КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Провадження № 2/947/461/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.09.2025 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

при секретарі Матвієвої А.В.,

за участі:

- позивачки за первісним позовом та відповідачки за зустрічним позовом - ОСОБА_1 ;

- представника позивачки за первісним позовом та відповідачки за зустрічним позовом ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ;

- представника відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом - ОСОБА_3 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в приміщенні суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою

ОСОБА_1

до ОСОБА_4 ,

за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору:

Служби у справах дітей Одеської міської ради,

Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради,

про визначення місця проживання дитини,

за зустрічною позовною заявою

ОСОБА_4

до ОСОБА_1 ,

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору:

Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради,

про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною

та визначення способу участі у вихованні дитини,

ВСТАНОВИВ:

Позовні вимоги, що розглядаються судом:

У вересні 2024 року позивачка - ОСОБА_1 звернулась до Київського районного суду міста Одеси з позовом до ОСОБА_4 , який перебуває на розгляді за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Служби у справах дітей Одеської міської ради, Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про визначення місця проживання дитини, відповідно до якого позивачка просить суд:

- визначити місце проживання малолітнього - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з нею - ОСОБА_1 ;

- вирішити питання з компенсації судових витрат.

У жовтні 2024 року відповідачем за первісним позовом ОСОБА_4 пред`явлено зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у вихованні дитини, відповідно до якого позивач за зустрічним позовом просить суд:

- зобов`язати мати дитини - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не чинити перешкод батьку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у спілкуванні з малолітнім сином - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та визначити наступний спосіб участі батька у вихованні сина шляхом: встановлення можливості спілкуватись засобами зв`язку Інтернет (Viber, WhatsApp, Telegram) щодня з понеділка по п`ятницю з 19 год. 00 хв. до 21 год. 00 хв., у суботу та неділю з 17 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв.; систематичних побачень без присутності матері дитини, щотижня, у середу з 10 год. 00 хв. до 13 год. 00 хв., у суботи з 17 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв. неділю, з ночівлею та правом відвідування місця проживання батька, а також у святкові дні з 10 год. 00 хв. до 15 год. 00 хв., а саме в день народження дитини ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ), в день народження батька - ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ), в день Різдва Христова (7 січня), в день Великодня (Пасха), під час Травневих свят (1-2, 8-9 травня), на Новій рік (1-2 січня), в день захисту дітей (1 червня), а також спільний відпочинок літом протягом 30 - днів;

- вирішити питання з компенсації судових витрат.

Рух справи в суді:

Первісна позовна заява ОСОБА_1 подана до суду через представника - адвоката орлик В.О. в порядку позовного провадження - 04.09.2024 року.

Матеріали справи за вказаною заявою зареєстровано в суді 04.09.2024 року, присвоєно номер справи №947/27745/24.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.09.2024 року, цивільну справу за вказаним позовом було розподілено судді Калініченко Л.В.

05.09.2024 року головуючим суддею по справі отримано відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру, відповідно до яких встановлено, що:

- позивачка - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (відповідь №771318);

- відповідач - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (відповідь №771331).

За наслідком перевіреної інформації про зареєстроване місце проживання сторін по справі, суддею встановлено, що справа підсудна Київському районному суду міста Одеси у відповідності до правил територіальної підсудності визначених статтею ч. 1 ст. 27 ЦПК України.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 10.09.2024 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання, з повідомленням сторін по справі.

Вказаною ухвалою суду також:

- залучено до участі по справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради (місцезнаходження: 65000, м. Одеса, вул. Канатна, 134);

- визначено відповідачеві п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Розяснено, що: у зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову; відповідно до вимог ч. 4 ст. 178 ЦПК України, одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду, копія відзиву та доданих до нього документів відповідач зобов`язаний надіслати іншим учасникам справи; у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК України).

Копію вказаної позовної заяви, разом з копією ухвали про відкриття провадження по справі отримано відповідачем 14.10.2024 року, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим поштовим повідомленням по вручення поштового відправлення.

07.10.2024 року до суду від відповідача - ОСОБА_4 , через представника - адвоката Тищенко С.Ю, надійшов зустрічний позов до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у вихованні дитини.

14.10.2024 року судом у підготовчому судовому засіданні було ухвалено задовольнити заяву представника відповідача за первісним позовом, прийняти до розгляду зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 та об`єднати її з первісним позовом в рамках даної справи для їх спільного розгляду.

Також, у підготовчому судовому засіданні представником позивача за первісним позовом було підтримано заявлене у позові клопотання про витребування доказів - висновку щодо доцільності визначення місця проживання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю - ОСОБА_1 , з посиланням на необхідність витребування вказаного висновку у відповідності до положень статті 19 СК України.

Представник відповідача ОСОБА_4 у підготовчому судовому засіданні 14.10.2024 року не заперечував проти задоволення вказаного клопотання, а також, як представник позивача за зустрічним позовом заявив клопотання про витребування відповідного висновку щодо визначення способів участі ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За наслідком розгляду вказаних клопотань, судом 14.10.2024 року було постановлено ухвалу, якою вказані клопотання задоволені, витребувано з Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради (місцезнаходження: 65044, м. Одеса, вул. Канатна, 134):

- висновок за наслідком розгляду питання щодо доцільності чи недоцільності визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 ;

- висновок за наслідком розгляду питання щодо визначення способів участі ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Даною ухвалою одночасно на час підготовки витребуваних висновків з розгляду Органом опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради спірних питань щодо участі одного з батьків у вихованні дитини та визначення місця проживання дитини, провадження по цивільній справі №947/27745/24 - зупинено.

10.04.2025 року до суду надійшов висновок №035260 Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення способів участі ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вихованні малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

29.10.2024 року судом зареєстровано відзив на зустрічну позовну заяву від представника ОСОБА_1 , який сформовано 28.10.2024 року в електронній формі через підсистему «Електронний суд».

28.05.2025 року до суду надійшов висновок №037854 Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом з одним із батьків.

Враховуючи вищевикладене, судом було встановлено, що ухвала Київського районного суду міста Одеси від 14.10.2024 рокупро витребування з Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради висновків щодо участі одного з батьків у вихованні дитини та визначення місця проживання дитини виконана, а відтак підстави які викликали зупинення провадження по справі відпали.

За наслідком чого, ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 29.05.2025 року поновлено провадження по цивільній справі №947/27745/24 та призначено по справі підготовче судове засідання в приміщенні Київського районного суду м. Одеси.

19.06.2025 року до суду від Служби у справах дітей Одеської міської ради надійшли письмові пояснення щодо предмету спору за первісним позовом.

21.07.2025 року до суду від представника позивача за зустрічним позовом ОСОБА_4 надійшло клопотання про поновлення процесуального строку на вчинення процесуальної дії та приєднання до матеріалів справи доказів.

04.08.2025 року до суду надійшла заява від Служби у справах дітей Одеської міської ради про розгляд справи за їх відсутності.

