ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 22-ц/819/824/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2025 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Приходько Л. А.,

суддів: Бездрабко В. О.,

Кутурланової О.В.,

секретар Андреєва В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - приватний нотаріус міського нотаріального округу Семеніхіна В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Літвінової Тетяни Володимирівни на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 14 травня 2025 у складі головуючого судді Майдан СІ., повний текст рішення складено 19 травня 2025 року,

встановив:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулась в суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус міського нотаріального округу Семеніхіна В.І. про усунення від права на спадкування та визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним.

Обґрунтовуючи свої вимоги вказувала на те, що її батькові ОСОБА_3 належала на праві власності квартира АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 29 жовтня 1993 року та свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 23 лютого 1999 року.

За життя ОСОБА_3 04 жовтня 2018 року склав нотаріально посвідчений заповіт, яким заповів належну йому квартиру АДРЕСА_1 їй, ОСОБА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 її батько, ОСОБА_3 , помер. Після його смерті відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідач, ОСОБА_2 , як дружина померлого ОСОБА_3 , звернулась із заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини щодо обов`язкової частки у спадщині та отримала 24 вересня 2019 року свідоцтво про право на спадщину на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 з грудня 2017 року, після перелому ноги, перебував у безпорадному стані: не міг самостійно пересуватися та піклуватися про себе і потребував постійного стороннього догляду. Останні роки його життя батько проживав у неї, і саме вона доглядала за батьком, готувала йому їжу, прала білизну, водила на прогулянки тощо. Батько перебував на повному її утриманні.

Дружина батька, ОСОБА_2 , проживала цей час у своїй квартирі АДРЕСА_2 , про стан чоловіка не піклувалася, не надавала йому будь-якої допомоги, не цікавилася станом його здоров`я.

Посилаючись на те, що відповідачка ухилялась від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік і тяжку хворобу був у безпорадному стані, вважає, що ОСОБА_2 має бути усунута від права на спадкування з підстав визначених частиною п`ятою статті 1224 ЦК України.

Враховуючи зазначене просила усунути ОСОБА_2 від права на спадкування за законом після смерті свого чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Херсоні та визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину від 04 листопада 2019 року, виданого ОСОБА_2 приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Семеніхіною В.І. на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 .

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 14 травня 2025 року у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що позивачем не доведено, що відповідачка, маючи можливість надавати допомогу спадкодавцю, який її потребував, ухилялась від обов`язку щодо її надання. Та обставина, що у період безпорадного стану спадкодавець проживав разом з донькою, а не з дружиною, яка на той час перебувала у похилому віці та мала стійкі хронічні захворювання, не доводить сукупність обставин, передбачених відповідно до вимог частини п`ятої статті 1224 ЦК України, та не може бути достатньою підставою для усунення відповідача від права на спадкування після смерті чоловіка.

26 червня 2025 року представник ОСОБА_1 , адвокат Літвінова Т.В., подала, сформувавши в системі «Електронний суд», апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 14 травня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, вказуючи на те, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про неможливість відповідачем надавати допомогу та догляд спадкодавцю, який був її чоловіком та перебував у безпорадному стані. Суд не дослідив та не врахував письмові пояснення сусідів, які були оформлені в порядку статті 95 ЦПК України та є письмовими доказами. Вказані пояснення доводять, що ОСОБА_2 маючи можливість не приїздила щодня до свого хворого чоловіка, ухилялась від надання необхідної допомоги своєму чоловікові, який потребував її саме від дружини і дуже був засмучений, що вона не хоче забирати його додому. Також вказувала на те, що ОСОБА_2 мала фізичну можливість доглядати за своїм чоловіком, а досліджені судом медичні документи не доводять факту що за станом здоров`я відповідач не могла здійснювати догляд за спадкодавцем.

Правом на подання відзиву інші учасники справи не скористалися.

Приймаючи участь у розгляді справи в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду представник позивача адвокат Літвінова Т.В. апеляційну скаргу підтримала за обставинами викладеними у скарзі, просила рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 14 травня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

23 вересня 2025 року представник ОСОБА_2 адвокат Марухненко І.П. подала заяву про розгляд справ без участі ОСОБА_2 та за відсутності її представника, зазначивши, що рішення суду, на її думку є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги є необгрунтованими, та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції. Просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Третя особа приватний нотаріус міського нотаріального округу Семеніхіна В.І. в судове засідання не з`явилася, була належним чином повідомлені про розгляд справи шляхом направлення судової повістки на електронну адресу, яка міститься в матеріалах справи.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Отже, зі змісту вказаної норми права вбачається, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. З врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

З огляду на вказане та враховуючи передбачені чинним процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, обізнаність учасників справи про дату, час та місце розгляду справи, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 , виданого Фондом комунального майна м. Херсона 29 жовтня1993 року та свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Першої Херсонської державної нотаріальної контори Сочинською Л.С. 23 лютого 1999 року за реєстровим № 1-440 належала на праві власності ОСОБА_3 .

