справа № 566/368/25
провадження № 566/315/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
23 вересня 2025 року селище Млинів Рівненської області
Млинівський районний суд Рівненської області
у складі: головуючого - одноособово судді Лободзінського А.С.
за участі секретаря судового засідання - Подолець Ю.В.,
представника позивача - адвоката Музики-Дубравського В.А.,
розглянувши, в заочному порядку, у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку майна, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя, третя особа по справі - Млинівський відділ ДВС у Дубенському районі Рівненської області,-
Позивач ОСОБА_1 звернувся у Млинівський районний суд Рівненської області з позовом до відповідача ОСОБА_2 , в якому просив визнати право спільної сумісної власності подружжя на житловий будинок з надвірними будівлями, набутий ними у власність під час шлюбу, а також на дві земельні ділянки та здійснити поділ вказаного нерухомого майна, визнавши за ним право власності на 1/2 ідеальних частин житлового будинку, а також на 1/2 частин кожної з двох земельних ділянок.
Позов обґрунтовує тим, що з 07 березня 2013 р. перебувала у шлюбі з відповідачем, який рішенням Млинівського районного суду від 19.05.2022 розірвано. Від шлюбу мають доньку, яка проживає з відповідачкою. Під час шлюбу ними, як подружжям, за спільні кошти було придбано:
- житловий будинок, загальною площею 91,2 м.кв., житловою 53,8 м.кв., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (номер відомостей про речове право: 35882437).
Вважає, що придбаний під час шлюбу з відповідачем житловий будинок та земельні ділянки є майном спільної сумісної власності подружжя, у зв`язку з чим, бажає здійснити їх поділ у рівних ідеальних частках, визнавши за ним право власності на 1/2 частку будинку, а також на 1/2 частки кожної з двох земельних ділянок.
26 березня 2025 року ухвалою Млинівського районного суду Рівненської області відкрито провадження у даній цивільній справі та призначено судовий розгляд за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 26 травня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.
В судовому засіданні у призначені для розгляду справи по суті дату і час представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві.
Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату і час судового розгляду, в судове засідання не з`явився. Відзиву щодо суті позовних вимог, будь-яких заяв, клопотань, від нього не надійшло. ( а.с.93)
Суд, заслухавши доводи представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі у період часу з 07.03.2013 р. по 21.06.2022 р., на що вказує рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 19 травня 2022 року у справі № 566/343/22-ц (а.с. 5) , яке набрало законної сили 21 червня 2022 року.
Під час шлюбу, на підставі нотаріально-посвідчених договорів купівлі-продажу житлового будинку, земельної ділянки площею 0,2500 га та земельної ділянки площею 0,3500 га. від 11.03.2020, укладених між продавцем ОСОБА_3 та покупцем ОСОБА_4 , посвідченого приватним нотаріусом Млинівського районного нотаріального округу Моісєєвою А.В. (а.с. 54-88), відповідачем придбано у власність спірне нерухоме майно
Право власності на все вище перелічене нерухоме майно зареєстровано за відповідачем ОСОБА_5 , що підтверджується копією матеріалів нотаріальної справи щодо посвідчення вищевказаних договорів купівлі-продажу.
Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Тобто, режим спільної сумісної власності подружжя існує і тоді, коли один із подружжя не мав із поважної причини самостійного заробітку (доходу).
Отже, сам факт набуття майна особистою працею одного із подружжя у період шлюбу не може бути підставою для визнання такого майна його особистою приватною власністю відповідно до статті 57 СК України. Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду у справі 689/1206/16-ц.
Статтями 68, 69 Сімейного кодексу України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.
Згідно ст. 368 Цивільного кодексу України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.
З цього приводу Верховний Суд сформував відповідний висновок, який викладено у постанові Великої Палати ВС від 11 квітня 2019 року у справі № 339/116/16-ц. У своєму висновку Верховний Суд вказав, що зазначена презумпція може бути спростована й один з подружжя може оспорити поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об"єкт, у тому числі в судовому порядку. При цьому, тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.
Як вбачається із матеріалів справи та поведінки сторін під час розгляду справи по суті, яка виразилась в ігноруванні відповідачем судового процесу, сторони не дійшли взаємної згоди щодо поділу вищезазначеного житлового будинку.
Вирішуючи спір щодо розміру часток подружжя при поділі спільного майна, суд виходить з наступного.
Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч. 1 статті 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
У пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11" Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", зазначено, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частини другої статті 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім"я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Вказаною постановою роз"яснено, що сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав і обов"язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток.
Відтак, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, їх належність, допустимість, достовірність, суд дійшов висновку про наявність фактичних і правових підстав щоб визначити, що частки позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 , у спільній сумісній власності на спірні житловий будинок та земельні ділянки, є рівними та становлять по 1/2 частині за кожним.
Таким чином, у порядку поділу спільного майна подружжя за позивачем слід визнати право власності на 1/2 (ідеальну) частку житлового будинку та по 1/2 частки на кожну зі спірних земельних діялнок.
Враховуючи вищевикладене, на підставі ст. ст. 60, 68, 69, 70 Сімейного кодексу України, ст.ст. 368 - 370 Цивільного кодексу України, керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 77, 79, 80, 81, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 273, 354 ЦПК України, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку майна, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя, третя особа по справі - Млинівський відділ ДВС у Дубенському районі Рівненської області - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 (РНОКП - НОМЕР_1 ) право власності на 1/2 частину житлового будинку, загальною площею 91,2 м.кв., житловою 53,8 м.кв., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (номер відомостей про речове право: 35882437).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційну скаргу може бути подано протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду до Рівненського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 25.09.2025.
Суддя