Справа № 156/193/24
Провадження № 2/165/92/25
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2025 року м. Нововолинськ

Нововолинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого судді Василюка А.В.,

за участю секретаря Навроцької М.Р.,

представника позивача Білецької І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в місті Нововолинську в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів

встановив:

15 лютого 2024 року адвокат Білецька І.М. звернулася до суду в інтересах ОСОБА_1 , з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 21 лютого 2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 домовилися в майбутньому укласти договір купівлі-продажу житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Сторони узгодили всі суттєві умови, а саме вартість майна, суму авансу, термін укладення договору купівлі-продажу. На підтвердження своїх намірів, в рахунок придбання житлового будинку, позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 900 доларів США. На підтвердження отримання коштів ОСОБА_2 власноручно написала розписку. Однак, в порушення умов договору, в обумовлений строк - влітку 2018 року, відповідач не виконала своїх зобов`язань щодо оформлення правовстановлюючих документів на житло та не здійснила жодних дій, необхідних для укладення обумовленого договору, як і не повернула отриманий аванс. Позивач ОСОБА_1 неодноразово звертався до відповідача ОСОБА_2 з проханням укласти договір купівлі-продажу, однак усі зустрічі сторін закінчувалися лише обіцянками зі сторони ОСОБА_2 . 16 січня 2021 року ОСОБА_1 надіслав ОСОБА_2 лист з проханням повернути кошти в сумі 900 доларів США. При розмові відповідач заявила, що виплачена позивачем сума є завдатком, який поверненню не підлягає. Повторно надіславши лист-вимогу 09 лютого 2021 року, позивач просив ОСОБА_2 повернути кошти в розмірі 900 доларів США. Не отримавши від відповідача грошових коштів, він прийшов до висновку, що відповідач в односторонньому порядку порушила умови договору. З огляду на вищевикладене просить суд стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 900 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 34 356,06 грн. та судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 підтримала позов та просила задоволити позовні вимоги її довірителя з підстав викладених у позовній заяві, а також у відповіді на відзив (а.с.44-46). Зазначила, що попередній договір щодо нерухомого майна у письмовій формі не укладався. Відповідач запевнила позивача, що оформить спадкові права на нерухоме майно (будинок і земельну ділянку), тоді й відбудеться підписання обумовленого договору. Однак після передачі коштів позивачем, ОСОБА_2 відмовлялася укладати такий договір, вказувала, що немає часу, захворів її чоловік, необхідно узгодити документи з БТІ, селищною радою, та вказуючи на ішні надумані причини. Жодних доказів на підтвердження прав власності на нерухоме майно відповідач не надавала, показувала лише будинкову книгу, пізніше запевняла, що має повний пакет документів. Просить взяти до уваги, що у долученому відзиві ОСОБА_2 підтвердила, що строк позовної давності позивачем не був пропущений, а строк дії взятих нею зобов`язань не сплинув.

У судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомена належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про надіслання поштового відправлення (а.с.135-136). У поданому відзиві зазначила, що вимоги позивача є надуманими, безпідставними та такими, що не базуються на фактичних обставинах справи та нормах закону. 21 лютого 2018 року між нею та позивачем дійсно був укладений попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна. Проте основний договір у визначений строк не був укладений, з причин відсутності бажання на його укладення саме у покупця. У 2018 році ОСОБА_1 виїхав за межі країни, де перебуває по даний час, шо унеможливлює укладення обумовленого договору купівлі-продажу. Крім того, жодних повідомлень від ОСОБА_1 вона не отримувала. З претензією від 29 січня 2024 року вперше ознайомилася, отримавши позовну заяву та долучені до неї матеріали. Зауважила, що житловий будинок в с. Переславичі, Володимирський район, Волинська область, належний їй та як доказ долучила витяг з Державного земельного кадастру.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 показала, що будучи матір`ю позивача, вона була присутньою при передачі ним коштів у розмірі 900 доларів США відповідачу ОСОБА_2 її сином-позивачем. Загальна сума узгоджена між ним та відповідачем за купівлю майна була узгоджена сторонами у розмірі 1300 доларів США. Яворська просила спочатку дати їй 400 доларів США, авансу щоб вона могла оформити на себе документи. В подальшому вона попросила у сина ще 500 доларів США авансу, оскільки у неї захворів чоловік. Однак після отримання коштів у розмірі 900 доларів США ОСОБА_2 не вчиняла жодних дій для оформлення договору купівлі-продажу, посилаючись на те, що вона немає часу. Згодом сторони зустрілися в сел. Іваничах, де були присутні також юристи. ОСОБА_2 передала сину будинкову книгу та просила сплатити решту коштів (400 доларів США), які просила передати жінці, що приїде з м. Луцька. Однак ОСОБА_1 відмовився передавати гроші невідомій особі, тоді відповідач вимагала повернення будинкової книжки, що було зроблено її сином. Згодом ОСОБА_2 зателефонувала ОСОБА_5 та повідомила, що будинок вона не продає, а гроші не поверне. Те саме вона повідомила в подальшому і їй особисто.

Заслухавши пояснення представника позивача, покази свідка та дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, суд приходить до наступного висновку.

Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У судовому засіданні встановлено, що 21 лютого 2018 року відповідач ОСОБА_2 та позивач ОСОБА_1 домовилися укласти у майбутньому договір купівлі-продажу житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . У поданому відзиві відповідач підтвердила зазначені вище обставини.

