Справа № 703/4912/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2025 року м. Сміла

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Криви Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Холодняк Л.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла Черкаської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом за позовом Комунального підприємства «СМІЛАКОМУНТЕПЛОЕНЕРГО» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

встановив:

КП «Смілакомунтеплоенерго» звернулося до суду з вищевказаною позовною заявою, в якій просить стягнути з ОСОБА_1 на його користь борг з оплати послуги постачання теплової енергії у розмірі 7934 грн.57 коп., інфляційні втрати у сумі 462 грн.19 коп., три проценти річних у сумі 256 грн.56 коп. пеню в сумі 139 грн. 21 коп., та судові витрати пов`язані з розглядом справи.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем з 01 лютого 2018 року КП «Смілакомунтеплоенерго», яке є надавачем послуг в сфері теплопостачання згідно рішення виконавчого комітету Смілянської міської ради від 23 лютого 2018 року № 70 «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг».

У період з листопада 2022 року по березень 2024 року включно позивачем поставлялась теплова енергія до багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 для опалення його житлових та нежитлових приміщень.

Відповідно до відомостей з реєстру речових прав на нерухоме майно, 1/2 частина нежитлового приміщення (перукарня « ІНФОРМАЦІЯ_1 »), площею 29,3 кв.м., розміщене на першому поверсі багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1 перебуває у власності ОСОБА_1 (спільна часткова) з 17.05.2013. Оскільки нежитлове приміщення відповідачки розташоване в багатоквартирному будинку АДРЕСА_1 , отже ОСОБА_1 являється співвласником багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 .

29.10.2021 позивач на офіційному веб-сайті Смілянської міської ради опублікував договір про надання послуги з постачання теплової енергії, який відповідає типовому індивідуальному договору про надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженому постановою КМУ від 21.08.2019.

Зазначений договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови надання послуги з постачання теплової енергії для потреб опалення або на індивідуальний тепловий пункт для потреб опалення та приготування гарячої води індивідуальному споживачу.

Відповідач свого обов`язку по оплаті наданих послуг з теплопостачання належним чином не виконувала, в зв`язку з чим у відповідача перед позивачем утворилася заборгованість борг з оплати послуги постачання теплової енергії в розмірі 7934 грн. 57 коп.

Дії споживача по невиконанню свого обов`язку з оплати житлово-комунальних послуг порушують права надавача послуг щодо отримання плати за надані послуги, порушує фінансовий стан підприємства та спричиняє збитки.

В зв`язку з невиконання відповідачем своїх зобов`язань по сплаті житлово-комунальної послуги, позивач нарахував інфляційні втрати у сумі 462 грн. 19 коп., три проценти річних у сумі 256 грн.56 коп., пеню в сумі 139 грн. 21 коп., та звернувся до суду з даним позовом.

Заочним рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 20 січня 2025 року позовні вимоги Комунального підприємства «СМІЛАКОМУНТЕПЛОЕНЕРГО» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено повністю та стягнуто з ОСОБА_1 , на користь Комунального підприємства «СМІЛАКОМУНТЕПЛОЕНЕРГО» заборгованість за послугу з постачання теплової енергії в сумі 4819,22 грн., втрати від інфляції у розмірі 462,19 грн., 3 % річних у розмірі 256,56 грн., пеня в сумі 246,35 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн., а всього 8206 (вісім тисяч двісті шість) гривень 72 коп.

05 червня 2025 року від представника відповідача надійшла заява про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 26 червня 2025 року скасовано заочне рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 20 січня 2025 року, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

02 червня 2025 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, узагальнені доводи в якому зводяться до наступного.

Так, представник відповідача зазначила, що заперечує стосовно заявленої позивачем суми заборгованості до стягнення, оскільки станом заборгованість за надані перед КП «СМІЛАКОМУНТЕПЛОЕНЕРГО» у неї відсутня, що підтверджується актом звірки взаємних розрахунків між позивачем та відповідачем станом на 03.07.2025 та 23.05.2025

Відповідачем була повністю погашена нарахована сума за надані послуги позивачем, що підтверджується квитанціями про оплату від 20.01.2025 на суму 1000 грн., від 03.03.2025 на суму 1000 грн., від 14.04.2025 на суму 1000 грн., від 05.06.2025 на суму 3000 грн. та від 02.07.2025 на суму 2500 грн.

