Справа № 128/2351/25
Провадження № 22-ц/801/2037/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Саєнко О. Б.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,

суддів Міхасішина І. В., Стадника І. М.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 22 липня 2025 року, постановлену під головуванням судді Саєнко О. Б.,

у справі № 128/2351/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та відшкодування матеріальної шкоди,

встановив:

Короткий зміст вимог

У червні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та відшкодування матеріальної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що 01 березня 2023 року між ним як Виконавцем, та відповідачем як Замовником, укладено Договір на виконання будівельних робіт.

Зокрема вказав, що на підставі вищевказаного Договору він зобов`язався виконати будівельні роботи, за виконання цієї роботи між ним та відповідачем погоджена вартість робіт у розмірі 61 650 грн. При цьому термін виконання робіт встановлено до 30.04.2023 з моменту підписання Договору. Позивач відповідно 02.03.2023 приступив до виконання будівельних робіт, які вказані в Договорі, та 28.04.2023 закінчив їх виконання. На виконання умов вказаного Договору відповідач мала б сплатити позивачу 61 650 грн. Отже відповідач свої зобов`язання не виконала належним чином, фактично допустивши істотне порушення умов цього Договору.

На підставі викладеного, позивач, посилаючись на норми статей 525, 526, частини другої статті 651 ЦК України, статей 3, 10 Закону України «Про захист прав споживачів», просив стягнути з ОСОБА_2 2 883,66 грн матеріальної шкоди; судові витрати, які будуть понесені під час усього розгляду цієї справи; пеню в розмірі 0,10% за кожний місяць прострочення, починаючи з 30.04.2023 за порушення строків перерахування коштів за виконані роботи до дати набрання законної сили рішенням суду; зобов`язати ОСОБА_2 виплатити йому 61 650 грн за виконання будівельних робіт.

Рішення суду першої інстанції

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 22 липня 2025 року позовну заяву повернуто позивачу, разом із доданими до неї документами.

Роз`яснено позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позивач не усунув недоліки позовної заяви, визначені ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 03.07.2025, у строк, встановлений судом, а саме: не додав документ, що підтверджує сплату ним судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону; не вказав обґрунтований розрахунок сум, які він просить суд стягнути, в тому числі, й щодо стягнення пені та вимог щодо стягнення майнової шкоди в розмірі 2 883,66 грн; не долучив копії всіх документів, що додаються до позовної заяви, відповідно до кількості учасників справи, а також всупереч вимог п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України в позовній заяві не зазначив відомостей про наявність або відсутність електронного кабінету, тому подана заява підлягає поверненню позивачу на підставі ч. 3 ст. 185 ЦПК України

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У серпні 2025 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, а також неправильним викладенням обставин, просить ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 13 серпня 2025 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Войтко Ю. Б., судді: Матківська М. В., Міхасішин І. В.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 14 серпня 2025 року витребувано матеріали цивільної справи з місцевого суду.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 20 серпня 2025 року апеляційну скаргу залишено без руху з підстав пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції.

01 вересня 2025 року на виконання вимог цієї ухвали ОСОБА_1 подав заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження.

У зв`язку з перебуванням судді Матківської М. В. у відпустці, протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 04 вересня 2025 року для розгляду цієї справи повторно визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Войтко Ю. Б., судді: Міхасішин І. В., Стадник І. М.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 05 вересня 2025 року поновлено заявнику строк на апеляційне оскарження ухвали Вінницького районного суду Вінницької області від 22 липня 2025 року, відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції до ухвалення судового рішення у даній справі, відкрито апеляційне провадження та надано відповідачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 15 вересня 2025 року справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зводяться до того, що судом першої інстанції в попередній ухвалі про залишення позовної заяви без руху ставилося питання про сплату судового побору за розгляд такої справи, з чим він не може погодитися, оскільки така вимога та висновок суду не співпадає з висновком, викладеним в ухвалі Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду Зайцева А. Ю. від 25 жовтня 2024 року у справі 134/2308/23.

