судові витрати у розмірі 1827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь держави судові витрати у розмірі 1827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) гривень (а.с. 11зв. 12).

На виконання вказаного рішення суду 14.04.2025 Приморським районним судом м.Одеси було видано відповідні виконавчі листи (а.с. 13, 14).

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 19 серпня 2019 року задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Веста» про заміну сторони виконавчого провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію у ПАТ «Банк Форум» Соловйової Наталії Анатоліївни до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Замінено стягувача Публічне акціонерне товариство «Банк Форум» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Веста» (, місцезнаходження: вул. Олексія Терьохіна, буд. 8А, офіс 111, м.Київ, 04080), у виконавчому провадженні № 51239788 (Боржник: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), що відкрите на підставі виконавчого листа №522/12715/14-ц, виданого Приморським районним судом м.Одеси 14 квітня 2015 року (а.с. 15 16).

Протоколом загальних зборів учасників ТОВ «ФК «ВЕСТА» за №06/08-2019 від 06.08.2019 «Про перейменування ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ВЕСТА» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестоххілс Веста», ТОВ «ФК «ВЕСТА» () змінило назву на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестоххілс Веста» () (а.с. 20).

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання, у нього в силу закону виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основними зобов`язаннями внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3 % річних від простроченої суми. У кредитора згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат та 3 % річних за період прострочення в оплаті основного боргу (п. 62, 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 918/631/19, провадження №12-42гс20).

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Унаслідок чого у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних та інфляційні нарахування від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Разом з цим, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Аналогічні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц (провадження №14-241цс19), № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13.11.2019 у справі № 922/3095/18 (провадження №12-105гс19) та від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).

Матеріали справи не містять доказів виконання відповідачами своїх зобов`язань перед позивачем щодо сплати грошових коштів на виконання рішення суду у справі №522/12715/14-ц станом на 30.04.2024 (дата розрахунку позивача), в зв`язку з чим у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

При цьому, суд враховує, що Конституція України та цивільне законодавство закріплюють обов`язок кожного неухильно додержуватися положень Конституції України та законів України, добросовісно здійснювати свої права та обов`язки і встановлює юридичну відповідальність за їх невиконання та передбачає заходи примусового виконання цивільних обов`язків, які виникають, зокрема, безпосередньо з актів законодавства, рішення суду або договору, у разі їх невиконання боржником добровільно (стаття 68 Конституції України, статті 11, 14 ЦК України, стаття 18 ЦПК України, Закон України «Про виконавче провадження»).

Так, ч.ч. 1, 2 ст. 18 ЦПК України передбачають, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Позивач здійснив розрахунок заборгованості за період з 01.05.2021 по 23.02.2022, згідно з яким виходячи із загальної суми заборгованості 472884,86 грн, 3 % річних становить 11621,30 грн, а розмір інфляційних втрат 38126,48 грн (а.с. 4).

Суд, прийшов до висновку про наявність правових підстав щодо стягнення з відповідачів 3% річних у розмірі 11621,30 грн та погоджується з наданим розрахунком заборгованості у частині стягнення 3 % річних.

Щодо стягнення з відповідачів інфляційних витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків зокрема, є договори.

Позивач посилається на кредитний договір, як на підставу виникнення у відповідачів боргового зобов`язання перед позивачем.

Як встановлено зі змісту п. 1.1 Кредитного договору, Кредитор надає Позичальнику у тимчасове користування грошові кошти в сумі 44000,00 доларів США.

Тобто, грошове зобов`язання визначене в іноземній валюті.

Натомість, прийняття судового рішення про стягнення боргу в національній валюті не змінює природу грошового зобов`язання як такого, що визначене в іноземній валюті.

Оскільки кредит надавався позичальнику в іноземній валюті - доларах США, а індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня.

Статтею 99 Конституції України передбачено, що грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України.

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України).

Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-ХІІ Про зовнішньоекономічну діяльність, Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 Про систему валютного регулювання і валютного контролю, Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті.

Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці Україні гривні.

Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня, як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

За змістом статті Закону України від 03 липня 1991 року № 1282-ХІІ Про індексацію грошових доходів населення індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.

Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Разом із тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.

Таких висновків у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд України у постанові від 01 березня 2017 року у справі № 6-284цс17. Також, аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 296/1021 7/15-ц (провадження № 14-7274с 19), і підстав для відхилення від цих висновків у цій справі судом не встановлено.

Тому, враховуючи вищевикладене, суд не вбачає правових підстав для стягнення з відповідачів заборгованості за інфляційними втратами у розмірі 38126,48 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 статті 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно ч. ч. 2, 3, 4 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У позовній заяві представник ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» просить стягнути з відповідачів витрати на правову допомогу у розмірі 9000,00 грн.

На підтвердження витрат на правничу допомогу представником ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» надано:

- заявку на надання юридичної допомоги № 11 від 09.05.2024, відповідно до якої сторони за Договором № 02/01/2023 про надання правової допомоги від 02 січня 2023 року АО «ЛІГАЛ АССІСТАНС» та ТОВ «ФК «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» погодили надання правових (юридичних) послуг Адвокатським об`єднанням Товариству по супроводу примусового стягнення з ОСОБА_3 на загальну суму 9000,00 грн.

- акт приймання-передачі наданих послуг від 14.05.2024 між АО «ЛІГАЛ АССІСТАНС» та ТОВ «ФК «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА», відповідно до якого вартість наданих послуг становить 9000,00 грн.

З урахуванням критеріїв співмірності складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, виходячи з конкретних обставин даної справи, беручи до уваги, що дана справа не є унікальною та не потребувала значного часу для вивчення та підготовки позовної заяви, суд вважає, що зазначені представником ТОВ «ФК «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» витрати на правничу допомогу в розмірі 9000,00 грн є завищеними та не достатньо обґрунтованими, а тому суд дійшов висновку про зменшення розміру зазначених витрат та стягнення у відповідності до ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 6000,00 грн, а саме по 3000,00 грн з кожного, що буде відповідати принципу справедливості та розумності.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з врахуванням часткового задоволення позовних вимог, з кожного з відповідачів підлягають стягненню на користь позивача понесені останнім судові витрати у виді судового збору в розмірі 353,68 грн.

Керуючись ст.ст. 10-13, 81, 89, 141, 258, 259, 263 - 265, 268, 273, 280-282 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення трьох відсотків та інфляційних збитків, задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» (, адреса: 03035, м. Київ, вул. Сурикова, 3, корп. 8Б, офіс 103) 3% річних у розмірі 11621,30 (одинадцять тисяч шістсот двадцять одна грн 30 коп. ) гривень.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» (, адреса: 03035, м. Київ, вул. Сурикова, 3, корп. 8Б, офіс 103) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 (три тисячі) гривень та витрати по сплаті судового збору у розмірі 353,68 (триста п`ятдесят три грн 68 коп.) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» (, адреса: 03035, м. Київ, вул. Сурикова, 3, корп. 8Б, офіс 103) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 (три тисячі) гривень та витрати по сплаті судового збору у розмірі 353,68 (триста п`ятдесят три грн 68 коп.) гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Юлія КОВТУН