26.08.2025 року судом у підготовчому судовому засіданні за наслідком розгляду учасників справи заяв та клопотань було ухвалено: залучити до матеріалів справи відзив на зустрічну позовну заяву поданий представником відповідачки за зустрічним позовом ОСОБА_1 ; поновити позивачу за зустрічним позовом ОСОБА_4 процесуальний строку на вчинення процесуальної дії та приєднати до матеріалів справи надані докази; з урахуванням думки учасників справи було ухвалено закрити підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

05.09.2025 року до суду надійшла заява від Служби у справах дітей Одеської міської ради про розгляд справи за їх відсутності.

17.09.2025 року до суду з`явились сторони по справі та їх представники, які надали пояснення по суті справи.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши усі наявні в матеріалах справи докази, суд перейшовши до стадії ухвалення судового рішення та у відповідності до положень ч.1 ст. 244 ЦПК України відклав судове засідання до 29 вересня 2025 року о 13 год. 30 хв. для ухвалення та проголошення судового рішення.

Про дату, час і місце судового засідання з проголошення судового засідання, учасники справи повідомлялись належним чином.

Позиція та доводи учасників справи:

Позивачка за первісним позовом - ОСОБА_1 в обґрунтування заявлених позовних вимог за первісним позовом посилається на те, що вона та відповідач - ОСОБА_4 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 08 вересня 2017 року. Питання з розірвання шлюбу між сторонами перебуває на розгляді в Київському районному суді міста Одеси в межах цивільної справи №947/13813/24. За час перебування у шлюбі, в них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась спільна малолітня дитина - ОСОБА_5 . Позивачка зазначає, що у 2022 році відповідач виїхав з України за кордон на тривалий час, а сина залишив на виховання їй, який проживає з нею по день звернення до суду з даним позовом. З доводів позивачки, відповідач повертатись до України найближчим часом не планує, за наслідком чого більше 2-х років син проживає з нею, а вона в повній мірі займається його вихованням: дитина відвідує спортивні гуртки та веде активний спосіб життя. Позивачка також зазначає, що має роботу, самостійний дохід і постійне місце проживання, спиртними напоями не зловживає, за місцем роботи і проживання характеризуюся позитивно, добре відноситься до сина та має з ним співпорозуміння. Стан здоров`я сина добрий. Дитині створені всі умови, що необхідні для всебічного розвитку. За наслідком чого позивачка зазначає, що доцільним є визначення місця проживання дитини разом з нею, а відповідне питання мирним шляхом вирішити в неї з відповідачем не вдається, через постійні конфлікту з даного питання. Вищевказані обставини зумовили її звернення до суду з даним позовом.

Відповідач - ОСОБА_4 під час розгляду справи процесуальним правом на подання відзиву на первісну позовну заяву не скористався, поряд з цим надав зустрічну позовну заяву, в яким останнім порушено питання про усунення йому перешкод у спілкуванні з дитиною, які створюються з боку ОСОБА_1 та визначення йому способу участі у вихованні дитини - ОСОБА_5 . Жодних заперечень з приводу проживання малолітньої дитини - ОСОБА_5 , разом з позивачкою, відповідачем не висловлено.

У даному зустрічному позові, ОСОБА_4 стверджує, що він та ОСОБА_1 перебувають з 08 вересня 2017 року у зареєстрованому шлюбі, питання з розірвання якого наразі вирішуються в Київському районному суді м. Одеси (суддя Луняченко В.О., справа №947/13813/24). Також визнано, що вони є батьками малолітнього - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . ОСОБА_4 , як позивач за зустрічним позовом стверджує, що після погіршення стосунків між ним з відповідачкою 29 січня 2024 року, вона постійно перешкоджала йому у нормальному спілкуванні з дитиною, а з 25 березня 2024 року взагалі не дає можливості спілкуватись засобами інтернет, відмовляється давати будь-яку можливість спілкуватись з дитиною, за наслідком чого така поведінка негативно впливає перш за все на дитину. З доводів позивача за зустрічним позовом, усі спроби домовитися з відповідачкою про спілкування з сином виявилися марними. Поряд з цим, ОСОБА_4 вказує, що він дуже кохає свою дитину, але незважаючи на ці обставини, відповідачка намагається обмежити у спілкування позивача з дитиною, дискредитувати його, впливає на думку дитини проти нього, відмовляється дати можливість спілкуватись з дитиною засобами інтернет зв`язку (Viber, WhatsApp, Telegram). Вказані обставини зумовили звернення ОСОБА_4 з даним зустрічним позовом в межах даної справи.

У відзиві на зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 зазначила, що частково визнає зустрічний позов в частині визначення способу у виховані сина - ОСОБА_5 , встановивши для ОСОБА_4 наступний порядок способу у вихованні сина - ОСОБА_5 :

- спілкування із сином за допомогою месенджерів (Viber, Telegram, WhatsApp): кожного понеділка, середи та п`ятниці з 20 год. 00 хв. до 21 год. 00 хв.;

систематичні побачення із сином: друга та четверта кожного місяця суботи з 17 год. 00 хв. до неділі 20 год 00 хв. з урахуванням стану здоров`я дитини, її бажання та військового стану;

- 12 квітня з 10 год 00 хв. до 15 год. 00 хв. враховуючи стан здоров`я дитини, її бажання та вихідного дня;

- ІНФОРМАЦІЯ_6 (день народження батька - ОСОБА_4 ) з 10 год. 00 хв. до 15 год. 00 хв. враховуючи стан здоров`я дитини, її бажання та вихідного дня;

- 07 січня (Різдво Христове) з 10 год. 00 хв. до 15 год 00 хв. з урахуванням стану здоров`я дитини, її бажання та вихідного дня;

- День Великодня (Пасха) з 12 год. 00 хв. до 16 год 00 хв. з урахуванням стану здоров`я дитини, її бажання та вихідного дня;

- 08 травня з 10 год. 00 хв. до 15 год. 00 хв. та 09 травня з 10 год. 00 хв. до 15 год. 00 хв. з урахуванням стану здоров`я дитини, її бажання та вихідного дня;

- 02 січня з 10 год. 00 хв. до 15 год. 00 хв. з урахуванням стану здоров`я дитини, її бажання та вихідного дня;

- 01 червня (День захисту дітей) з 10 год. 00 хв. до 15 год. 00 хв. з урахуванням стану здоров`я дитини, її бажання та вихідного дня;

- спільний відпочинок літом протягом 15 днів в межах України з погодженням із матір`ю ОСОБА_1 про місяць і день початку та місце спільного відпочинку,

- а також урахуванням стану здоров`я дитини, її бажання та правом зустрічей матері із сином під час такого відпочинку.