Згідно актового запису про одруження №186, зробленого 26 червня 1999 року Дніпровським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Херсона, 26 червня 1999 року ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , одружився з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після реєстрації шлюбу прізвище дружини - ОСОБА_5 .

04 жовтня 2018 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Семенихіною В.І. посвідчено заповіт ОСОБА_3 , яким заповів належну йому квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується актовим записом про смерть №236, вчиненого 28 лютого 2019 року Дніпровським районним у місті Херсоні відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина до складу якої увійшли квартира АДРЕСА_1 та грошові кошти та внесків з належними відсотками, що знаходяться на рахунках в АТ «Ощадбанк» та АТ КБ «ПриватБанк».

ОСОБА_1 прийняла спадщину, подавши приватному нотаріусу Херсонського міського нотаріального округу Семенихіній В.І. 11 березня 2019 року заяву про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її батька ОСОБА_3 .

Відповідачка ОСОБА_2 прийняла спадщину, подавши приватному нотаріусу Херсонського міського нотаріального округу Семенихіній В.І. 09 квітня 2019 року заяву про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловіка ОСОБА_3

04 листопада 2019 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Семенихіною В.І. видано ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_3 на 1/4 частку спадкового майна, яке складається з однокімнатної квартири АДРЕСА_3 , зареєстрованого в реєстрі за № 979.

08 листопада 2019 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Семенихіною В.І. видано ОСОБА_2 свідоцтво про право власності на 1/2 частку у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу, яке складається з грошових внесків з належними відсотками, що знаходяться на рахунках в АТ «Ощадбанк» та АТ КБ «ПриватБанк», зареєстровано в реєстрі за № 989.

08 листопада 2019 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Семенихіною В.І. видано ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_3 на 1/2 частку спадкового майна, яке складається з 1/2 частки грошових внесків з належними відсотками, що знаходяться на рахунках в АТ «Ощадбанк» та АТ КБ «ПриватБанк», зареєстровано в реєстрі за 990.

28 липня 2020 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Семенихіною В.І. видано ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті її батька ОСОБА_3 на 1/2 частку спадкового майна, яке складається з 1/2 частки грошових внесків з належними відсотками, що знаходяться на рахунках в АТ «Ощадбанк» та АТ КБ «ПриватБанк», зареєстровано в реєстрі за 990.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У статтях 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Право на обов`язкову частку відповідно до частини першої статті 1241 ЦК України мають малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Право на обов`язкову частку - це суб`єктивне майнове право окремих спадкоємців першої черги (стаття 1261 ЦК України) отримати певну частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту. Хоча норми про право на обов`язкову частку розміщені у главі, присвяченій спадкуванню за заповітом, за своєю сутністю право на обов`язкову частку належить до спадкування за законом. Тобто право на обов`язкову частку існує лише за наявності заповіту. Коло осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, визначене статтею 1241 ЦК України, є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає.

У частинах п`ятій, шостій статті 1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Аналогічні правові висновки викладено Верховним Судом у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 712/4709/15-ц (провадження № 61-8023св18), від 04 березня 2019 року у справі № 321/1573/17-ц (провадження № 61-45879св18) та від 17 липня 2019 року у справі № 676/5086/15-ц (провадження № 61-25032св19).

Крім того, у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц (провадження № 61-1302св 18) та від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц (провадження № 61-15926св18) зроблено висновок, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

У справі, що переглядається предметом позову є вимога про усунення від права на спадкування за законом обов`язкової частки ОСОБА_2 після смерті спадкодавця ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Підставою позову - доводи ОСОБА_1 , як спадкоємця за заповітом, що ОСОБА_2 ухилялася від надання допомоги своєму чоловіку ОСОБА_3 , який через похилий вік та хворобу перебував у безпорадному стані.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , 1938 року народження, перебувала у зареєстрованому шлюбі зі спадкодавцем ОСОБА_3 , 1927 року народження, станом на день його смерті. Місце проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстроване за адресою АДРЕСА_4 , що підтверджується довідкою ОСББ «Лідер» від 01 липня 2019 року за № 25.

Однак ОСОБА_3 з 16 грудня 2017 року до своєї смерті проживав разом зі своєю дочкою ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_5 , що підтверджується довідкою ОСББ «Чорномор Плюс».

ОСОБА_3 з грудня 2017 року по день смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував у безпорадному стані, через похилий вік (1927 рік народження) та травму ноги не міг самостійно забезпечити умови свого життя, потребував стороннього догляду, допомоги та піклування. Зазначена обставина визнана учасниками справи.

Спадкодавець, ОСОБА_3 , з 06 травня 1998 року по 28 лютого 2019 року перебував на обліку в Єврейському благодійно-общином Центрі «Хесед Шмуель». Йому надавалось безкоштовне патронатне обслуговування, яке здійснювалось у вигляді візитів працівника Центру, за місцем його проживання. 3 18 грудня 2017 року по 28 лютого 2019 року, після перенесеної травми, робота працівників Центру (патронат, масажист, лікар-реабілітолог) здійснювалась за адресою АДРЕСА_5 . Вказані обставини підтверджуються листом Єврейського благодійно-общинного центру «Хесед Шмуель» №238-01 від 08 листопада 2019 року.

