Справа № 308/4941/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2025 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Дегтяренко К.С.

при секретарі судового засідання Сапронова А.О.

з участю учасників справи:

представника позивача адвоката Козар М.В.

відповідача ОСОБА_1

представника відповідача адвоката Михалківа Б.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовною заявою представника позивача ОСОБА_2 адвоката Козар Михайла Володимировича до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів,-

встановив:

07 квітня 2025 року представник позивача ОСОБА_2 адвокат Козар М.В. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 в якому просить зменшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3 на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду від 02.10.2024 року по справі №308/3470/24 з 8000 грн. 00 коп. на 1598 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позовної заяви представник позивача вказує, що позивач ОСОБА_2 та відповідачка ОСОБА_1 перебували у шлюбі, який було зареєстровано 20.08.2013р. У шлюбі у подружжя народилася дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.10.2017р. по справі №308/7232/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , шлюб між сторонами розірвано.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 жовтня 2024 року по справі №308/3470/24 стягнуто з позивача на користь відповідачки аліменти в розмірі 8000,00 грн. щомісячно на утримання малолітньої ОСОБА_3 , починаючи з дня звернення позивачки до суду - з 22 лютого 2024 року і до досягнення дитиною повноліття

Позивач зазначає, що на даний час матеріальний стан позивача істотно змінився, а саме у зв`язку з економічною недоцільністю позивачу довелося припинити підприємницьку діяльність, що підтверджується інформацією із ЄДРПОУ, вказує, що на сьогоднішній день жодних доходів він не отримує.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 квітня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження по справі та визначено розглядати справу в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 серпня 2025 року закрито підготовче позовне провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник відповідача ОСОБА_1 подав відзив, в якому просить у задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки такі є необґрунтованими, зазначив, що звертаючись з вказаним позовом до суду позивач має на меті ухилення від свого обов`язку щодо утримання спільної дитини, що підтверджується довідкою про заборгованість боржника у виконавчому провадженні №76823590, яка видана ВДВС по Ужгородському району 06.05.2025 за № відповідно до якої заборгованість боржника у виконавчому провадженні становить 103543 грн.08 коп.. Крім того, адвокат зазначає, що позивачем не надано до суду відомості про інші істотні підстави, які б давали суду можливість прийти до висновку про необхідність задоволення позовних вимог позивача по справі, зокрема наявність у нього на утриманні інших осіб, погіршення стану здоров`я тощо.

16 вересня 2025 року в судове засідання:

представник позивача з`явився, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити.

представник відповідача у судове засідання з`явився, у задоволенні позову просив відмовити, посилаючись на обставини викладені в раніше поданих запереченнях та відзиві.

Суд, заслухавши пояснення представника заявника, дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, застосувавши відповідні норми матеріального та процесуального права, прийшов до наступного висновку.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ч.ч. 2, 3 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частина перша ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кореспондує, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини (ч. 8 ст. 7 СК України).

Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст.ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина 3 ст. 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Статтею 182 СК України врегульовано, що при визначенні розміру аліментів суд ураховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних права; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини,що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, аніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Частиною 1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку зі значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 5 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилався на те, щона даний час матеріальний стан позивача істотно змінився, а саме у зв`язку з економічною недоцільністю позивачу довелося припинити підприємницьку діяльність, що підтверджується інформацією із ЄДРПОУ, вказує, що на сьогоднішній день жодних доходів він не отримує.

Аналіз ст. 192 СК України дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків установлених Законом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 ст.3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 жовтня 2024 року по справі №308/3470/24 стягнуто з позивача на користь відповідачки аліменти в розмірі 8000,00 грн. щомісячно на утримання малолітньої ОСОБА_3 , починаючи з дня звернення позивачки до суду - з 22 лютого 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

Виходячи з вимог ст.192 СК України зменшення раніше встановленого розміру аліментів можливе при погіршенні матеріального стану платника. Зазначена обставина також підлягає доказуванню і повинна бути доведена позивачем належними та допустимими доказами.

Погіршення матеріального становища - це умови існування фізичної особи, які проявляються при відсутності грошових коштів та інших майнових засобів, що необхідні для задоволення потреб фізичної особи та придбання речей першої необхідності (продуктів харчування, медичних ліків, житла, одягу тощо), у порівняні з тими, які в неї були раніше.

Незадовільний матеріальний стан залежить і від відсутності у особи нерухомості, депозитів, акцій, активів у фінансових установах, відсутність доходів членів сім`ї, відсутність чи наявність виплат соціальної допомоги, тощо.

Позивачем не долучено до позову належних та допустимих доказів того, що він, після присудження з нього судовим рішенням від 02 жовтня 2024 року аліментів став непрацездатним, хворіє, або на момент подання позовної заяви перебуває на обліку в центрі зайнятості у пошуку роботи.

Саме по собі закриття позивачем ФОП, не свідчить про відсутність іншого доходу і можливостей сплачувати аліменти.

Окремо слід звернути увагу на те, що згідно із ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Враховуючи наведене, а також приймаючи до уваги те, що позивач переконливих доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтується позовні вимоги не надав, а також обставини, що наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, в розумінні вищезазначених норм матеріального закону (ст. 192 СК України), на думку суду, не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів, та слугувати самостійними підставами для зменшення їх розміру не може, крім того, розмір стягуваних аліментів за рішенням суду не є завищеним, тому суд вважає, що достатніх та законних підстав для зменшення розміру аліментів немає, а відтак в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 258, 259, 263-265, 273, 289, 354, 355 ЦПК України, Конвенцією про права дитини, ст. 51 Конституції України, ЗУ «Про охорону дитинства», ст.15 ЦК України, ст. ст. 3,7,141,150,180,181, 182, 192 Сімейного Кодексу України, суд,-

ухвалив:

У задоволенні позову представника позивача ОСОБА_2 адвоката Козар Михайла Володимировича до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, а саме до Закарпатського апеляційного суду

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ), місце проживання: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення було складено 26 вересня 2025 року.

Суддя Дегтяренко К.С.