Крім того, звертає увагу на те, що ухвала від 22.07.2025 є непідписаною, при цьому посилається на висновки, викладені Верховним Судом в ухвалі від 11.09.2024 у справі № 930/191/23, враховуючи відсутність підпису під текстом оскаржуваної ухвали від 22.07.2025, вважає, що така ухвала постановлена невідомим складом суду та йому не є зрозумілим хто насправді її підписав і чи взагалі вона підписана.

При цьому вказує, що Верховний Суд у своїй постанові від 17.04.2024 у справі №757/34675/20-ц, зазначив, що встановивши, що ухвала суду першої інстанції не підписана суддею, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про порушення місцевим господарським судом норм процесуального права.

Зокрема зауважує, що на виконання ухвали про залишення позовної зави без руху, він у своїй заяві просив суд надіслати на його поштову адресу належним чином засвідчену копію ухвали від 03.07.2025, яка повинна відповідати оригіналу з відображенням підпису автора такої ухвали, виготовлену з ксерокопії з оригіналу ухвали, яка знаходиться в матеріалах справи. Однак на його адресу 29.07.2025 надійшла інша ухвала про повернення позовної заяви.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача ОСОБА_2 впродовж встановленого судом строку не надходив.

Позиція суду апеляційної інстанції

Згідно з частиною другою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України встановлено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції відповідає вищевказаним вимогам закону.

Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому ЦПК України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду.

Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно з пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод державою гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

ЄСПЛ наголошує, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання. Проте, право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або такою мірою, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження не будуть сумісними з пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо вони не мають легітимної мети та не є пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (рішення у справі «Brulla Gomez de la Torre v. Spain» від 19.12.1997, п. 33).

В обґрунтування наявності підстав для повернення позовної заяви, суд у ухвалі послався на те, що у визначений строк позивачем не усунуто вказані в ухвалі суду від 03.07.2025 недоліки позовної заяви, тому позовну заяву визнав неподаною і повернув позивачу на підставі частини третьої статті185 ЦПК України

З такими висновками суду першої інстанції погоджується суд апеляційної інстанції, враховуючи наступне.

У статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік пільг щодо сплати судового збору, проте системний і комплексний аналіз зазначеного Закону і статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дає правові підстави зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб у переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, встановленому у статті 5 Закону України «Про судовий збір», не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають, оскільки така пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів.

Таким чином, стаття 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору, як і не містить позиції про те, що пільги надаються лише за пред`явлення позову. Спеціальний закон, звільнивши споживачів від сплати судового збору за подання позову, зазначив, що вони звільняються з метою захисту своїх порушених прав (стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Частиною третьою статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_2 2 883,66 грн матеріальної шкоди; судові витрати, які будуть понесені під час усього розгляду цієї справи; пеню в розмірі 0,10% за кожний місяць прострочення, починаючи з 30.04.2023 за порушення строків перерахування коштів за виконані ним роботи до дати набрання законної сили рішенням суду; зобов`язати ОСОБА_2 виплатити йому 61 650 грн за виконання будівельних робіт, вважаючи, що його права як споживача були порушені відповідачем.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційний суд враховує наступне.

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

У Законі України «Про захист прав споживачів» не визначено вичерпного переліку правових відносин, на які поширюється його дія, втім з урахуванням характеру правовідносин, які ним регулюються, та виходячи з принципів цивільного судочинства, а також наявності у цивільних правовідносинах такої слабкої сторони, як фізична особа - споживач, можна зробити висновок, що цим Законом регулюються відносини, які виникають з договорів купівлі-продажу, майнового найму (оренди), надання комунальних послуг, прокату, перевезення, зберігання, доручення, комісії, фінансово-кредитних послуг тощо.