В обґрунтування часткових заперечень проти зустрічного позову ОСОБА_1 посилається на те, що ОСОБА_5 на теперішній час щоденно з понеділка по п`ятницю навчається у Одеському закладі дошкільної освіти «Ясла-садок». Разом із навчанням у дитсадку ОСОБА_5 відвідує безліч спортивних закладів. Одним із них є ГО ДЮФК «Я ОДЕСИТ», де він регулярно займається футболом. У ГО ДЮФК «Я ОДЕСИТ» затверджений графік відвідувань, який визначений у наступному порядку: щотижня у понеділок, середу та п`ятницю. З 18 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв. - у понеділок. У середу з 18 год. 30 хв. до 19 год. 30 хв. У п`ятницю з 19 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв. Крім того, графік тренувань може змінюватись в залежності від пори року. Також малолітній ОСОБА_5 навчається у Дитячому Простору «Хмарик» з 2023 року. У даному закладі ОСОБА_5 регулярно відвідує заняття у вівторок та четвер з 17 год 00 хв. до 19 год 00 хв. Між тим ОСОБА_5 займається кожної середи з 16 год. 00 хв. до 17 год 00 хв. та суботи з 12 год. 00 хв. до 13 год. 00 хв. плаванням у міжнародній школі спорту, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул., Академічна, 30, корп., 1. Крім того, відповідачка за зустрічним позовом зазначає, що за рекомендацією лікаря, ОСОБА_5 рекомендовано мінімально користуватись гаджетами та іншими ігровими приладами для збереження зору. За наслідком чого, ОСОБА_1 вважає заявлений позивачем ОСОБА_4 спосіб встановлення графіку спілкування з дитиною за допомогою месенджерів (Viber, Telegram, WhatsApp) таким, що буде перешкоджати спортивному вихованню дитини.

Щодо інших варіантів визначення способу у вихованні дитини запропонованих позивачем за зустрічним позовом, відповідачка ОСОБА_1 вказує, що ОСОБА_5 регулярно відвідує заняття у спортивних школах та навчається у дитячому садку. У зв`язку з зазначеним графіком відвідувань навчальних і спортивних закладів ОСОБА_5 , спосіб у визначенні порядку визначений позивачем неможливий, оскільки даний спосіб участі батька у вихованні дитини буде шкодити нормальному розвитку дитини. Малолітньому ОСОБА_5 на сьогоднішній день виповнилось 4 роки, весь час син проводить час з матір`ю та є прив`язаним до неї. ОСОБА_4 з початку 2021 року не перебуває на території України, а проживає за кордоном. Виходячи з чинного законодавства, практики ЄСПЛ та вимог норм Конвенції ООН про права дитини ОСОБА_1 вважає, що наступний спосіб участі батьків у вихованні ОСОБА_5 буде більш прийнятний та відповідати найкращим його інтересам: систематичні побачення батька з дитиною без присутності матері; другу та четверту кожного місяця суботи з 17 год. 00 хв. до неділі 20 год 00 хв. з урахуванням в ці дні стану здоров`я дитини, її бажання та військовий стан, за наслідком чого у разі наявності у дитини будь-якого захворювання, яке припадає на ці дні, зустріч з батьком перенести на наступну суботу у відповідності до графіку.

Щодо святкових днів та літніх канікул, ОСОБА_1 вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_5 (день народження дитини), ОСОБА_5 святкує свій день народження. Кожного року у цей день мати займається організацією свята у дитсадку з подальшим відвідуванням дитячого кафе. А тому, позбавити матір можливості у цей день бути зі своєю дитиною буде шкодити інтересам дитини. За наслідком чого, оскільки кожного року у день народження дитини відбувається організація свята в дитсадку де святкують діти, неможливо задовольнити вимоги батька щодо святкування цього дня виключно з ним без участі матері. З метою уникнення конфлікту між сторонами, відповідачка вважає за доречним вирішити судом щодо часу проведення у день народження дитини у присутності батька. У разі незгоди зі сторони батька щодо місця та порядку святкування дня народження дитини та пропозиції святкування у інший спосіб вирішувати це питання виключно за згодою матері.

Крім того, відповідачка ОСОБА_1 за зустрічним позовом вказує, що не заперечує про можливість зустрічі позивача із сином на наступний день (12 квітня) у час запропонований ОСОБА_4 , за виключенням, якщо цей день є буднім (робочим), то такий день переноситься на суботу вихідного дня. ІНФОРМАЦІЯ_6 (день народження батька - ОСОБА_4 ), у цей день сторона відповідача частково погоджується з проханням позивача. Однак просить суд встановити певні обмеження, а саме, якщо день народження батька припадає на будній (робочий) день, то такий день переноситься за вибором батька з 10 год. 00 хв. до 15 год 00 хв. на суботу або неділю вихідного дня. 07 січня (Різдво Христове), сторона відповідача також частково погоджується з проханням позивача, однак просить суд встановити певні обмеження, а саме, якщо цей день припадає на будній (робочий) день, то такий день переноситься за вибором батька з 10 год. 00 хв. до 15 год 00 хв. на суботу або неділю вихідного дня. День Великодня (Пасха), у цей день сторона відповідача частково погоджується з проханням позивача, однак просить суд встановити інший часовий проміжок, а саме з 12 год. 00 хв. до 16 год. 00 хв. Щодо 01-02, 08-09 травня (Травневі свята) та 1-2 січня (Новий Рік), сторона відповідача не погоджується з даною вимогою позивача, оскільки позивач таким чином позбавляє матір можливості провести час із своїм сином всі травневі свята, у зв`язку з чим ОСОБА_1 просить суд врахувати цей факт та забезпечити матір можливості також у проведенні часу на ці свята із дитиною. За наслідком чого, відповідачка за зустрічним позовом просить суд розподілити час та дні зустрічі батька із сином у наступним способом: - 01 та 02 травня ОСОБА_5 знаходиться із матір`ю - ОСОБА_1 ; - 08 травня з 10 год. 00 хв. до 15 год. 00 хв. та 09 травня з 10 год. 00 хв. до 15 год. 00 хв. ОСОБА_5 проводить час із батьком - ОСОБА_4 ; - 01 січня ОСОБА_5 знаходиться із матір`ю - ОСОБА_1 ; - 02 січня ОСОБА_5 з 10 год. 00 хв. до 15 год. 00 хв. ОСОБА_5 проводить час із батьком - ОСОБА_4 . Щодо 01 червня (День захисту дітей), сторона відповідача частково погоджується з проханням позивача, однак просить суд встановити певні обмеження, а саме, якщо цей день припадає на будній (робочий) день та стан здоров`я малолітнього, то такий день переноситься за вибором батька з 10 год. 00 хв. до 15 год 00 хв. на суботу або неділю вихідного дня. Щодо спільного відпочинку літом протягом 30 днів, відповідачка вказує, що малолітній ОСОБА_5 веде активний спосіб життя та весь час займається у спортивних гуртках, що унеможливлює задовольнити вимоги позивача щодо спільного відпочинку протягом такого тривалого часу. На думку відповідачки за зустрічним позовом, порушення режиму дитини у навчанні та зайняттю спортом, порушує його звичний спосіб життя. Окрім того, спільний відпочинок батька з дитиною протягом такого тривалого часу позбавить можливості та права матері також провести із своїм сином літні канікули. У зв`язку з чим, ОСОБА_1 просить суд врахувати цей факт, оскільки при задоволенні в частині цих вимог, суд позбавить можливості матері також на проведення із дитиною літніх канікул. Враховуючи рівність сторін на право прийняття участі батьків у вихованні дитини та спільне проведення часу, а саме канікул, святкових днів та вихідних, ОСОБА_1 просить надати можливість батьку право на спільний відпочинок літом протягом 15 днів в межах України, визначивши і те, що враховуючи графік навчання та відвідування спортивних закладів ОСОБА_5 , батько попередньо зобов`язаний завчасно погодити із ОСОБА_1 про місяць і день початку та місце спільного відпочинку. Додатково, відповідачка за зустрічним позовом вважає необхідним зобов`язати позивача надавати можливість за бажанням дитини та/або матері у період спільного відпочинку бачитись та, будь-яким способом, спілкуватись із своєю дитиною - ОСОБА_5 , а у разі захворювання ОСОБА_5 переривати спільний відпочинок до дня поліпшення його здоров`я.

