Справа № 136/500/25
провадження № 2/136/151/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2025 року м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

у складі головуючого судді Кривенко Д.Т.,

за участю секретаря судових засідань Марчук Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Липовець, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Пінг Понг» через представника звернулось до суду з вказаним позовом до ОСОБА_1 , у якому просить присудити із останнього на користь позивача заборгованість за Кредитним договором № 4869940 від 29.01.2021 р. у розмірі 35317,54 грн., з яких 13334,00 грн. - тіло кредиту, 20483, 54 грн. заборгованість за відсотками, 1500, 00 заборгованість за комісією, а також судові витрати у вигляді судового збору 2422, 40 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн., мотивуючи позовні вимоги тим, що позивач на підставі Договору факторингу № 1/15 від 24.01.2022 року є новим кредитором за електронним Кредитним договором № 4869940 від 29.01.2021 року, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі ТОВ «МІЛОАН», Кредитодавець), та ОСОБА_1 , відповідно до якого останній було надано грошові кошти у сумі 15000,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом, які вона зобов`язалася повертати в строки/терміни, що визначені Договором, утім належним чином взяті зобов`язання не виконувала та допустила заборгованість, яку у добровільному порядку не погашає.

У визначений судом строк відповідач подав до суду відзив відповідно до якого позову не визнав, мотивуючи тим, що ТОВ «МІЛОАН» до позову не долучено та оскільки позивачем не доведено факт отримання грошових коштів відповідачем, то й законні підстави для задоволення позову - відсутні. Надані позивачем розрахунки виконані без деталізації механізму визначення (підрахунку) сум заборгованості, у них не наведено математичних формул із підставлянням до таких формул конкретних числових значень, накопичення сум у розрахунку логічно не обґрунтовано. У наданих позивачем розрахунках певні числові значення розташовані у колонках та стовпцях таблиці, але відсутні будь-які відомості стосовно того в який спосіб та згідно яких правил суми зростають і яким чином узгоджуються між собою. З огляду на викладене, враховуючи відсутність належного обґрунтованого розрахунку заявлених до стягнення сум, наявні підстави для відмови у задоволенні позовних вимог. З огляду на вищевказане, нарахування заборгованості за відсотками поза 15 денного строку кредитування у розмірі 17671,04 грн., є необгрунтованим та безпідставним навіть за умови доведеності обставини укладення договорів позики та отримання відповідачем грошових коштів.Проте, відповідач вважає, що дана складова заборгованості не підлягає стягненню, ще й з підстав того, що обставина отримання останнім кредитних коштів у спірних правовідносинах є недоведеною При цьому розмір витрат на правничу допомогу є завищеним, оскільки неспівмірний із складністю справи, відтак підлягає зменшенню.

Представник позивача надав до суду відповідь на відзив, відповідно до якого просив позов задовольнити у повному обсязі, обґрунтовуючи позицію тим, що факт укладення кредитного договору, передачі грошових коштів обумовлених договором, неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань доводиться належними та допустимими доказами, тоді як позивач набув права вимоги за таким договором відтак має право вимагати стягнення заборгованості за договором.

16.06.2025 були надані заперечення уяких зазначає, що позивачем не було наданодостовірних, допустимих та достаніх доказів на обгрунтування позовних вимог.

Ухвалою суду від 28.03.2025 позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

18.07.2025 ухвалою суду позивачу було поновлено строк для подання клопотання провитребування доказів та витребувано із АТ КБ "Приватбанк"виписку про рух коштів по рахунку на ім`я ОСОБА_1 .

У визначений судом строк відповідач заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін не надав, також не надав зустрічного позову в межах визначеного судом строку, тому суд здійснює розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, дослідивши усі зібрані у справі докази, у тому числі надані на виконання вимог ухвали суду, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

29.01.2021 між ТОВ "МІЛОАН" та ОСОБА_1 було укладено Договір про споживчий кредит № 4869940 (далі - Договір), відповідно до пункту 1.1. якого Кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим Договором, на строк визначений п.1.3. Договору надати Позичальнику грошові кошти у сумі визначеній у п. 1.2. Договору (далі-кредит), а Позичальник зобов`язується повернути Кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі-плата) в рекомендовану дату платежу, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості, згідно п.1.4. Договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі а умовах та в строки/терміни, що визначені Договором.

