ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1443/25 Справа № 711/5483/24 Категорія: на ухвалу Головуючий по 1 інстанції Кондрацька Н.М. Доповідач в апеляційній інстанції Гончар Н.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2025 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.

секретар Дмитренко В.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

представник ОСОБА_1 адвокат Дмитрик Сергій Володимирович

відповідач ОСОБА_2

представник ОСОБА_2 адвокат Левченко Марина Дмитрівна

особа, що подала апеляційну скаргу: представник ОСОБА_2 адвокат Левченко Марина Дмитрівна

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Левченко Марини Дмитрівни на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10 червня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою та зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою та зобов`язання вчинити дії.

В судовому засіданні 10 червня 2025 року представник позивача адвокат Дмитрик С.В. заявив клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з задоволенням вимог позивача після пред`явлення позову до суду. Повідомив, що між сторонами не досягнуто мирової угоди, оскільки проект мирової угоди, запропонованої відповідачем, не відповідає вимогам законодавства. Також просив на підставі п. 4 ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 142 ЦПК України закрити провадження у справі та стягнути з відповідача понесені позивачем витрати за надання професійної правничої допомоги в сумі 20 000 грн. Повідомив, що така сума є гонораром адвоката та була сплачена одноразово.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10 червня 2025 року прийнято відмову представника позивача адвоката Дмитрика С.В. від позову. Провадження у справі закрито. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.

Ухвала суду першої інстанції обґрунтована тим, що під час розгляду справи, суд проаналізувавши поведінку відповідача, встановив, що позов виник внаслідок неправильних дій відповідача ОСОБА_2 , оскільки позивач як співвласник позбавлений можливості користуватися та розпоряджатися своїм майном внаслідок дій відповідача, яка не надає ключів та доступу до квартири. Оскільки під час розгляду справи, відповідач передала ключі від спірної квартири та заперечила факт вчинення нею перешкод у її користуванні, тому між сторонами припинив існувати предмет спору, а тому відпала необхідність врегульовувати спірні питання, які виникли на час звернення позивача до суду. Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку про можливість прийняття відмови позивач від позову та закриття провадження у справі. Вирішуючи питання про стягнення витрат на правничу допомогу, суд врахував, що відповідачем виконано позовні вимоги після пред`явлення позову до суду, тому витрати на правничу допомогу підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у відповідності до вимог ч. 3 ст. 142 ЦПК України. Задовольняючи частково вимоги частині стягнення витрат на правничу допомогу, суд виходив з того, що заявлений розмір до стягнення в сумі 20 000 грн. є неспівмірним зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим часом на надання таких послуг, тому дійшов висновку, що до стягнення підлягає сума 10 000 грн., що буде відповідати критеріям реальності витрат та розумності їх розміру.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 адвокат Левченко М.Д. просить скасувати ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10 червня 2025 року та прийняти нову постанову, якою прийняти відмову представника позивача адвоката Дмитрика С.В. від позову та закрити провадження у справі. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд під час розгляду справи не врахував, що сторони не змогли дійти згоди з приводу встановлення порядку користування квартирою. Позивач безпідставно звернулася до суду з позовом про усунення перешкод відповідачем у користуванні квартирою, а не з позовом про визначення порядку користування. Приймаючи відмову від позову та закриваючи провадження у справі, суд дійшов помилкового висновку, що спір врегульовано під час розгляду справи та дії відповідача визнав неправильними, оскільки відповідач не чинила перешкод у користуванні квартирою, тому й спору відносно цього перед зверненням позивача до суду не існувало. Суд неправильно встановив природу спору, тому необґрунтовано стягнув витрати на правничу допомогу з відповідача на користь позивача. В даному випадку, звернення до суду з безпідставними позовними вимогами дає право суду для стягнення відповідних витрат на правничу допомогу саме з позивача на користь відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов від ОСОБА_1 вказано, що спір між сторонами розглядався судом першої інстанції з липня 2024 року і відповідач категорично заперечувала факт вчинення позивачу перешкод у користуванні квартирою, однак ключі від квартири передано ОСОБА_3 лише в березні 2025 року під час судового засідання. При цьому, відповідач в судовому засіданні 26 березня 2025 року підтвердила, що нею дійсно чинилися перешкоди позивачу у користуванні квартирою. При наявності беззаперечних доказів відповідач була вимушена визнати факт недопуску позивача до квартири, що зафіксовано технічними записами судового засідання. Оскільки під час судового розгляду перестав існувати предмет спору внаслідок задоволення вимог позивача відповідачем, тому суд першої інстанції обґрунтовано прийнявши відмову представника позивача від позову та закривши провадження у справі стягнув з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу. Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме позовної заяви (т. 1 а.с. 2-5) ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 як співвласник квартири позбавлена можливості як користування своїм майном так і розпорядженням внаслідок дій відповідача ОСОБА_2 , яка не надає доступу до квартири т а ключів від неї.