Як вбачається з наданих позивачем копій договорів позички, укладених між благодійної організацією Єврейським благодійно-общинним центром «Хесед Шмуель» та ОСОБА_3 №1115 від 26 листопада 2010 року, №1315 від 05 травня 2012 року, №1992 від 24 травня 2017 року, №2036 від 21 листопада 2017 року, ОСОБА_3 передано у безоплатне користування наступне майно: тростина, милиці канадські, ходунок для дорослого на колесах, сидіння для ванни. Гарантом виконання зобов`язань за всіма договорами позички, відповідно до умов договорів є ОСОБА_2 .

Відповідачка, ОСОБА_2 , є особою похилого віку (1938 року народження) та з 2012 року страждає на хронічний пієлонефрит, патологічну рухомість нирки, церебральний атеросклероз, соматичну артеріальну гіпертензію, потребує медикаментозного лікування та рекомендовано уникати фізичних навантажень. Вказані обставини підтверджені наданими відповідачем виписками з медичної карти стаціонарного хворого №4149 від 04 травня 2012 року, №12768 від 05 листопада 2013 року, № 10956 від 08 жовтня 2014 року, № 3159 від 05 квітня 2019 року.

Після виписки з лікарні в грудні 2017 року спадкодавець ОСОБА_3 проживав разом з донькою, ОСОБА_1 , яка здійснювала за ним догляд за допомогою наданого Єврейським благодійно-общинним центром «Хесед Шмуель» безкоштовного патронажного працівника, який з грудня 2017 року по 28 лютого 2019 року щоденно (крім вихідних) відвідував ОСОБА_3 . Позивач користувалася пенсійною карточкою спадкодавця для задоволення потреб щодо придбання ліків та продуктів харчування, що підтверджується поясненнями позивача в судовому засіданні.

У зазначений період відповідач, ОСОБА_2 , відвідувала чоловіка ОСОБА_3 , за місцем його перебування, спілкувалася з ним, допомагала патронажному працівнику здійснювати догляд за ним, зазначені обставини підтверджуються поясненнями ОСОБА_2 , даними під час допиту її в якості свідка, фотознімками, наданими нею.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині усунення від права спадкування ОСОБА_2 суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами того, відповідачка, умисно ухилялась від надання такої допомоги, що могло бути підставою для усунення їх від права на спадкування.

При цьому суд першої інстанції правильно вказав на те, що умисної винної поведінки ОСОБА_2 під час розгляду справи встановлено не було.

Крім того матеріали справи не містять доказів, що спадкодавець потребував допомоги саме від відповідачки ОСОБА_2 , з огляду на те, що йому надавалася допомога дочкою та патронатним працівником Єврейським благодійно-общинним центром «Хесед Шмуель».

Посилання позивача на рідкі відвідування відповідачкою померлого чоловіка, здійснення догляду за спадкодавцем нею та патронатним працівником, на неприязні стосунки, що склалися між сторонами, на понесені нею витрати на ремонт спірної квартири, оплату комунальних послуг та придбання продуктів харчування, на поховання батька, не підтверджують умисного ухилення ОСОБА_6 від надання допомоги ОСОБА_7 .

Отже судом не встановлено умисного ухилення відповідачки від надання допомоги спадкодавцю. При цьому позивач не навела переконливих доказів на підтвердження потреби спадкодавця в допомозі саме ОСОБА_2 .

Оскільки лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунутий від спадкування, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про усунення ОСОБА_2 від спадкування, оскільки підставою для усунення від права на спадкування на підставі частини п`ятої статті 1224 ЦК України є сукупність обставин, які позивачем доведено не було.

При цьому колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що поза увагою суду залишилися надані позивачем нотаріально посвідченні заяви ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які свідчать про те, що відповідачка, маючи можливість, не приїздила щодня до хворого чоловіка лист, оскільки вказані заяви не містять доказової інформації, а саме відомостей на підтвердження того, що ОСОБА_3 потребував допомоги саме від відповідачки ОСОБА_2 , а остання умисно ухилялась від надання такої допомоги.

Доводи апеляційної скарги про наявну у відповідачки можливість надання допомоги чоловікові, який знаходився у безпорадному стані, апеляційний суд відхиляє, оскільки враховуючи похилий вік ОСОБА_2 (1938 рік народження), стан її здоров`я, за яким рекомендовано уникати фізичних навантажень, що підтверджено медичними документами за період з 2012 року по 2019 роки, остання не могла повноцінно надавати спадкодавцеві необхідну йому допомогу.

Враховуючи наведе апеляційний суд також погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки такі вимоги є похідними від позовних вимог про усунення відповідачки від спадкування, у задоволенні яких відмовлено.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Літвінової Тетяни Володимирівни залишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 14 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 01 жовтня 2025 року.

Головуючий Л.А. Приходько

Судді: В. О. Бездрабко

О. В. Кутурланова