Згідно п. 1.2. Договору сума (загальний розмір) кредиту становить 15 000,00 грн.

Відповідно до п. 1.3. Договору узгоджено, що Кредит надається загальним строком на 15 днів.

Згідно п.1.4. термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 13.02.2021.

Підпунктом 1.5.2. Договору передбачено, що проценти за користування кредитом: 2812,00 грн., які нараховуються за ставкою 1,25 відсотки від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом .

Згідно з п. 1.5. Договору орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом складає 19312,50 гривень.

Відповідно до пункту 2.3.1.1. Договору узгоджено, що Позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що Кредитодавцем надана така можливість Позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством (далі - Правила). що розміщенні на веб-сайті Товариства tengo.com.ua (далі Сайт Товариства) і є невід`ємною частиною цього Договору. Для продовження строку кредитування за цим пунктом Позичальник має вчинити діє передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. можливі періоди продовження строку кредитування,максимальні ставки комісії за управління та обслуговування кредиту наведені у табличці нижче: строк продовження 3 дні - максимальний розмір комісії, відсоток від поточного залишку кредиту 3.00; строк продовження 7 днів - максимальний розмір комісії, відсоток від поточного залишку кредиту 5.00; строк продовження 15 днів - максимальний розмір комісії, відсоток від поточного залишку кредиту 10.00. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на пільгових умовах, проценти за користування кредиту протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за ставкою визначеною п. 1.5.2. Договору.

Пунктом 2.3.1.2. Договору передбачено, що Позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли Позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах проценти за користування кредито протягом періоду на який продовжено сплачуються за ставкою визначеною у п.1.6.

У п.1.6. визначено стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом в розмірі 5,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування.

Відповідно до п. 2.1. Договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок.

У п. 6.1. Договору сторони зазначили, що цей Кредитний договір укладається в електронній формі в Особистому кабінеті Позичальника,що створений в інформаційно-комунікаційній система Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби.

Відповідно до додатку №1 до Договору сторонами договору узгоджено графік платежів: дата платежу 13.02.2021; кредит 15000,00 грн.; комісія за надання кредиту 1500,00 грн.; проценти 2812,50 грн; разом 19312,50 грн.

Повна та вичерпна інформація по кредитному договору була надана позичальнику у Паспорті споживчого кредиту.

Згідно інформації отриманої від АТ «ПриватБанк», станом на 29.01.2021 у банку було відкрито картковий рахунок на ім`я ОСОБА_1 банківська картка № НОМЕР_1 за період з 29.01.2021 по 03.02.2021.

На підтвердження факту перерахування грошових коштів ОСОБА_1 надано виписку по рахунку.

Судом встановлено, що Виписка з рахунку ОСОБА_1 підтверджує рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

Згідно відомостей про щоденні нарахування та погашення по кредитному договору судом встановлено, що ОСОБА_1 користувалася правом на пролонгацію договору.

23.06.2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» було укладено Договір відступлення прав вимоги №03Т, відповідно до умов якого ТОВ «МІЛОАН» відступило ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» свої права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі і за Кредитним договором № 4869940 від 29.01.2021 року.

Відповідно до Додатку до Договору відступлення від 10.08.2021 ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набув права вимоги до відповідача за кредитним договором №4869940 в розмірі 35317,54 грн.

24.01.2022 між ТОВ "ДІДЖИ ФІНАНС" та ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ПІНГ-ПОНГ" укладено Договір факторингу № 1/15 у відповідності до умов якого, ТОВ "ДІДЖИ ФІНАНС" відступає шляхом продажу ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ПІНГ-ПОНГ", а ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ПІНГ-ПОНГ" набуває у обсязі та на умовах, визначених цим Договором, права вимоги ТОВ "ДІДЖИ ФІНАНС" до боржників.