В судовому засіданні 17.09.2025 року, позивачка за первісним позовом ОСОБА_1 та її представник підтримали заявлені позовні вимоги та просили суд задовольнити. Зустрічний позов визнали частково та просили суд його задовольнити з урахуванням доводів викладених у відзиві на позовну заяву. Надаючи пояснення під час розгляду справи, ОСОБА_1 також зазначила, що не заперечує факту того, що син повинен спілкуватись з батьком, однак зазначила, що за наслідком використання під час відповідного спілкування нецензурної лексики, у тому числі впливу на дитину, нею дійсно було припинено відповідне спілкування. Також зазначила, що у запропонований ОСОБА_4 графік спілкування з дитиною, дитина зайнята навчальним процесом та розвитком, після чого є виснаженою для продовження спілкування з батьком, за наслідком чого запропоновані графіку для спілкування не є фізично можливими для забезпечення.

Представник відповідача за первісним позовом ОСОБА_4 заперечував проти задоволення первісного позову, вважаючи наявність підстав для закриття провадження в цій частині справі з огляду на відсутність предмету спору щодо місця проживання дитини, оскільки малолітня дитина сторін по справі проживає з матір`ю, що в свою чергу не оспорюється з боку батька дитини - ОСОБА_4 , який є відповідачем за первісним позовом, що виключає порушене право позивачки за захистом якого вона звернулась до суду з первісним позовом. Щодо зустрічного позову, представник відповідача підтримав заявлені вимоги та просив суд задовольнити. Також, представник відповідача за первісним позовом в судовому засіданні підтвердив, що ОСОБА_4 дійсно перебуває за межами державного кордону України та в умовах воєнного стану не може повернутись до України.

Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов до наступного.

Встановлені судом фактичні обставини справи:

Судом встановлено, що сторони по справі: ОСОБА_4 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі з 08.09.2017 року, зареєстрованому Малиновським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про що було зроблено відповідний актовий запис №2447, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 08.09.2017 року.

Доказів на підтвердження розірвання шлюбу між сторонами по справі не надано, разом з тим, сторонами під час розгляду справи було визнано, що відповідне питання перебувало на розгляді в Київському районному суді міста Одеси в межах цивільної справи №947/13813/24, та шлюб між ними розірвано у жовтні 2024 року.

За час перебування сторін у шлюбі, в них народилась спільна дитина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 22.04.2020 року, який станом на час розгляду справи є малолітнім.

У відповідності до довідок про реєстрацію місця проживання, виданих Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради, судом встановлено, що малолітня дитина сторін по справі - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований разом з матір`ю - ОСОБА_1 за однією адресою: АДРЕСА_1 .

Вказане житло місця спільного місця проживання ОСОБА_1 та малолітнього сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , належить на праві власності ОСОБА_1 з 15.02.2012 року, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав №33310890 від 28.02.2012 року.

Батько дитини - ОСОБА_4 зареєстрований окремо за адресою: АДРЕСА_2 .

Додатково приймаючи спільно визнані позивачем та відповідачем обставини під час розгляду справи вбачається встановленим, що ОСОБА_4 перебуває поза межами державного кордону України, проживає окремо від ОСОБА_1 та малолітнього сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , після погіршення сімейних стосунків, що за визнаними спільно сторонами справи обставинами, вже мало місце станом на січень 2024 року.

У відповідності до характеристики КУ «Одеський заклад дошкільної освіти «Ясла-Садок» №75 Одеської міської ради» від 29.07.2024 року за вих. №2907/1, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є учнем КУ «Одеський заклад дошкільної освіти «Ясла-Садок» №75 Одеської міської ради» з жовтня 2023 року, за час навчання зарекомендував себе з хорошої сторони, заняття відвідує постійно та ставиться з відповідальністю. На заняття приходить з мамою - ОСОБА_1 , яка приймає основну участь у дошкільному, інтелектуальному, емоційному вихованні своєї дитини. Також довідкою вказаної організації від 15.10.2024 року за №35 повідомлено, що щоденний графік роботи закладу з понеділка по п`ятницю з 07год.:00хв. по 19 год.:00хв.

Разом з тим, до суду надано відповідь КУ «Одеський заклад дошкільної освіти «Ясла-Садок» №75 Одеської міської ради» від на адвокатський запит представника позивача за зустрічним позовом з якої вбачається, що закладом повідомлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , станом на 11.06.2025 року продовжує відвідувати зазначений заклад, відвідування якого відбувається згідно з затвердженим графіком з понеділка по п`ятницю з 08год.:00хв. по 18 год.:00хв. Також підтверджено, що іноді мати дитини - ОСОБА_1 забирає дитину раніше визначеного часу.

У відповідності до характеристики Дитячого простору «ХМАРИК» від 26.07.2024 року за вих. №2607/1, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є учнем Дитячого простору «ХМАРИК» з листопада 2023 року, за час навчання зарекомендував себе з хорошої сторони, заняття відвідує постійно та ставиться з відповідальністю. На заняття приходить з мамою - ОСОБА_1 , яка приймає основну участь у дошкільному вихованні своєї дитини. Також довідкою вказаної організації від 15.10.2024 року за №1510/1 повідомлено, що відвідування ОСОБА_5 тренування відбуваються: щотижня у вівторок та четвер з 17год.:00хв. по 19 год.:00хв.

У відповідності до характеристики ВП «Міжнародна школа спорту міжнародної академічної школи - Одеса» від 24.07.2024 року за вих. №2407/1, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є учнем характеристики ВП «Міжнародна школа спорту міжнародної академічної школи - Одеса» з грудня 2023 року, за час навчання зарекомендував себе з хорошої сторони, тренування відвідує постійно та ставиться з відповідальністю. На заняття приходить з мамою - ОСОБА_1 , яка приймає основну участь у спортивному вихованні своєї дитини.

