Справа № 577/4449/25
Провадження № 2/577/1570/25

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2025 року

Конотопський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді Логіна Є.В.,

секретаря судового засідання Скляр О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Конотоп, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, -

в с т а н о в и в:

ТзОВ «Свеа Фінанс» звернулось до суду із позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за договором позики № 7925457 від 30.12.2022 р. в розмірі 27600 грн. та понесені судові витрати.

Свої вимоги мотивує тим, що 30.12.2022 року між ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір позики № 7925457 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний в порядку, визначеному ЗУ «Про електронну комерцію».

Відповідно до умов договору, відповідачці було надано позику в сумі 7000 грн. строком на 30 днів, базова процентна ставка за перший день користування позикою становить 34, 21% (фіксована), базова процентна ставка з другого дня користування позикою до дати повернення позики становить 2,50% (фіксована) , а клієнт зобов`язалася повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити проценти від суми позики виконати інші обов`язки, передбачені договором.

ТзОВ «Стар Файненс Груп» свої зобов`язання за кредитним договором виконало та надало позичальнику грошові кошти шляхом їх перерахування на картку позичальника НОМЕР_1 , яку вона вказала при оформленні позики.

ОСОБА_1 здійснювала часткові оплати в рахунок погашення позики, тому вчиняла конклюдентні дії, що свідчить про прийняття умов укладеного договору, що відповідає правовій позиції Верховного суду, адже часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу.

Однак відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором виконувала не належним чином, внаслідок чого у неї виникла заборгованість.

11.07.2023 року між ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТзОВ «Росвен Інвест Україна» , яке було перейменовано на ТзОВ «Свеа Фінанс» укладено Договір факторингу № 01.02-36/23, відповідно до якого ТзОВ «Свеа Фінанс» приймає належні ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, зокрема і до ОСОБА_1 .

Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу № 01.02-36/23 від 11.07.2023 року, ТзОВ «Свеа Фінанс» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 27600 грн., яка складається з 7000 грн. заборгованості за тілом кредиту та 20600 грн. заборгованості за відсотками.

Відповідач в добровільному порядку заборгованість не погашає, внаслідок чого ТзОВ «Свеа Фінанс» змушене звернутись до суду.

Ухвалою судді від 04.08.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням сторін.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися. Представник позивача подав клопотання про розгляд справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи у разі повторної неявки відповідача.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку. 01.09.2025 р. її представником, адвокатом Петрієвським Д.П. подано відзив на позовну заяву, в якому вказує, що відповідач позовні вимоги не визнає, просить відмовити у їх задоволенні. Свою позицію мотивує тим, що факт укладання договору позики в електронній формі жодним чином ним не підтверджено, а доданий до позовної заяви Договір позики від 30.12.2022 року №7925457 не може слугувати підтвердженням його укладання, оскільки не є належним, допустимим чи достовірним доказом. Також вважає, що відсутні підтвердження зарахування коштів відповідачці, оскільки позивачем не надано жодних доказів щодо виконання ним зобов`язань за договором позики від 30.12.2022 року №7925457, а надані ним документи не можуть бути належними, допустимими та достовірними доказами цього. Крім того стверджує про те, що жодних документів про набуття ТОВ «СВЕА ФІНАНС» (до перейменування - ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА») права вимоги до ОСОБА_1 до позовної заяви не додано, у тому числі і реєстру боржників до договору факторингу.

Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, перевіривши зібрані по справі матеріали, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 30.12.2022 року між ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір позики № 7925457 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний в порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію».

Відповідно до умов договору, відповідачці було надано позику в сумі 7000 грн. строком на 30 днів, базова процентна ставка за перший день користування позикою становить 34, 21% (фіксована), базова процентна ставка з другого дня користування позикою до дати повернення позики становить 2,50% (фіксована) , а клієнт зобов`язалася повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити проценти від суми позики виконати інші обов`язки, передбачені договором.

ТзОВ « Стар Файненс Груп» свої зобов`язання за кредитним договором виконало та надало позичальнику грошові кошти шляхом їх перерахування на картку позичальника НОМЕР_1 , яку вона вказала при оформленні позики, що вбачається із копії довідки надавача платіжних послуг (а.с. 17).

ОСОБА_1 в свою чергу зобов`язалася повернути суму позики у день закінчення строку кредитування та сплатити проценти від суми кредиту.

Матеріали справи свідчать про те, що договір позики № 7925457 від 30.12.2022 року укладений в електронній формі.

Відповідно до ч.1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладено у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Згідно ч.2ст.639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі (п.5 ч.1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію»).

Відповідно до ч.8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Згідно з ч.12. ст. 11 цього Закону, електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку що договір позики від 30.12.2022 р. № 7925457 підписаний відповідачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора OwkGtk16HL. Як у договорі, так і в паспорті споживчого кредиту відповідачки вказані усі її анкетні дані, міститься електронний підпис.

Тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, що спростовує доводи представника відповідача у цій частині.

Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачем таких не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є її процесуальним обов`язком.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449 св 19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203 св 20). Тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною.

11.07.2023 року між ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТзОВ «Росвен Інвест Україна», нині ТзОВ «Свеа Фінанс», укладено Договір факторингу № 01.02-36/23, відповідно до якого вказане товариство приймає належні ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, зокрема і до ОСОБА_1 .

Відповідно до Реєстру боржників та Витягу з цього реєстру (а.с. 20, 22) до Договору факторингу № 01.02-36/23 від 11.07.2023 року, ТзОВ «Росвен Інвест Україна», нині ТзОВ «Свеа Фінанс» , набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 27600 грн., яка складається з 7000 грн. заборгованості за тілом кредиту та 20600 грн. заборгованості за відсотками , що стверджується розрахунком заборгованості в матеріалах справи (а.с. 15,16).