Таким чином загальна сума сплачених відповідачем платежів з 20.01.2025 по 03.07.2025 на користь позивача становить 8500 грн., що є значно більшою ніж заявлені позовні вимоги.

14 липня 2025 року на адресу Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від представника позивача надійшла відповідь на відзив та заява про зменшення позовних вимог, відповідно до яких зазначив, що на момент звернення до суду з даною позовною заявою, за ОСОБА_1 обліковувалась заборгованість за надані позивачем послуги у розмірі 7934,57 грн.

Лише 16.10.2024 на рахунок позивача від ОСОБА_1 надійшла перша оплата за надані послуги в розмірі 3000 грн., що стало підставою для подачі комунальним підприємством заяви про зменшення позовних вимог в частині основного боргу (від 05.11.2024 року за вих. №2496).

В подальшому, 18.11.2024 та 25.12.2024 відповідачка додатково здійснила дві часткові оплати коштів, в результаті чого 20.01.2025 сторона позивача звернулася до суду з заявою про зменшення позовних вимог. Таким чином, на момент винесення Смілянським міськрайонним судом заочного рішення від 20.01.2025, за ОСОБА_1 значилась заборгованість за надані послуги у розмірі 4819,22 грн., яку суд і вирішив стягнути з відповідача.

Зазначає, що дійсно після винесення заочного рішення ОСОБА_1 проводила оплату коштів на рахунки позивача, які зараховувалися в оплату заборгованості в розмірі 4819,22 грн., що була наявна на момент винесення заочного рішення.

Так, з 20.01.2025 по момент винесення судом ухвали від 26.06.2025 року про скасування заочного рішення у справі №703/4912/24, ОСОБА_1 здійснила оплати на суму 6000,00 грн. (20.01.2025 1000,00 грн., 03.03.2025 1000,00 грн., 14.04.2025 1000,00 грн., 05.06.2025 3000,00 грн.).

З викладеного видно, що заборгованість, яка обліковувалась за споживачем ОСОБА_1 на момент винесення Смілянським міськрайонним судом заочного рішення від 20.01.2025 у розмірі 4819,22 грн. була погашена відповідачкою лише 05.06.2025 (6000 - 4819,22 = 1180,78 грн. залишок).

Залишок коштів після оплати, проведеної 05.06.2025, в розмірі 1180,78 грн. КП «Смілакомунтеплоенерго», так само як і оплати проведені відповідачкою 02.07.2025 на суму 2500,00 грн. було зараховано підприємством на погашення заборгованості споживача ОСОБА_1 , що виникла з січня 2025 року по червень 2025 року в розмірі 3005,32 грн (2836,84 грн. за постачання теплової енергії та 168,48 грн. за абонентське обслуговування). - 1180,78 грн. + 2500,00 грн. = 3680,78 грн. сплачено ОСОБА_1 з 05.06.2025 по 02.07.2025 року; - 3680,78 грн. - 3005,32 грн. заборгованості споживача ОСОБА_1 , що виникла з січня 2025 року по червень 2025 року = 675,46 грн. (переплата). З викладеного вбачається, що станом на сьогоднішній день, у споживача ОСОБА_1 дійсно відсутній борг за надані КП «Смілакомунтеплоенерго» послуги з постачання теплової енергії, та мається переплата в розмірі 675,46 грн., яку згідно п.36 Договору, КП «Смілакомунтеплоенерго» зараховано в рахунок майбутніх платежів споживача, починаючи з найближчих періодів від дати здійснення платежу.

Таким чином, посилання відповідачки на факт погашення нею суми основного боргу, заявленої до стягнення КП «Смілакомунтеплоенерго» в розмірі 4819,22 грн. не нівелює її законодавчо визначеного обов`язку щодо відшкодування інфляційних втрат позивача за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, трьох процентів річних та пені.

В даному випадку, оскільки ОСОБА_1 не належним чином виконувала свої зобов`язання по оплаті за надані КП «Смілакомунтеплоенерго» послуги, тому з відповідачки підлягало до стягнення, окрім основної суми заборгованості, ще й три відсотки річних, інфляційні нарахування за час прострочення основного зобов`язання та пеня, розрахунок яких мається в матеріалах справи.

Тому представник позивача просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь комунального підприємства «Смілакомунтеплоенерго» 462,19 грн. інфляційних нарахувань, 256,56 грн. три відсотки річних, 246,35 грн. пені та судовий збір по справі.