Під час розгляду справи, в судовому засіданні 22 травня 2025 року відповідач передала дублікат ключів позивачці. Дана обставина сторонами не заперечується та підтверджена протоколом судового засідання № 4576957 (т.1 а.с. 231).

Крім того, представник позивача в судовому засіданні 10 червня 2025 року надав суду пояснення, що відповідач виконала вимоги, які ставила позивач в позовній заяві, ОСОБА_1 передані ключі від квартири, в яку вона увійшла і ОСОБА_2 перешкод у цьому їй не чинила. Тому, враховуючи вищевикладені обставини, стороною позивача заявлено клопотання про закриття провадження у справі. Вказані обставини також підтверджені протоколом судового засідання № 4671023 (т.1 а.с. 245 зворотня сторона).

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Статтею 255 ЦПК України визначено підстави закриття провадження у справі.

Закриття провадження у справі це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Предмет спору це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстави позову це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Отже, правові підстави позову це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 13/51-04, провадження № 12-67гс19, підтриманого у постанові Верховного Суду Об`єднаної палати касаційного цивільного суду від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20, провадження № 61-3438сво21 вказано, що прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Частиною 1 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 3 ст. 142 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, представник відповідача адвокат Левченко М.Д. вказала, що суд невірно встановив природу спору та не правильно застосував норми матеріального права, зокрема, здійснивши розподіл витрат на правничу допомогу та стягнувши їх з відповідача на користь позивача. Сторона відповідача вважає, що у сторін був наявний спір про встановлення порядку користування квартирою, а не вчинення відповідачем перешкод у її користуванні. Тому звернення до суду з безпідставним позовом за відсутності предмета спору унеможливлює відшкодування відповідачем витрат на правничу допомогу.

Колегія суддів відхиляє такі доводи апеляційної скарги та вважає їх необґрунтованими та такими, що спростовуються встановленими судом першої інстанції обставинами та матеріалами справи.

Під час вирішення питання про наявність підстав для відшкодування витрат на правничу допомогу, судом першої інстанції враховано, що до позовної заяви ОСОБА_1 були додані докази звернення її до органів поліції з приводу усунення перешкод користування квартирою та акт старшої під`їзду та свідка про фіксування вчинення відповідачем перешкод у користуванні квартирою, тобто підтверджено, що на момент звернення до суду з відповідним позовом у сторін існував спір.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, який обґрунтовано врахував довідку Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області від 04 липня 2024 року (т. 1 а.с. 18) з якої вбачається, що в ході проведення перевірки в межах компетенції відділу превенції Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області було встановлено, що протягом тривалого часу, систематично, ОСОБА_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 перешкоджає ОСОБА_1 потрапити в приміщення вказаної квартири, на частину якої остання має право власності, що підтверджується відповідними документами. Оскільки факт домашнього насильства не знайшов свого підтвердження в ситуації, що склалася, ОСОБА_1 роз`яснено про право на звернення до суду для вирішення відповідного питання відповідно до чинного законодавства України, а її звернення розглянуто в порядку ЗУ «Про звернення громадян».

Також, згідно акту від 12 червня 2024 року (т.1 а.с. 16) вбачається, що старша під`їзду ОСОБА_4 в присутності свідка ОСОБА_5 та співвласника кв. АДРЕСА_2 склали відповідний акт, що інший співвласник вказаної квартири ОСОБА_2 перешкоджає ОСОБА_1 у входженні в дану квартиру.

Наявність вказаних доказів у справі повністю спростовують доводи скаржника про безпідставність поданого позову.

Крім того, судом першої інстанції враховано, що сторона позивача пропонувала укласти мирову угоду, однак відповідач пропонувала свій проект мирової угоди, який окрім вирішення не чинення перешкод у користуванні квартирою містив застереження щодо виключно особистого проживання ОСОБА_1 , відшкодування ОСОБА_2 половини витрат на здійснення ремонтних робіт в розмірі 236 130,50 грн., що також вказує на наявність спору між сторонами з приводу користування квартирою.

Тому, висновок суду першої інстанції про те, що вказаний спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, не є штучним та не свідчить про відсутність предмету спору на момент подання позовної заяви є обґрунтованим та повністю відповідає встановленим обставинам справи.

За таких обставин, закриваючи провадження у справі та відшкодовуючи позивачу витрати на правничу допомогу за рахунок відповідача, судом першої інстанції не було допущено неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права, тому ухвала суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині оскаржуваної судової ухвали та зводяться до переоцінки доказів, незгоди скаржника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду першої інстанції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, ухвала суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Левченко Марини Дмитрівни залишити без задоволення.

Ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 29 вересня 2025 року.

Судді