Так, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги.

Цивільне законодавство передбачає заміну кредитора в будь-якому зобов`язанні, за винятком зобов`язань, нерозривно пов`язаних з особою кредитора (ст. 515 ЦК України). При цьому заборона на відступлення права вимоги має встановлюватися законом або договором. Таким чином відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права.

Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору факторингу. Згідно ч.1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно платіжної інструкції від 13.07.23р. № 9198 (а.с.19), ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» було оплачено фінансування на користь первісного кредитора згідно договору факторингу від 11.07.2023р. в сумі 1 575 126,28 грн.

Рішенням від 25.03.2024р., ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» перейменовано на ТОВ «Свеа Фінанс» (а.с.24).

Таким чином не заслуговують на увагу твердження представника відповідача про відсутність доказів відступлення права вимоги від ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» на користь ТзОВ «Свеа Фінанс».

Аналогічно, суд критично ставиться до позиції останнього щодо відсутності доказів підтвердження укладання кредитного договору з відповідачем ОСОБА_1 , відсутності доказів зарахування коштів, погодження нею умов договору, тощо.

Як вбачається розрахунку заборгованості за кредитним договором 30.12.2022р. № 7925457 (а.с. 15), ОСОБА_1 здійснювала часткові оплати в рахунок погашення позики, а саме 02.02.2023р. в розмірі 300 грн., 28.04.2023р. в сумі 50 грн. та 25.05.2023р. в сумі 50 грн.

Таким чином, зробивши часткові оплати з метою виконання умов кредитного договору, відповідач вчинила конклюдентні дії щодо визнання договору і, відповідно, щодо правомірності вимог позивача за кредитним договором.

Аналогічної позиції притримується Верховний Суд в пункті 76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17 (провадження №14-144це18) та від 23 грудня 2020 року по справі № 127/23910/14-ц, а саме Судом зазначено: не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу або суми санкцій є тією, яка свідчить про визнання боргу.

Крім того, в Постанові Верховного Суду від 23.12.2020 по справі № 127/23910/14-ц зазначено, що: часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та або суми санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу.

Також, відповідно до пункту 6.38. Постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 по справі № 227/3760/19-ц, в якому було визначено, що «у разі якщо договір виконувався обома сторонами то кваліфікація договору як неукладеного виключається, такий договір вважається укладеним та може бути оспорюваним.

Верховний суд у постанові по справі № 916/2403/18 від 10.09.2019 зробив такі висновки: до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку може належати зокрема часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Аналогічний правовий висновок викладено постанові Верховного Суду від 09.11.2018 у справі № 911/3685/17.

Згідно ст. 638 ЦК договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно ст.640 ЦК - договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Згідно ст. 642 ЦК - відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною 1 ст. 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст.ст. 526, 615 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Порушення відповідачем умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки ст. 629 Цивільного кодексу України встановлюється принцип безумовності та обов`язковості виконання договору.

Як встановлено, відповідачка за кредитним договором належним чином не сплачувала заборгованість у внаслідок чого у неї утворилася заборгованість.

З наданого позивачем розрахунку, заборгованість відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 7925457 від 30.12.2022 року становить 27 600,00 грн, яка складається з 7000,00 грн. суми заборгованості по тілу кредиту та 20 600 грн. заборгованості за відсотками.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.

При належному виконанні договірних зобов`язань грошова сума нарахованих відсотків залежить від періоду невиконання боржником взятих на себе зобов`язань.

Як зазначено у договорі позики № 7925457 від 30.12.2022р., дата повернення кредиту (останній день) є 29.01.2023р., тобто в місячний строк.

Згідно розрахунку заборгованості (а.с. 15), станом на 29.01.2023р. у відповідача наявних борг по відсотках в розмірі 2 625 грн.

Між тим, позивач просить стягнути з останньої 20 600 грн. заборгованості по відсоткам.

Як зазначила Велика Палата ВП ВС у своїй постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, право позивача нараховувати проценти за кредитом припиняється зі спливом строку кредитування.

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що підхід, за якого проценти за «користування кредитом» могли нараховуватися та стягуватися за період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, не тільки не відповідає правовій природі таких процентів, а й призводить до вочевидь несправедливих результатів.

Тому необґрунтованою є вимога позивача про стягнення з відповідача відсотків в сумі 20 600 грн. , тобто поза межами строку кредитування.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що внаслідок невиконання умов кредитного договору ОСОБА_1 були порушені права позивача, а тому позов підлягає частковому задоволенню в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Свеа Фінанс» заборгованості за кредитним договором № 7925457 від 30.12.2022 року в розмірі 9 625 грн., яка складається з 7 000 грн. суми заборгованості по тілу кредиту та 2 625 грн. заборгованості за відсотками.

Згідно ч.1 ст. ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки позов задоволено на 46,7%, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Свеа Фінанс» підлягає стягненню 1140,60 грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 89, 141, 247, 259, 263-265, 273, ЦПК України, ст.ст. 525, 526, 527, 530, 610, 625, 629, 1050, 1054 ЦК України, суд ,-

у х в а л и в :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 7925457 від 30.12.2022 року в розмірі 9 625 (дев`ять тисяч шістсот двадцять п`ять) грн. 00 коп., а також судовий збір в розмірі 1140 (одну тисячу сто сорок) грн. 60 коп.

В решті вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Сумського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Повне найменування сторін:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Свеа Фінанс» (, місцезнаходження: 03124, м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, 6)

Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , пасопрт МВ 352723).

Суддя Логін Є. В.