Згідно з пунктом 22 статті 1 Закон України «Про захист прав споживачів» споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Відповідно до приписів пункту 17 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Отже, послугами згідно із Законом України «Про захист прав споживачів» є всі види комерційної взаємодії суб`єктів господарювання із споживачами, які не вписуються у набагато більш конкретні й чіткі визначення понять «товарів» та «робіт» і є набагато ширшими за аналогічне поняття, що вжите в ЦК України.

При цьому, апеляційний суд враховує, що застосування Закону України «Про захист прав споживачів» до даних правовідносин, можливе лише в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови, процедури виконання договору, та інше, тобто ті які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають інші правовідносини, які регулюються відповідними Законами (Цивільним кодексом України).

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини, які виникають між споживачами і виробниками, виконавцями, продавцями під час продажу товарів (виконанні робіт, наданні послуг), встановлює права споживачів на придбання товарів (робіт, послуг) належної якості та безпечних для життя і здоров`я, а також визначає механізм захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Зі змісту Закону України «Про захист прав споживачів» слідує, що для того, щоб особа була звільнена від сплати судового збору, недостатньо зазначити, що це є позов про захист прав споживачів, оскільки такий позов повинен містити предмет та обставини, які вказують на порушення прав позивача як споживача послуг. Тобто, предмет та підстави позову повинні вказувати на те, що такий позов пов`язаний з порушенням права споживача, з зазначенням такого права та способу захисту відповідно до положень, передбачених Законом України «Про захист прав споживачів».

Як вбачається зі змісту позовної заяви та доданих до неї матеріалів, 01 березня 2023 року між позивачем ОСОБА_1 як Виконавцем, та відповідачем ОСОБА_2 як Замовником, укладено Договір на виконання будівельних робіт. При цьому позивач вказав, що на підставі вищевказаного Договору він зобов`язався виконати будівельні роботи, за виконання цієї роботи між ним та відповідачем погоджена вартість робіт у розмірі 61 650 грн. На виконання умов вказаного Договору відповідач мала б сплатити позивачу 61 650 грн. Отже позивач вважає, що відповідач як замовник будівельних робіт свої зобов`язання не виконала належним чином, фактично допустивши істотне порушення умов цього Договору, що стало підставою для його звернення до суду з цим позовом.

Отже, позивачем не надано суду першої інстанції і не представлено апеляційному суду належних доказів на підтвердження вимог позовної заяви щодо порушення його прав у розумінні положень Закону України «Про захист прав споживачів», а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що до спірних правовідносин не підлягає застосуванню Закон України «Про захист прав споживачів».

З матеріалів справи встановлено, що копію ухвали суду першої інстанції від 03.07.2025 ОСОБА_1 отримав засобами поштового зв`язку 09.07.2025, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а. с.10).

У визначений судом п`ятиденний строк з дня отримання ухвали, позивач недоліки позовної заяви не виконав та лише 23.07.2025 подав до суду заяву щодо виконання ухвали від 03.07.2025 та надання ксерокопії з оригіналу цієї ухвали (а. с. 13-14).

Визначені в ухвалі суду першої інстанції недоліки позивач не виконав, в тому числі не сплатив судовий збір у визначеному розмірі.

Крім того, позивачу було роз`яснено, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Таким чином, з врахуванням викладеного вище скаржником не доведено належним чином необґрунтованості та незаконності оскаржуваної ухвали суду, не надано у підтвердження доводів апеляційної скарги належних та допустимих доказів, які б мали своє підтвердження відповідно до матеріалів справи.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги скаржника зводяться до незгоди з висновком суду першої інстанції стосовно повернення позовної заяви, є безпідставними та необґрунтованими, не спростовують висновку суду, тому не можуть бути підставою для скасування правильного судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частини першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, судом додержано вимоги процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

При зверненні з апеляційною скаргою ОСОБА_1 не сплатив судовий збір, а тому з нього на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 605 грн 60 коп.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 22 липня 2025 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , паспорт НОМЕР_1 , виданий 21.12.2020 органом 0522) на користь держави судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02 жовтня 2025 року.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді: І. В. Міхасішин

І. М. Стадник