У відповідності до наданої характеристики ГО ДЮФК «Я Одесит» від 29.07.2024 року за вих. №002907, вбачається, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є учнем ДЮФК «Я ОДЕСИТ» з червня 2024 року, за час навчання зарекомендував себе з хорошої сторони, тренування відвідує постійно та ставиться з відповідальністю. На заняття приходить з мамою - ОСОБА_1 , яка приймає основну участь у спортивному вихованні своєї дитини. Також довідкою вказаної організації від 16.10.2024 року за №1610/1 повідомлено, що відвідування ОСОБА_5 тренування відбуваються: щотижня у понеділок з 18год.:00хв. по 19 год.:00хв., середу з 18год.:30хв. по 19 год.:30хв. та п`ятницю з 19год.:00хв. по 20год.:00хв. Додатково зазначено, що графік може змінюватись в залежності від переходу з відкритої площадки до залу в залежності від пори року.

У відповідності до довідки ФОП ОСОБА_7 . Міжнародна школа спорту від 15.10.2024 року вбачається, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відвідує заняття з плавання з грудня 2023 року, які відбуваються у середу з 16год.:00хв. по 17год.:00хв., у суботу з12 год.:00хв. по 13год.:00хв., іноді у понеділок з 16год.:00хв. по 17год.:00хв.

Також позивачкою за первісним позовом надано до суду довідку «КНП «Дитячий консультативний центр імені академіка Б.Я. Резника» Одеської міської ради від 23.10.2024 року з якої вбачається, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відвідував зазначений заклад, однак діагноз та причини звернення встановити вбачається можливим з підстав нерозбірливого викладу змісту довідки.

Щодо доказів відносно матері дитини судом встановлено, що ОСОБА_1 працевлаштована, працює в ТОВ «Аркас Логістікс Україна», на посаді фахівця комерційного відділу з організації залізничних перевезень з 13.03.2018 року по день надання довідки - 08.07.2024 року, середня заробітна плата якої на місяць становить 16995,00 грн., з вирахуванням податків становить 13680,98 грн., а за період з січня 2024 року по червень 2024 включно склала в загальному розмірі 82085,82 грн., з урахуванням виключеної суми податків, що підтверджується довідкою ТОВ «Аркас Логістікс Україна» за №08.07/1 від 08.07.2024 року.

Згідно з довідкою КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради від 12.07.2024 року за №2590, ОСОБА_1 згідно з даними архіву, реєстратури та картотеки Центру не значиться, на психіатричному та наркологічному обліку не перебуває.

Стороною відповідача за первісним позовом та позивачем за зустрічним позовом - ОСОБА_4 надані скріншоти переписок з сином та матір`ю дитини, які не спростовувались позивачкою за первісним позовом, у відповідності до яких батько дитину відправляв смс-повідомлення на адресу сина та матері дитини з привітанням з Днем народження сина, висловленням своїх почуттів, та інформацією про неможливість додзвонитись до матері дитини.

Під час розгляду справи, також на виконання ухвали суду від 14.10.2024 року судом отримані від органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради в якості доказів по справі:

- висновок на бланку №035260, за вих. №01-11/665/1 від 28.03.2025 року Органу опіки та піклування про визначення способів участі ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у вихованні малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у відповідності до якого вирішено визначити способи участі ОСОБА_4 у вихованні малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , враховуючи стан здоров`я дитини, розпорядок дня дитини, за умови забезпечення батьком необхідного духовного, фізичного та морального розвитку дитини, шляхом встановлення необмеженого часу спілкування батька з дитиною засобами телефонного та відеозв`язку за допомогою мессенджерів Viber, Telegram, WhatsApp; у разі приїзду батька на територію України за попередньою домовленістю між батьками;

- висновок на бланку №037854, за вих. №01-11/1036/1 від 19.05.2025 року Органу опіки та піклування про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом з одним із батьків, відповідно до якого вирішено вважати можливим визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом з матір`ю ОСОБА_1 .

Норми права, які застосовані судом, та мотиви їх застосування:

Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Відповідно до частин першої, другої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

У статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до абз. 2 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №18 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.

Щодо виниклих правовідносин за даною справою, останні пов`язані із визначенням місця проживання дитини та способів участі іншого батька, який проживає окремо від дитини, у вихованні та спілкуванні з сином, які врегульовані Сімейним кодексом України (далі - СК України).

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Суд - це фактично останній інструмент, який підлягає використанню при вирішенні сімейних спорів, коли спір неможливо вирішити іншим шляхом.

Водночас розлучення має відбутися таким чином, щоб батько і матір як і раніше співпрацювали при виконанні батьківських обов`язків.

Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини).

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Виходячи зі змісту частини шостої статті 29 ЦК України фізична особа може мати кілька місць проживання.

Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки стосовно дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Вказані висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду викладеними у постанові від 22.05.2024 року по справі №754/3063/22.

У відповідності до сталого підходу Верховного Суду, у спорах про визначення місця проживання дитини суди мають крізь призму врахувати найкращі інтереси дитини, встановити та надати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини (стаття 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно із статтею 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

У статті 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання.

Згідно з положеннями частин першої та другої статті 159 СК України якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце, час і порядок їхнього спілкування.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Приймаючи рішення в інтересах дитини, суд має враховувати право дитини мати і зберігати стосунки з обома батьками.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних й світових історичних і культурних цінностей, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства.

Батько, який проживає окремо від своєї дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батькові спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини. Водночас відновлення стосунків та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком перебуває у площині належного виконання обома батьками своїх обов`язків з виховання дитини.

Вказані висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду викладеними у постанові від 15.08.2025 року по справі №724/1782/24.

Отже, визначаючи спосіб участі батька у вихованні дитини, спілкуванні з нею, суди мають враховувати принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю переважають інтереси батьків.

Суд при встановленні способу спілкування має дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.

У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постановах Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 196/1202/19 (провадження № 61-5501св22), від 26 червня 2023 року у справі № 753/5374/22 (провадження № 61-2097св23) та багатьох інших.

У більшості випадків потреба втручання держави шляхом вирішення судами спорів між батьками щодо їх участі у вихованні дітей обумовлена поведінкою самих батьків та їх небажанням віднайти порозуміння між собою в позасудовому порядку в найкращих інтересах своїх дітей.

Правосуддя у справах про піклування про дитину завжди супроводжується гостроемоційними і мінливими стосунки між батьками, отже, остаточність судового рішення у цій категорії справ є завжди тимчасовою і часто нетривалою. Правосуддя не в змозі регулювати та встановлювати сталі людські стосунки. (Вказані висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду викладеними у постанові від 15.08.2025 року по справі №724/1782/24).

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першочергово повинні бути визначені й враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору. При визначенні місця проживання дитини судам потрібно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах (постанова Верховного Суду від 14 вересня 2022 року у справі № 466/1017/20).

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), які стосуються застосування статті 8 Конвенції.

