Справа №:755/4577/25
Провадження №: 2-ві/755/35/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" вересня 2025 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі головуючого судді - Коваленко І.В., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про відвід судді Гончарука В.П., подану в межах розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини,

в с т а н о в и в :

В провадженні судді Дніпровського районного суду м. Києва Гончарука В.П. перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини.

До відкриття провадження по справі від позивача ОСОБА_1 28.08.2025 р. через систему "Електронний суд" подано заяву про відвід головуючому - судді Гончаруку В.П.

У поданій заяві позивач, як на підстави відводу, посилається на наявність у нього сумнівів в неупередженості судді Гончарука В.П. та в об`єктивному розгляді вказаної справи. Вказує, що під головуванням судді Гончарука В.П. 5 травня 2025 р. постановлена ухвала, якою позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини визнана такою, що не подана та повернута позивачу. Ухвалою Київського апеляційного суду від 25 серпня 2025 р. ухвалу Дніпровського районного суду м.Києва від 5.05.2025 р. було скасовано та справу було скеровано до Дніпровського районного суду м.Києва для продовження розгляду. На думку, заявника, дана обставина може свідчити про те, що суддя Гончарук В.П. є упередженим в розгляді даної справи, допустив порушення норм процесуального законодавства та може бути необ`єктивним при розгляді даної справи.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 19 вересня 2025 року заявлений позивачем ОСОБА_1 відвід головуючому судді Гончаруку В.П. визнано необґрунтованим, передано заяву про відвід головуючого у справі для її вирішення у порядку, встановленому ч. 1 ст. 33 ЦПК України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподіл судової справи між суддями від 25.09.2025 р. вирішення питання про відвід судді передано судді Коваленко І.В.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За змістом положень ч. 13 ст.7 Цивільного процесуального кодексу України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч.8 ст. 40 Цивільного процесуального кодексу України суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід судді може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове за сідання, в якому вирішується питання про відвід судді, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід судді.

Суд не вбачає необхідності повідомляти учасників справи про судове засідання, а тому відповідно до вимог ч.8 ст.40 Цивільного процесуального кодексу України розгляд даної заяви проводиться без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали цивільної справи, вивчивши доводи та обґрунтування заявленого відводу, суд дійшов наступного висновку.

Згідно ч.1 ст.34 Цивільного процесуального кодексу України, цивільні справи у судах першої інстанції розглядаються одноособово суддею, який є головуючим і діє від імені суду, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Статтею 36 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді. Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу. До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя. Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Фактично всі посилання заявника, які викликають у нього сумнів в неупередженості або об`єктивності судді Гончарука В.П., зводяться до допущених, на його думку, порушеннях суддею норм цивільного процесуального законодавства під час вивчення матеріалів позовної заяви, за наслідками якого було постановлено ухвалу про визнання позовної заяви такою, що не подана та повернення її позивачу, однак незгода сторони з процесуальними рішеннями судді не є підставою для відводу судді, що прямо визначено частиною 4 ст.36 ЦПК України.

В той же час, належних доказів і переконливих аргументів, які б підтверджували наявність обставин, визначених у п.5 ч. 1 ст.36 ЦПК України, які б унеможливлювали участь судді Гончарука В.П. у розгляді даної справи, заявником не наведено.

Обов`язок доказування та подання доказів, відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, покладається на сторони.

При цьому, згідно вимог ст. 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, суд вирішує під час ухвалення рішення (ст.265 ЦПК України).

Що ж стосується доводів заяви про упередженість головуючого в результатах розгляду справи, слід зазначити, що за вимогами ч. 3 та ч. 4 ст. 39 ЦПК України відвід повинен бути вмотивованим, а заявник зобов`язаний надати докази упередженості судді у випадку наявності обставин, що викликають сумніви в неупередженості або об`єктивності судді.

Стаття 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини гарантує кожному право на справедливий суд. Відповідно до п.1 зазначеної статті кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У § 81 рішення у справі «Салов проти України» (заява № 65518/01) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що «неупередженість» в сенсі статті 6 Конвенції має визначатися суб`єктивною оцінкою на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто жоден із членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивною оцінкою - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які законні сумніви з цього приводу (рішення у справах «Bulut v. Austria» від 22 лютого 1996 року, Reports 1996-II, с. 256, § 31 та «Thomann v. Switzerland» від 10 червня 1996 року, Reports 1996-III, с. 815, § 30). У межах об`єктивної оцінки має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо неупередженості судів.

У рішенні від 09.11.2006 року по справі «Білуха проти України» Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) зазначено, що відповідно до сталої практики Суду наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями.

Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто, чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі.

Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності («Фей проти Австрії» (Fey v. Austria) від 24 лютого 1993 року, пп. 27, 28 та 30; «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), № 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-ХІІ). У кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду («Пуллар проти Сполученого Королівства» (Pullar v. United Kingdom), від 10 червня 1996 року, п. 38).

Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного («Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), пункт 43).

У рішенні від 10 грудня 2009 р. у справі «Мироненко та Мартенко проти України» ЄСПЛ дійшов висновку, що український суд не був безстороннім за об`єктивним критерієм.

На обґрунтування свого висновку ЄСПЛ звернув увагу на те, що, застосовуючи об`єктивний критерій, слід з`ясувати, чи існують, окрім самої поведінки судді, певні факти, які можуть бути підставою для сумніву в його безсторонності.

Тобто, при визначенні наявності у відповідній справі законних підстав сумніватися в безсторонності певного судді, позиція особи, про яку йдеться, має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальне значення при цьому матиме можливість вважати такі сумніви об`єктивно обґрунтованими.

Змагальність судового процесу та покладення на суд обов`язку здійснювати цивільне судочинство об`єктивно та неупереджено є передумовою того, що рішення по суті справи може бути ухвалено як на користь позивача, так і відповідача, що не свідчить про зацікавленість або упередженість судді.

Перевіривши наведені позивачем ОСОБА_1 підстави для відводу головуючого судді у справі, суддя приходить до висновку про те, що обставини, на які посилається заявник при обґрунтуванні заяви про відвід судді Гончарука В.П. не є підставами для відводу судді, є фактично незгодою сторони з процесуальним рішенням судді та не дають ґрунтовних і достатніх підстав для сумніву в прямій та побічній заінтересованості у результаті розгляду справи, а також в неупередженості або об`єктивності судді при розгляді цивільної справи. Окрім того, ОСОБА_1 не доведено, що розгляд справи суддею Гончаруком В.П. може призвести до ймовірності ухвалення незаконного, необґрунтованого та несправедливого судового рішення, а тому заява про відвід задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 11 ст. 40 ЦПК України за результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 33, 34, 36-40, 182, 260, 261 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Відмовити у задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про відвід судді Гончарука В.П., подану в межах розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини.

Розгляд цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитинипроводити у тому ж складі суду.

Ухвала оскарженню окремо від рішення суду не підлягає.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 354 Цивільного процесуального кодексу України заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції, якщо, скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду. (п. 4 ч. 5 ст. 357 ЦПК України).

Суддя: І.В.Коваленко