Справа № 505/579/25
Провадження № 2/505/2009/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.09.2025 місто Подільськ

Подільський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Івінського О.О.

секретаря судового засідання - Мароли К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Органу опіки та піклування Подільської міської ради Подільського району Одеської області, за участі третьої особи: Служби у справах дітей Подільської міської ради Подільського району Одеської області, про визначення місця проживання дитини,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 13 лютого 2025 року звернувся до суду із позовом до Органу опіки та піклування Подільської міської ради Подільського району Одеської області, за участі третьої особи: Служби у справах дітей Подільської міської ради Подільського району Одеської області, та з урахуванням уточнених позовних вимог, просить визначити місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 ; встановити факт самостійного утримання та виховання малолітньої дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком ОСОБА_1 .

Свої вимоги обґрунтовує тим, що позивач з 2004 року по 2015 рік спільно проживав без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Від даних стосунків мають двох спільних дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , доньку - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В 2016 році стосунки та спільне життя між ними було припинено. Діти лишилися проживати на той момент з матір`ю, але через деякий час ОСОБА_3 почала хворіти на психологічний розлад, була на постійному спостереженні лікаря психіатра. В зв`язку з чим, в 2017 році він забрав дітей проживати до себе, адже мати не могла усвідомлювати свої дії та надавати дітям належні умови проживання, догляд, виховання, освіту та могла завдати шкоди дітям. З моменту коли діти почали проживати з позивачем і по цей час мати жодного разу не бачилася з дітьми та не цікавилася їх життям, лише сплачувала аліменти на користь позивача на утримання дітей. 24 листопада 2020 року рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області ОСОБА_3 було визнано недієздатною. Тому, для найкращих інтересів дитини, та тим, що позивач має бажання та можливості піклуватися та виховувати свою малолітню доньку він змушений звернутися до суду з цим позовом.

Позивач у судове засідання не з`явився, надав заяву в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив розгляд справи проводити за його відсутності.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про судове засідання був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Представник Служби у справах дітей Подільської міської ради Подільського району Одеської області у судове засідання не з`явився, надали заяву в якій просили розгляд справи проводити за відсутності представника, та врахувати наданий висновок.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 02.09.2014 виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Южноукраїнського міського управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис № 245.

Відповідно до судового наказу виданого Южноукраїнським міським судом Миколаївської області від 21.10.2020, справа № 486/1517/20, з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , стягнуто аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 01 березня 2024 року та до досягнення дітьми повноліття.

Відповідно до Довідки до акта огляду медико-соціальною експертної комісії серії 12ААА № 555207, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є інвалідом 2 групи загального захворювання, непрацездатна ІПІІ, спостереження у психіатра.

24 листопада 2020 року ОСОБА_3 було визнано недієздатною, встановлено опіку та призначено їй опікуна, що підтверджується рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 24.11.2020, справа № 486/1613/19. Так як, згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 154 від 22 вересня 2020 року, ОСОБА_3 страждає на стійке психічне захворювання - розлад особистості та поведінки, внаслідок органічного ураження головного мозку (хвороба Гентінгтона) зі зниженням інтелектуально-мнестичних функцій до рівня помірної когнітивної дисфункції та значними поведінковими порушеннями. За своїм психічним станом не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними

Відповідно до довідки Виконавчого комітету Подільської міської ради Подільського району Одеської області за № 354 від 27.01.2025, ОСОБА_1 дійсно проживає за адресою: АДРЕСА_1 , разом з ним проживає та знаходиться на його утриманні дитина - ОСОБА_2 , 2014 року народження.

Згідно до акту обстеження умов проживання від 22.08.2025 встановлено, що за вказаною адресою проживають лише батько - ОСОБА_1 та його донька ОСОБА_2 . Умови проживання визнанні задовільними, житло забезпечене необхідними побутовими умовами, що відповідають потребам дитини.

Відповідно до характеристики наданої Новоселівським ОЗО відділу освіти Куяльницької сільської ради № 208 від 23.09.2025 на ученицю 7 класу ОСОБА_2 , 2014 року народження, зазначено, що дитина проживає у неповній сім`ї. Мати участі у житті доньки не бере. Батько забезпечує належні умови для повноцінного розвитку доньки, відповідально ставиться до її виховання, постійно цікавиться результатами навчання та відвідує батьківські збори.

Відповідно до висновку Органу опіки і піклування Виконавчого комітету Подільської міської ради Подільського району Одеської області № 3815 від 24 вересня 2025 року, орган опіки та піклування Подільської міської ради Подільського району Одеської області, вважає, що визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , разом із батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , є можливим та відповідатиме інтересам дитини.

Відповідно до ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину.

Частиною 1 ст. 161 СК України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до частини 2 статті 160 Сімейного Кодексу України місце проживання дитини, яка досягла десяти років визначається за спільною згодою батьків та дитини.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

В постанові Верховного Суду від 22.04.2019 у справі №204/6905/17 зазначено, що тлумачення статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Відповідно до ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У п.1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч.1 ст. 3 Конвенції).

Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Із системного тлумачення ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. При цьому суд також враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, її вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини.

Також суд враховує надані позивачем докази про матеріально-побутові умови проживання, можливість позивача створити дитині умови для виховання і розвитку, виконання ним своїх батьківських обов`язків.

Таким чином, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, враховуючи створення батьком належних умов для проживання, виховання та забезпечення дитини, виходячи в першу чергу з інтересів дитини, суд приходить до переконання про наявність підстав для визначення місця проживання дитини з батьком, крім того, дитина має проживати з одним із батьків, зважаючи на те, що батьки мають рівні права і обов`язки щодо виховання та розвитку дитини незалежно від того, що проживають окремо один від одного, беручи до уваги, що місце проживання дитини з одним із батьків не є перешкодою для іншого щодо виконання як обов`язків так і здійснення прав, а також те, що матір дитини є інвалідом другої групи безстроково та була визнана судом недієздатною, у зв`язку з чим позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 82, 89, 141, 223, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Встановити факт, що батько ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , самостійно виховує та утримує малолітню дитину - доньку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Суддя О.О. Івінський

Повне судове рішення складено 25 вересня 2025 року.