У рішенні ЄСПЛ «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

У рішенні ЄСПЛ «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року зазначено, що під час визначення найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Аналіз релевантної практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім - права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню такі базові елементи: (а) погляди дитини; (б) індивідуальність дитини; (в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин; (г) піклування; захист і безпека дитини; (ґ) вразливе положення; (д) право дитини на здоров`я; (е) право дитини на освіту (постанова Верховного Суду від 04 серпня 2021 року у справі № 654/4307/19). Також підлягають врахуванню: (1) спроможність кожного з батьків піклуватися про дитину особисто; (2) стосунки між дитиною і батьками в минулому; (3) бажання батьків бути опікунами; (4) збереження стабільності в оточенні дитини, йдеться про місце проживання (дім), школу, друзів; (5) бажання дитини.

У пункті 67 Загального коментаря № 14 від 29 травня 2013 року Комітет ООН з прав дитини зазначив, що в інтересах дитини доцільно виходити зі спільної батьківської відповідальності. Приймаючи рішення в інтересах дитини, суддя має враховувати право дитини мати і зберігати стосунки з обома батьками.

Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесів вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини.

Сім`я є цінною для розвитку дитини, і коли вона руйнується, батьки, які почали проживати окремо, мають віднайти способи захистити дитину і забезпечити те, що їй потрібно, щоб дитина зростала у благополучній атмосфері, повноцінно розвивалася та не зазнавала негативного впливу. Ситуація, в якій батьки не в змозі віднайти такі способи за взаємним погодженням, потребує втручання органів державної влади, зокрема суду, з метою забезпечення належних стосунків між дитиною й батьками, які є фундаментальними для благополуччя дитини. Діти потребують уваги, підтримки і любові обох батьків. Діти є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів. (висновок Верховного Суду у постанові від 15.09.2025 року по справі №756/6408/24).

Судом ураховується, що нормами статті 19 СК України встановлено, що під час розгляду спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Крім того, суд наголошує, що дитина є суб`єктом права і незважаючи на вікову категорію, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя.

Відповідно до статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана під час вирішення між батьками спору, зокрема, щодо її місця проживання. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Одночасно суд зазначає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Разом з тим, у відповідності до положень ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У відповідності до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оцінка доводів учасників справи, мотиви та висновки суду:

Виходячи з вищевикладеного та приймаючи вищевикладені встановлені обставини, судом встановлено, що сторони по справі: ОСОБА_4 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі та є батьками малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а відтак на яких, у відповідності до Основного Закону України - Конституції України, національного і міжнародного законодавства, мають рівні права та обов`язки відносно дитини.

Приймаючи положення ч.1 ст. 82 ЦПК України за наслідком визнання цих обставин обома сторонами по справі, судом беззаперечно встановлено, що малолітня дитина сторін по справі - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживає разом з матір`ю - ОСОБА_1 , окремо від батька - ОСОБА_4 , який перебуває поза межами державного кордону України.

Подані стороною позивачки за первісним позовом докази у відповідності до положень ст. 77-80 ЦПК України є належними, достовірними, достатніми та допустимими, які свідчать про належне виконання нею батьківських обов`язків з виховання, розвитку та утримання малолітнього сина.

Доводи про те, що дані докази є свідченням не прийняття участі батьком у вихованні та розвитку дитини суд вважає безпідставними, приймаючи встановлений факт відсутності батька дитини на території України в період початку проходження дитиною навчання та відвідування спортивних занять, які засвідчені цими довідками та в період їх видачі.

Як вбачається, позивачка за первісним позовом - ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом з приводу визначення місця проживання малолітнього - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у відповідності до положень статті 161 СК України, з посиланням на наявність відповідного спору між сторонами, як батьками дитини, з цього приводу.

Як вже судом зазначалось, у відповідності до частин першої, другої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Отже, зверненню до суду з позовом про визначення місця проживання дитини має передувати спір між батьками дитини щодо місця її проживання.

Дане обумовлено також тим, що у відповідності до приписів ст. 55 Конституції України, ст. 15, 16 ЦК України та ст.5 ЦПК України, правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20).

Отже, саме той з батьків, хто звертається до суду з таким позовом має довести, що дійсно батьки не можуть досягнути згоди щодо місця проживання дитини і з цього приводу між ними існує спір.

Разом з тим, жодних доказів існування спору між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 з приводу місця проживання їх малолітнього сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , суду не надано.

Одночасно судом враховується, що наявність відповідного спору також не встановлено судом і під час розгляду справи, приймаючи, що стороною відповідача за первісним позовом - ОСОБА_4 визнавався факт того, що їх спільна дитина проживає разом з матір`ю, з приводу чого в нього відсутні заперечення та вимогу зі зміни місця проживання дитини з ним, а навпаки ОСОБА_4 заявлені вимоги з приводу визначення йому способу участі у вихованні (спілкуванні) дитини шляхом встановлення відповідного графіку для спілкування та побачень, як батьку який проживає окремо, що додатково підтверджує відсутність спору між сторонами з приводу місця проживання дитини.

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21).

Приймаючи вищевикладене, з огляду на встановлені обставини, суд доходить до висновку про відмову у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 з приводу визначення місця проживання малолітнього сина сторін по справі разом з нею, зважаючи на відсутність правових підстав для втручання держави у сімейні відносини, врегульовані за згодою (домовленістю) їх учасників, та недоведеність необхідності захисту інтересів позивача та малолітньої дитини, як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судового рішення, через недоведеність наявності порушеного права.

Щодо доводів сторони відповідача за первісним позовом, що відсутній спір між сторонами з приводу місця проживання малолітньої дитини, є підставою саме для закриття провадження у справі, суд вважає безпідставними, з огляду на те, що зазначення судом у даному рішенні суду фрази «між батьками відсутній спір щодо місця проживання дитини» у цьому випадку свідчить про те, що права позивача не порушені, а не як підстава для закриття провадження у справі, що в свою чергу узгоджується з висновками у подібних правовідносинах Верховного Суду викладеними у постанові від 10 липня 2024 року у справі №127/16211/23 (провадження № 61-1964св24), у постанові від 10 грудня 2024 року у справі №299/8679/23 (провадження № 61-14033св24).

З приводу вимог ОСОБА_4 за зустрічним позовом з визначення способів його участі у вихованні (спілкуванні) малолітнього сина, поєднані з вимогою про усунення йому перешкод у спілкуванні, які за його доводами створюються матір`ю, суд зазначає наступне.

Приймаючи вище встановлені судом обставини, суд зазначає, що право батька - ОСОБА_4 на спілкування із дитиною є його незаперечним правом, а спілкування дитини з батьком відповідає її інтересам.

Крім того, враховуючи встановлений факт того, що ОСОБА_4 перебуває поза межами державного кордону України, а відтак віддалено від місця проживання дитини, він має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батькові спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини.

Встановлення стосунків та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити дитину від зустрічей із батьком.

Вирішуючи відповідні позовні вимоги, суд ураховується, що відповідачкою за зустрічним позовом - ОСОБА_1 не надано, як і не містять матеріали справи, жодних доказів на підтвердження того, що спілкування батька з дитиною, що є предметом спору у цій справі, порушує інтереси дитини та дії ОСОБА_4 негативно впливають на психологічне та фізичне здоров`я сина.