На підставі Договору факторингу № 1/15 ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ПІНГ-ПОНГ" набуло право грошової вимоги за Договором № 4869940 від 29.01.2021 укладеним із ОСОБА_1 в розмірі 35317,54 грн.

Частинами першою та третьою статті 512 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина перша статті 1078 ЦК України).

Відповідно до статті 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

Суд враховує правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 23.09.2015 у справі №6-979цс15, за якою «боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі».

Встановлені судом обставини та перевірені зібраними у справі доказами підтверджують, що внаслідок укладення Договору факторингу № 1/15 від 24.01.2022 ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ПІНГ-ПОНГ" набуло право грошової вимоги за Договором про споживчий кредит № 100250946 від 09.03.2021, а надані на підтвердження вказаних обставин докази відповідають вимогам щодо належності та допустимості, договір є дійсним, а відповідачем вказаних обставин не спростовано та іншого не доведено, як і не надано доказів сплати грошових коштів за кредитним договором первісному кредитору, що не позбавляється його обов`язку погашення заборгованості за взятими на себе зобов`язаннями.

Відповідно до Наказу № 70-к від 01.07.2025 року на виконання Рішення єдиного учасника ТОВ «ФК «ПІНГ ПОНГ» № 1778 від 01.07.2025 року перейменовано з 01.07.2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПІНГ ПОНГ» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС».

Судом встановлено, що між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний недійсним судом.

Згідно з частиною першою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Відповідно до статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Закон України "Про електронну комерцію" (далі - Закон) визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частин сьомої, дванадцятої статті 11 Закону, електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у визначеному статтею 12 цього Закону порядку, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Із системного аналізу положень вищевказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 підписала анкету заявку, договір споживчого кредиту, паспорт споживчого кредиту, які є предметом цього судового розгляду електронними підписами одноразовим ідентифікатором з метою засвідчення дій згідно з договором, відтак була дотримана презумпція правомірності договору, отож права, набуті за ними сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення такого договору, підлягають виконанню.

Згідно з вимогами статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із статтями 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Приписами абзацу другого частин першої статті 1048 ЦК України визначено, що нарахування процентів може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Згідно зі статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до положень частин першої та другої статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом; особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, про що визначено в статті 209 ЦПК України.

Зі статті 213 ЦПК України слідує, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі надані сторонами.

У пункті 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у цивільній справі № 444/9519/12-ц викладено правовий висновок про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

Відповідно до розрахунку наданого позивачем на підтвердження розміру заборгованості відповідача за Договором про споживчий кредит № 4869940 від 29.01.2021 заборгованість ОСОБА_1 становить у розмірі 35317,54 грн., з яких 13334 грн. - тіло кредиту, 20483,54 грн. заборгованість за відсотками, 1500 заборгованість за комісією.

З огляду на визначений договором строк кредитування - 15 днів, тобто з 29.01.2021 до 13.02.2021, приймаючи до уваги правові висновки Верховного Суду, суд не вбачає правових підстав для стягнення з відповідача процентів нарахованих за період з 13.02.2021 до 10.06.2021.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 за Договором позики №4869940 від 29.01.2021, відповідно до розрахунку наданого ТОВ «Мілоан», було сплачено 833, 00 грн.( 08.03.2021) та 833,00 грн. (05.05.2021) за тілом кредиту, тобто загальна сума 1666 грн.; отож стягненню підлягає 13334, 00 грн (сума кредиту 15000 грн. 1666 грн).

Також, 06.03.2021 125 грн., 07.03.2021 - 125, 00 грн., 150 грн., було сплачено за прострочені проценти по кредиту., загальна сума 400 грн., 08.03.2021 1031 грн. , 05.05.2021 1031 грн. було сплачено за проценти по кредиту загальна сума 2062 грн, отож проценти за користування кредитом в розмірі 2462,50 грн. позичальником погашені.

Враховуючи вищевикладене, позов підлягає частковому задоволенню із стягненням з відповідача на користь позивача заборгованості за договором про надання грошових коштів у позику № 24869940 від 29.01.2021 в розмірі 13684, 50 грн, з яких: 13334 грн - заборгованість за кредитом; 350,50 грн - заборгованість за процентами.