29 липня 2025 року від представника відповідача надійшли додаткові пояснення до відзиву, відповідно до яких вважає, що розрахунок заборгованості, який подавався позивачем разом з позовною заявою і який взятий ним за основу для розрахунку штрафних санкцій має неточності, а саме: загальна площа приміщення на яку позивач нараховував оплату за місця загального користування зазначена більша ніж є насправді Так відповідно до Свідоцтва про право на спадщину загальна площа нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 має загальну площу 29,3 кв.м. з яких відповідачу ОСОБА_1 належить 1/2% (одна друга) вказаного приміщення тобто 14,65 кв. м. Іншим співвласником вказаного приміщення є ОСОБА_2 . В розрахунку Позивача використовується площа понад 30 кв. м.

Таким чином, сума заборгованості взята позивачем для нарахування інфляційних та штрафних санкцій не відповідає дійсності, а розрахунок є неточним. Також з цих підстав, відповідач також вважає, що позивачем заявлено позовні вимоги до неналежного відповідача, оскільки вона не являється єдиним власником вказаного приміщення.

Окрім цього, в загальному розрахунку заборгованості за листопад 2022 року зазначено інакшу суму ніж в Акті звірки по постову рахунку. Так в Акті звірки визначено сума нарахування за листопад 2022 року 884, 02 грн., а в розрахунку суми заборгованості 775 грн. Також позивачем не надано документів для розрахунку оплати за місця загального користування. Позивачем застосовано коефіцієнт для визначення розміру оплати, як для не за ізольованих труб.

А тому, у зв`язку з відсутністю достатніх доказів, щодо наявності заборгованість

відповідача перед позивачем, відсутність точного розрахунку штрафних санкцій, наявністю неточностей в розрахунках позивача, подання позовної заяви до неналежного відповідача в задоволенні позовних вимог, викладених у позовній заяві слід відмовити в повному обсязі.

Представник позивача ТОВ «Смілакомунтеплоенерго» у судове засідання не з`явилась, звернулася до суду з заявою, в якій просить розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, на їх задоволенні наполягає, проти винесення заочного рішення не заперечує.

Представник відповідача у судове засідання не з`явилась, надавши суду заяву про розгляд справи без відповідача та її представника. Також зазначила, що позовні вимоги не визнають, просила відмовити в задоволені позову.

Враховуючи, що розгляд справи відбувався за відсутності учасників судового процесу, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України.

Суд, врахувавши позицію сторін, які викладені в їх заявах про розгляд справи без їх участі, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч.1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно ч.1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч.1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Судом встановлено, що між сторонами виникли спірні правовідносини з приводу виконання зобов`язань.

Згідно із ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Рішенням виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області № 70 від 23 лютого 2018 року КП «Смілакомунтеплоенерго» було визнано виконавцем житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та послуг з постачання теплової енергії для об`єктів усіх форм власності з 01 лютого 2018 року.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна № 353886237 від 10 листопада 2023 року, відповідач ОСОБА_1 є власником 1/2 нежитлового приміщення, перукарня за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, відповідач ОСОБА_1 є споживачем комунальних послуг, які надаються до перукарні «Аліса» в будинку АДРЕСА_1 .

Судом оглянуто акти зняття показників засобів комерційного обліку теплової енергії, якими було зафіксовано щомісячні показники лічильника на будинок та які були складені за участю представників балансоутримувача будинку.

Рішенням виконавчого комітету Смілянської міської ради № 463 від 20 жовтня 2017 року позивачу було встановлено тарифи для населення на послуги з централізованого опалення для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії у розмірі 1975,04 грн/Гкал (з ПДВ).

Рішенням виконавчого комітету Смілянської міської ради № 70 від 23 лютого 2018 року; № 392 від 30 вересня 2022 року, № 365 від 28 вересня 2023 року було встановлено тарифи на послуги з централізованого опалення для категорії споживачів «Населення».

Згідно наданого суду розрахунку позивач нарахував ОСОБА_1 борг за теплову енергію у розмірі 7934,57 грн., інфляційні втрати у сумі 462 грн. 19 коп., три проценти річних у сумі 256 грн.56 коп., пеню в сумі 139 грн. 21 коп.

У подальшому, з урахуванням заяв про зменшення позовних вимог, позивач просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за теплову енергію в розмірі 4819,22 грн., інфляційні втрати у сумі 462,19 грн., три відсотки річних в сумі 256,56 грн., пеню в сумі 246,35 грн. та судові витрати по сплаті судового збору.