Разом з тим, надані ОСОБА_4 докази спілкування з дитиною через смс-повідомлення, які не спростовувались з боку відповідачки за зустрічним позовом, свідчать про бажання батька на спілкування з сином.

За наслідком чого, відповідні доводи ОСОБА_1 про небажання, у тому числі переривання спілкування батька з дитиною, з підстав на думку ОСОБА_1 використання ненормативної лексики з боку ОСОБА_4 , чи здійснення ним іншого впливу на дитину, носять необґрунтований характер, та в поєднані з доводами ОСОБА_1 про відсутність можливості забезпечення спілкування дитини з батьком через графік навчання, розвитку, виховання дитини, який в свою чергу створений саме останньою, свідчить насамперед лише про створені перешкоди батькові у вихованні/спілкуванні з чином та наявність неприязних стосунків між батьками, що в свою чергу має негативний вплив на малолітню дитину та впливає на її відносини і спілкування з батьком.

Дані обставини в цілому також підтверджують наявність між сторонами спору з приводу прийняття ОСОБА_4 участі у вихованні сина, який обумовлений поведінкою самих батьків та їх небажанням віднайти порозуміння між собою в позасудовому порядку в найкращих інтересах спільного малолітнього сина.

Враховуючи дані обставини, виходячи як з найкращих інтересів дитини, рівності прав та обов`язків обох батьків щодо своєї дитини, відсутності будь-яких доказів що спілкування батька з дитиною має негативний вплив на нормальний розвиток дитини, суд вважає, що порушене право ОСОБА_4 на спілкування з сином підлягає захисту шляхом усунення відповідних перешкод та зобов`язання ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_4 у спілкуванні з малолітнім сином - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Визначаючи відповідний спосіб участі у вихованні та спілкуванні позивача за зустрічним позовом - ОСОБА_4 з малолітнім сином суд ураховується у тому числі графік відвідування малолітнім - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , спортивних секцій, додаткових занять для розвитку дитину, дошкільних навчальних закладів які мають місце щотижневе відвідування у робочі дні, вік дитини та подальше ним навчання у школі, усталений графік та спосіб життя дитини, що підтверджено відповідачкою за зустрічним позовом належними і допустимими доказами і відповідає інтересам дитини для її розвитку та виховання.

Одночасно судом ураховується висновок Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради виготовлений на бланку №035260, за вих. №01-11/665/1 від 28.03.2025 року, про визначення способів участі ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у вихованні малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у відповідності до якого вирішено визначити способи участі ОСОБА_4 у вихованні малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , враховуючи стан здоров`я дитини, розпорядок дня дитини, за умови забезпечення батьком необхідного духовного, фізичного та морального розвитку дитини, шляхом встановлення необмеженого часу спілкування батька з дитиною засобами телефонного та відеозв`язку за допомогою мессенджерів Viber, Telegram, WhatsApp; у разі приїзду батька на територію України за попередньою домовленістю між батьками.

Вказаний висновок є належним та прийнятим у відповідності до положень чинного законодавства.

Однак, вказаний висновок судом приймається в частині доцільності визначення способів участі ОСОБА_4 у вихованні малолітнього ОСОБА_5 , разом з тим в частині запропонованого встановлення необмеженого часу спілкування батька з дитиною засобами телефонного та відеозв`язку за допомогою мессенджерів Viber, Telegram, WhatsApp, суд вважає недоречним, приймаючи наявність доказів з графіку дошкільного навчання та спортивного виховання дитини, що відповідає її інтересам, а відтак з урахуванням даних обставин, відповідний графік спілкування на думку суду потребує чіткому визначенню, для забезпечення як прав батька на спілкуванні і виховання дитини, так і забезпечення належного виховання і розвитку малолітньої дитини.

Поряд з цим, суд зазначає, що встановлення стосунків та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком повинно переважати над бажанням обмежити дитину від зустрічей із батьком.

Також судом ураховуються обставини з тривалості не спілкування батька з дитиною, проміжок чого у відповідності до особисто зазначених ОСОБА_4 обставин становить починаючи з 25.03.2024 року, тобто більше року, що в свою чергу потребує налагодженню у зручний і комфортний для дитини спосіб, з метою створення між ними емоційного контакту та комфортних умов для спілкування, спільних звичок, подоланню тимчасових незручностей.

За наслідком вищевикладеного в цілому, ураховуючи обставини даної справи, відсутність ОСОБА_4 на території України за місцем проживання малолітнього сина, ураховуючи висновок органу опіки та піклування, наявність конфліктних відносин між сторонами, беззаперечне право батька на спілкування із дитиною, яке відповідає її інтересам, рівність прав та обов`язків батьків перед дитиною, усталений графік і спосіб життя дитини, суд доходить до висновку, що запропонований ОСОБА_1 графік для спілкування і прийняття участі ОСОБА_4 у вихованні сина, є більш відповідним інтересам дитини, охоплює усі вищевикладені критерії, та в свою чергу надасть можливість позивачу достатньою мірою спілкуватися із сином, приділяти йому увагу, брати участь у його розвитку та вихованні.

Визначаючи відповідний спосіб участі у вихованні та спілкуванні позивача за зустрічним позовом з сином, суд вважає за необхідне визначити, що визначені дні та години спілкування і зустрічей батька з сином мають відбуватися без присутності матері, що не порушує прав та інтересів дитини, оскільки у протилежному випадку присутність матері лише сприятиме продовженню конфлікту батьків дитини (сторін у справі) й унеможливить належне спілкування батька з сином. Обставин, які вказували б на те, що дитині буде шкодити спілкування з батьком і спільний відпочинок з ним без присутності матері, не встановлено.

Визначення саме такого способу участі ОСОБА_4 у спілкуванні та вихованні сина є таким, що відповідатиме його якнайкращим інтересам.

Поряд з цим, приймаючи відносини що склались між сторонами, як батьками малолітньої дитини, суд вважає за необхідне зазначити, що питання виховання дитини вирішуються батьками спільно. Батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Мати, яка проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

Крім цього, зміна обставин чи правовідносин, що мають істотне значення при визначенні способу участі одного з батьків у вихованні дитини, в тому числі з врахуванням віку дитини, її прихильності до кожного з батьків, не позбавляє права батьків у майбутньому звернутись до суду з позовом про встановлення іншого способу участі одного з батьків у вихованні дитини, що в свою чергу відповідає висновкам Верховного Суду викладеним у постанові від 02 лютого 2022 року у справі №607/20536/19, від 04 вересня 2024 року в справі №932/665/20 (провадження № 61-7201св24)).

Суд ухвалюючи рішення суду враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Зазначений Висновок також акцентує увагу й на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Згідно позиції Європейського суду з прав людини, сформованої, зокрема у справах "Салов проти України", "Проніна проти України" та "Серявін та інші проти України": принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").