У розписці від 21 лютого 2018 року, відповідач ОСОБА_2 вказала, що вона продає (в майбутньому) житловий будинок ОСОБА_1 за кошти в розмірі 1300 доларів США, з яких 500 доларів США отримує 21 лютого 2018 року, а решту ОСОБА_1 зобов`язується їй сплатити в межах року (влітку 2018 року). 400 доларів США вона отримала 23 жовтня 2018 року, залишилися невиплаченими 400 доларів США (а.с.5, 126).

Написання розписки та отримання коштів від ОСОБА_1 у загальному розмірі 900 доларів США, відповідач не спростовує, лише зазначає, що договір не був укладений з причин відсутності позивача та відсутності його волевиявлення на його підписання.

Однак такі заперечення відповідача спростовуються тим, що 16 лютого 2021 року позивач ОСОБА_1 направив відповідачу ОСОБА_2 лист з проханням повернути аванс в розмірі 900 доларів США, до 31 березня 2021 року, оскільки предмет договору не перебуває у власності відповідача (а.с.7).

Також позивач надав письмове підтвердження про надіслання вказаного листа відповідачу 16 лютого 2021 року (а.с.8).

Повторно, 09 лютого 2024 року ОСОБА_1 надіслав відповідачу претезію, у якій вказав про невиконання нею грошового зобов`язання щодо повернення авансу за попереднім договором. У своєму листі ОСОБА_1 наголосив на відсутність у ОСОБА_2 правовстановлюючих документів на нерухоме майно (а.с.9).

Згідно з описом вкладення Укрпошти та копії накладної №112, претензія Яворській Р.Т. була надіслана поштою (а.с.10-11).

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно частин першої і третьої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно частини п`ятої статті 626 ЦК України договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Згідно частини першої статті 627 ЦК України відповідно до статті б цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно частини першої статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно частини першої статті 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Згідно частини п`ятої статті 656 ЦК України особливості договору купівлі-продажу окремих видів майна можуть встановлюватися законом.

Згідно частини першої статті 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі- продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Згідно частини першої статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Згідно частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно частини першої статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно абзацу першого частини першої статті 532 ЦК України місце виконання зобов`язання встановлюється у договорі.

Згідно частини першої статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Позивач на обґрунтування позовних вимог та його представник значають, що ОСОБА_2 тривалий час не вчиняла жодних дій, необхідних для оформлення договору купівлі-продажу нерухомого майна, не оформила права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , фактично, вона відмовилася від укладення основного договору в односторонньому порядку.

Викладене підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 15 лютого 2024 року, що долучена позивачем на обгрунтування позову (а.с.6)

До відзиву ОСОБА_2 надала копію витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, однак вказаний витяг не є належним доказом на підтвердження її права власності на майно, оскільки в Державному земельному кадастрі відсутня інформація про зареєстроване право на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.33).

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Отже, ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання.

Аванс не має забезпечувальної функції, якщо основний договір не укладено з ініціативи будь-якої зі сторін, то аванс повертається його власникові.

З огляду на викладене, встановивши, що у передбачений строк сторони не уклали договору купівлі-продажу нерухомого майна, суд дійшов висновку про те, що грошові кошти, передані ОСОБА_2 є авансом та підлягають поверненню власникові.

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 25вересня 2013 року усправі №6-82цс13та від 13лютого 2016 року у справі №6-176цс12та Верховного Суду від 30 січня 2019 року №461/5297/16-ц та від 04.08.2021 року в справі № 640/17086/18.

Враховуючи вищевикладене, до позивача перейшло право вимоги про стягнення грошових коштів з відповідача і за таких обставин, суд приходить до висновку, що вимога позивача щодо стягнення з відповідача ОСОБА_2 34356,06 грн. авансу, що еквівалентно 900 доларів США за офіційним курсом гривні щодо іноземних валют станом на 15.02.2024, є доведеною та такою, що підлягає задоволенню.

При цьому суд не враховує заперечення відповідача щодо порушення позивачем при подачі позову строків позовної давності (загального строку позовної давності), оскільки відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257,258,362,559,681,728,786,1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено з 12 березня 2020 р. на всій території України карантин.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 р. № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» скасовано з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Воєнний стан неодноразово було продовжено і триває надалі.

Пунктом 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року№ 64/2022, який затверджений Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень статті 265 ЦПК України, суд під час ухвалення судового рішення вирішує питання про судові витрати склад та розмір яких входить до предмета доказування в справі.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається у разі задоволення позову - на відповідача.

Оскільки позов задоволює, тому з відповідача на користь позивача суд стягує судовий збір у розмірі 1211,20 грн., що сплачений до суду та підтверджується документально (а.с.1).

Керуючись ст.10, ст.11, ст.60, ст.88, ст.212, ст.213, ст.214, ст.215, ст.218, ст.224, ст.225, ст.226 ЦПК України, на підставі ст.23, ст.216, ст.220, ст.570, ст.635, ст.657, ст.658, ст.1212 ЦК України, суд

ухвалив:

Позов задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 ) в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 ) 34356 (тридцять чотири тисячі триста п`ятдесят шість) грн. 06 коп. виплачених коштів у вигляді авансу.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 ) в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 ) 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп. судового збору.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 01 жовтня 2025 року.

Головуючий суддя підпис А.В. Василюк