Відповідно до фіскальних чеків та Акту звірки взаємних розрахунків за період: 01.11.2022 - 23.05.2025 між КП «СМІЛАКОМУНТЕПЛОЕНЕРГО» і ОСОБА_1 , відповідачем погашено суму основного боргу, заявленої до стягнення КП «Смілакомунтеплоенерго» в розмірі 4819,22 грн.

Згідно Акту звірки взаємних розрахунків за період: 01.01.2022-14.07.2025 між КП «Смілакомунтеплоенерго» і ОСОБА_1 за період з листопад 2022 року по липень 2025 року та Оборотно-сальдової відомості по рахунку 361 за липень 2024 року по липень 2025 року, станом на 14.07.2025 заборгованість на користь ОСОБА_1 675,46 грн.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (далі в рішенні суду чинним на момент виникнення спірних правовідносин).

Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд.

До житлово-комунальних послуг законодавство відносить комунальні послуги: централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газопостачання та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо.

За загальними правилами, визначеними вказаним законом, виконавець послуг надає відповідний вид житлово-комунальних послуг споживачу, який їх споживає та має зворотній обов`язок щодо їх сплати за встановленими тарифами та у встановлені договором строки і порядку.

Обов`язок споживача житлово-комунальних послуг ґрунтується не тільки на договорі, але й на законі, відсутність письмових договірних відносин не є підставою для звільнення із оплати житловою-комунальних послуг.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином та в повному обсязі, відповідно до умов договору, вимог ЦК та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно із приписами ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Тобто, обов`язок споживача житлово-комунальних послуг ґрунтується не тільки на договорі, але й на законі, відсутність письмових договірних відносин не є підставою для звільнення від оплати житлово-комунальних послуг.

Споживач зобов`язаний оплатити надані житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними.

Відповідно до вимог ст. ст. 66-68 ЖК України наймач (власник) зобов`язаний своєчасно щомісяця вносити оплату за надані йому комунальні послуги, до числа яких входять послуги з теплопостачання.

Як зазначив Верховний Суд в постанові від 13 листопада 2019 року у справі №686/14833/15 відсутність між сторонами договору не може слугувати підставою для звільнення споживача від оплати отриманих послуг.

Судом встановлено, що КП «Смілакомунтеплоенерго» є виконавцем послуг з централізованого теплопостачання на території м. Сміла, яким фактично надані вказані послуги до нежитлового приміщення відповідача за адресою: АДРЕСА_1 , а тому воно правомірно розраховує на їх оплату споживачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу.

Згідно ч.3 ст.549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання ним грошового зобов`язання за кожен день простроченого виконання.

Позивачем на підставі наведених норм Закону було нараховано пеню з листопада 2022 року по липень 2024 року.

Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник у разі прострочення виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до положень викладених у п.10 ч.3ст.20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" відповідальність боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України.

Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Суд погоджується з розрахунками сум пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат, зробленими позивачем та долученими до позовної заяви.

При цьому, доводи сторони відповідача про те, що відповідач не є єдиною власницею приміщення, суд відхиляє, оскільки саме відповідачем було здійснено погашення боргу за основним зобов`язанням, відтак відповідач визнала, що за нею рахувався борг, тим самим вчинивши конклюдентні дії.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За приписами ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції (995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відтак, оскільки відповідач не належним чином виконувала свої зобов`язання по оплаті за надані КП «Смілакомунтеплоенерго» послуги, тому з неї підлягають до стягнення нараховані позивачем три відсотки річних, інфляційні нарахування за час прострочення основного зобов`язання та пеня.

Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений судовий збір.

Керуючись ст. 4, 9, 7, 12, 13, 76-78, 141, 164, 223, 247, 258-259, 263-265, 279, 280, 282, 284, 288-289, 354 ЦПК України, -

ухвалив:

Позовні вимоги Комунального підприємства «СМІЛАКОМУНТЕПЛОЕНЕРГО» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 на користь Комунального підприємства «СМІЛАКОМУНТЕПЛОЕНЕРГО» втрати від інфляції у розмірі 462,19 грн, 3 % річних у розмірі 256,56 грн., пеня в сумі 246,35 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн., а всього 3387 (три тисячі триста вісімдесят сім) гривень 50 коп.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 30 вересня 2025 року.

Головуючий: Ю. В. Крива