Висновки суду за наслідком розгляду справи:

З урахуванням вищевикладеного в цілому, аналізуючи зібрані по справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, надавши оцінку наявними в матеріалах справи доказам, суд вважає, що у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про встановлення місця проживання дитини, слід відмовити за наслідком відсутності порушеного права за захистом якого звернулась позивачка, а зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, шляхом усунення ОСОБА_4 перешкоди у спілкуванні з дитиною і зобов`язання ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_4 у спілкуванні з малолітнім сином - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та встановити порядок способу участі ОСОБА_4 у вихованні сина, шляхом встановлення систематичних спілкувань і побачень батька з дитиною за наступним графіком:

- спілкування засобами телефонного, аудіо та/або відео зв`язку за допомогою месенджерів «Viber», «Telegram», «WhatsApp»: кожного понеділка, середи та п`ятниці з 20 години 00 хвилин до 21 години 00 хвилин;

- систематичні побачення батька із сином, без присутності матері:

- кожної другої та четвертої суботи відповідного місяця, з 17 години 00 хвилин до неділі 20 години 00 хвилин;

- 12 квітня щорічно, з 10 години 00 хвилин до 15 години 00 хвилин;

- 04 вересня щорічно, з 10 години 00 хвилин до 15 години 00 хвилин;

- 07 січня щорічно, з 10 години 00 хвилин до 15 години 00 хвилин;

- у день святкування Великодня щорічно, з 12 години 00 хвилин до 16 години 00 хвилин;

- 08 травня щорічно, з 10 години 00 хвилин до 15 години 00 хвилини;

- 09 травня щорічно, з 10 години 00 хвилин до 15 години 00 хвилини;

- 02 січня щорічно, з 10 години 00 хвилин до 15 години 00 хвилини;

- 01 червня щорічно, з 10 години 00 хвилин до 15 години 00 хвилини;

- - 15 днів у літній період канікул від навчального процесу дитини щорічно, для спільного відпочинку в межах України, але не виключно, з попереднім погодженням із матір`ю дитини про місяць і день початку та місце спільного відпочинку;

- визначити, що у разі припадання: 12 квітня, 04 вересня, 07 січня, день святкування Великодня, 08 травня, 09 травня, 02 січня, 01 червня, щорічно, у день освітнього процесу дитини, відповідний день для забезпечення побачень дитини з батьком, переноситься і забезпечується з боку матері у найближчий вихідний день, що припадає після визначеної дати.

Судові витрати по справі:

Під час ухвалення рішення суд, у відповідності до приписів статті 264 ЦПК України у тому числі вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

У відповідності до положень статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Приймаючи відмову у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 , судові витрати понесені останньою у відповідності до положень статті 141 ЦПК України відшкодуванню з боку відповідача ОСОБА_4 не підлягають.

Також судом встановлено, що ОСОБА_4 , як позивачем за зустрічним позовом, було сплачено судовий збір в сумі 1211,20 грн.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України, приймаючи часткове задоволення позову, з ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь ОСОБА_4 у відшкодування витрат зі сплати судового збору - 1211,20 грн.

Також позивачем за зустрічним позовом заявлено вимогу про відшкодування витрат понесених на професійну правничу допомогу.

Однак, представником ОСОБА_4 до закінчення судових дебатів було заявлено заяву про надання доказів на підтвердження понесених позивачем витрат протягом п'яти днів після ухвалення судового рішення.

У відповідності до положень ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно з ч.1, 2 статті 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Враховуючи викладене, оскільки стороною позивача за зустрічним позовом до закінчення судових дебатів, у відповідності до ч.8 ст.141 ЦПК України, заявлено відповідну заяву про надання доказів на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу після ухвалення судового рішення, судом відповідне питання одночасно з ухваленням судового рішення не вирішується, яке підлягає розгляду судом після подання відповідних доказів в порядку передбаченому статтею 270 ЦПК України.

Приймаючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 6, 81, 141, 211, 263-265, 267, 352, 354 ЦПК України, ст. ст. 84, 180, 181, 182, 183, 191 СК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 ) до ОСОБА_4 (місце проживання: АДРЕСА_4 ), за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Служби у справах дітей Одеської міської ради (місцезнаходження: 65022, м. Одеса, вул. Косовська, 2Д), Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради (місцезнаходження: 65044, м. Одеса, вул Канатна, 134), про визначення місця проживання дитини - відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_4 (місце проживання: АДРЕСА_4 ) до ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 ) ), за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради (місцезнаходження: 65044, м. Одеса, вул Канатна, 134), про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у вихованні дитини - задовольнити частково.

1. Усунути ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , перешкоди у спілкуванні з малолітнім сином - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , шляхом зобов`язання мати дитини - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , не перешкоджати ОСОБА_4 , у спілкуванні з малолітнім - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

2. Визначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , порядок та спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , шляхом встановлення систематичних спілкувань і побачень з дитиною за наступним графіком:

2.1. Спілкування засобами телефонного, аудіо та/або відео зв`язку за допомогою месенджерів «Viber», «Telegram», «WhatsApp»: кожного понеділка, середи та п`ятниці з 20 години 00 хвилин до 21 години 00 хвилин;

2.2. Систематичні побачення ОСОБА_4 із сином - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , без присутності матері:

- кожної другої та четвертої суботи відповідного місяця, з 17 години 00 хвилин до неділі 20 години 00 хвилин;

- 12 квітня щорічно, з 10 години 00 хвилин до 15 години 00 хвилин;

- 04 вересня щорічно, з 10 години 00 хвилин до 15 години 00 хвилин;

- 07 січня щорічно, з 10 години 00 хвилин до 15 години 00 хвилин;

- у день святкування Великодня щорічно, з 12 години 00 хвилин до 16 години 00 хвилин;

- 08 травня щорічно, з 10 години 00 хвилин до 15 години 00 хвилини;

- 09 травня щорічно, з 10 години 00 хвилин до 15 години 00 хвилини;

- 02 січня щорічно, з 10 години 00 хвилин до 15 години 00 хвилини;

- 01 червня щорічно, з 10 години 00 хвилин до 15 години 00 хвилини;

- 15 днів у літній період канікул від навчального процесу дитини щорічно, для спільного відпочинку в межах України, але не виключно, з попереднім погодженням із матір`ю дитини про місяць і день початку та місце спільного відпочинку;

- визначити, що у разі припадання, щорічно: 12 квітня, 04 вересня, 07 січня, день святкування Великодня, 08 травня, 09 травня, 02 січня, 01 червня, у день освітнього процесу дитини, відповідний день для забезпечення побачень дитини з батьком, переноситься і забезпечується з боку матері у найближчий вихідний день, що припадає після визначеної дати.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_1 ), за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради (місцезнаходження: 65044, м. Одеса, вул Канатна, 134), про визначення способу участі у вихованні дитини - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , у відшкодування судових витрат зі сплати судового збору 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 (двадцять) копійок.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено - 29.09.2025 року.

Головуючий Л. В. Калініченко