Щодо умови про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по комісії ,суд вважає таку умову необґрунтованою, хоч таке право і передбачене в п 1.5.1 Договору про споживчий кредит №4869940 комісія занадання кредиту: 1500, 00 грн., яка нараховується за ставкою 10.00 відсотків від суми кредиту одноразово.

Суд зауважує, що послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на споживчі потреби, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Такий правовий висновок узгоджується з викладеним висновком Верховного Суду України у постанові від 06.09.2017 по справі № 6-2071цс16, а також аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 №6-1746цс16, згідно якої зроблено висновок, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення винагороди, у тому числі за надання фінансового інструмента та за резервування ресурсів, а нарахування платежів за послуги, що супроводжують кредит за рахунок позивача є незаконним. Крім того, надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч. 1ст. 1054 ЦК України є обов`язком банку, відповідно, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що підлягає сплаті позичальником. Так як надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам самої кредитної установи (банку), то такі дії не є послугами, що надаються клієнту-позичальнику (така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.2019 по справі за №520/2614/17).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд виходить із такого розрахунку: 2422,40 грн (сума судового збору, сплаченого за подання позовної заяви) / 35317,54 (ціна позову) х 13684, 50 грн (розмір позовних вимог, який підлягає до задоволення), а тому сума судового збору, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, з урахуванням часткового задоволення позову, становить 938,68 грн.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного.

Частиною першою статті 133 ЦПК України визначено перелік витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед яких, в тому числі, є й витрати на професійну правничу допомогу

Згідно з приписами статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У розумінні положень частини п`ятої статті 141 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, є можливим лише на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт. (Постанова ОП КГС ВС від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19).

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем надано: Договір про надання правової допомоги № 43657029 від 01.11.2024 укладений між ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ПІНГ-ПОНГ" та адвокатом Білецьким Б.М.; детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом Білецьким Б.М. необхідних для надання правничої допомоги на загальну суму 6 000,00 грн.; Акт №4869940 від 03.03.2025 про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг).

Представник відповідача просив у відзиві про зменшення розміру витрат на правову допомогу.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України», заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

В додатковій постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23.01.2023, справа № 755/2587/17, зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо.

Визначаючи обсяг юридичної та технічної роботи за результатами розгляду відповідного клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу (заперечень щодо розміру стягнення витрат на професійну правничу допомогу), суд ураховує, чи змінювалася правова позиція сторін у справі в судах першої, апеляційної та касаційної інстанції; чи потрібно було адвокату вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спір у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтували свої вимоги, та інші обставини (Постанови ВС від 04.12.2018 року у справі № 911/3386/17, від 11.12.2018 року у справі № 910/2170/18).

Ураховуючи те, що судова практика з вирішення кредитних спорів є сталою, справа не є складною, тому понесені позивачем судові витрати за надання правничої допомоги пов`язані з розглядом цієї справи є завищеним, не пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову та значення справи для сторін, відтак є неспівмірними та не обґрунтованими зі складністю цієї справи, а отже суд вважає, що розмір таких витрат може складати 3000, 00 грн., які підлягають стягненню із відповідача на користь позивача пропорційно до суми задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 10-13, 76-83, 89, 133, 141, 229, 258, 259, 263-265, 273, 279, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС» заборгованість за Кредитним договором № 4869940 від 29.01.2021 року у розмірі 13684, 50 грн. (тринадцять тисяч шістсот вісімдесят чотири) гривні 50 коп., з яких 13334,50 грн. - тіло кредиту; 350,50 грн. заборгованість за відсотками.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС» судовий збір у розмірі 938,68 гривень та витрати на правничу допомогу у розмірі 1162, 41 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення припущенного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники цивільного процесу:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОЛВЕНТІС» (Київська обл., м. Бровари, вул. Симона Петлюри, буд. 21/1; )

Відповідач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) РНОКПП - НОМЕР_2 )

Суддя Дмитро КРИВЕНКО