Провадження № 2-о/161/544/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2025 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі :

головуючого судді Антіпової Т.А.

з участю секретаря судового засідання Семенової І..М.

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції (дистанційного судового провадження) в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника ОСОБА_3 , на строк 6 місяців, яким просила визначити наступні тимчасові обмеження його прав відносно ОСОБА_1 , а саме:

-заборонити ОСОБА_3 спілкування з ОСОБА_1 ;

-заборонити ОСОБА_3 телефонні переговори, або контактувати з ОСОБА_1 через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб;

-заборонити ОСОБА_3 особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_3 , переслідувати її і в будь-який спосіб спілкуватися з нею.

В обґрунтування вимог заяви зазначила, що рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області у справі № 342/259/23 шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було розірвано.

За час перебування у шлюбі в подружжя народилось двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Під час шлюбу чоловік незаконно виїхав за кордон (без відповідних правових підстав). Перебуваючи за кордоном, ОСОБА_3 систематично здійснює відносно колишньої дружини психологічне насильство шляхом словесних образ, погроз та залякувань, які він висловлює у телефонних дзвінках, відеодзвінках та смс повідомленнях.

Так, зокрема, зафіксовано такі випадки:

13.11.2022 інспектором СРПП ВП №1 Бучанського РУП було винесено терміновий заборонний припис стосовно кривдника Серії АА № 282556.

31.07.2025 з 20:26 по 21:24 заявник отримала від колишнього чоловіка, ОСОБА_3 , у месенджері "Телеграм" серію принизливих та образливих повідомлень у яких містились: звинувачення у викраденні дітей, звинувачення у підкупі суду, образи та приниження наступного плану: "Ти неповноцінна розумом людина", "Тебе треба в тюрму саджати".

Подружжя не проживає разом близько трьох років, однак дані повідомлення негативно впливають на психоемоційний стан ОСОБА_6 і це відчувають діти. Подібне звернення до поліції було і 06.06.2025.

04.08.2025 о 13:17 надійшла заява до Луцького РУП ГУНП у Волинській області про те, що 04.08.2025 о 13:15 колишній чоловік, ОСОБА_3 , використовуючи месенджер "Телеграм", вчиняв домашнє насильство психологічного характеру відносно заявниці, а саме словесно ображав.

Дані обставини також зумовлюють для довірительки постійні емоційні стреси й страх за своє життя та здоров`я. Чоловік не має наміру повертатись до України, а тому єдиний спосіб спілкування з ОСОБА_6 є виключно мобільний зв`язок. Крім того, ОСОБА_3 достовірно знає, що ОСОБА_6 є потерпілою у справі про перебування в полоні її брата, в той час як інший її брат перебуває у зоні бойових дій.

На фоні тривог за дітей, родичів, повітряних тривог, знущання з боку колишнього чоловіка є катуванням відносно колишньої дружини.

ОСОБА_3 перебуває у мирній країні, за дітьми наглядати не треба, від оборони країни він втік - то ж легко вдавати з себе турботливого батька, якого не хвилює психоемоційний стан дітей.

Також 20.08.2025 р. клінічний психолог психотерапевт склав консультаційний висновок, в якому зазначив, що епізоди домашнього насильства, не могли не вплинути на всі сфери життя. Насамперед погіршилось фізичне та емоційне здоров`я ОСОБА_7 . Що стало перепоною для можливості відчути радість від сімейних стосунків, занурили в стан післяпологової депресії з постійною тривогою. Цей стан триває і на сьогодні, постійно невирішенні конфлікти з колишнім чоловіком, його тиск лиш поглиблюють фізичні та емоційні страждання.

Часте фізичне переживання небезпеки на фоні епізодів паніки і страху призводять до постійного напруження. Таке перезбудження дуже важко витримувати, воно призвело до порушень сну, розчаруванню, нездатності сконцентруватись, виснаження, втоми, втрати відчуття безпеки та можливості отримувати задоволення від життя та суттєво впливають на якість життя. Подолання наслідків перенесеної психологічної травми, яка є і на цей час - це процес, що вимагає тривалої психотерапевтичної роботи за допомогою спеціалістів (психолог, психотерапевт) та потребує залучення значних психологічних ресурсів задля повернення базового відчуття безпеки, повернення віри в майбутнє та можливості вести достойне життя.

Тобто наразі ОСОБА_3 на незаконних підставах перебуває на території іншої держави і водночас дозволяє собі таке приниження матері його дітей. Таким чином, ОСОБА_6 змушена звернутися до суду з метою захисту власної безпеки та безпеки дитини, кордонів і приватного життя.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 вересня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 16 вересня 2025 року на 15:00 год. (а.с. 25).

16 вересня 2025 року, в зв`язку із неявкою в судове засідання заінтересованої особи, щодо якої відсутні відомості в матеріалах справи про її належне повідомлення, розгляд справи відкладено на 17 вересня 2025 року на 15:10 год.

17 вересня 2025 року, в зв`язку із неявкою в судове засідання заінтересованої особи, яка не була належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, судове засідання відкладено на 19 вересня 2025 року на 10:30 год. (а.с. 33-34).

Окрім цього, 18 вересня 2025 року представником особи, стосовно якої вирішується питання про видачу обмежувального припису - ОСОБА_8 подано заяву про вступ у справу, ознайомлення з матеріалами справи та перенесення судового засідання (а.с. 44-45).

Заявниця та її представник під час судового розгляду підтримали вимоги заяви про видачу обмежувального припису стосовно колишнього чоловіка заявниці, - ОСОБА_3 з підстав, викладених в заяві.

Додатково ОСОБА_1 пояснила, що вона перебувала в шлюбі з заінтересованою особою, ОСОБА_3 , який було розірвано рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області у справі № 342/259/23. Після початку повномасштабної агресії рф проти України, її колишній чоловік незаконно виїхав з території України та до сьогоднішнього часу перебуває за кордоном, а саме у Великій Британії. Зазначає про те, що вона з дітьми також була вимушена виїхати за кордон, де перебувала до травня 2025 року, на сьогоднішній час вона разом із дітьми перебуває на території України, проживає в м. Луцьку. Так, пояснила, що її колишній чоловік систематично вчиняє щодо неї психологічний тиск у вигляді принизливих смс повідомлень, може ображати її під час телефонних розмов, тобто систематично вчиняє щодо неї домашнє насильство психологічного характеру. Зазначила, що вона наразі визнана потерпілої по кримінальному провадженню, яке відкрито за фактом зникнення безвісті її брата, який перебував в зон активних бойових дій. Окрім цього, вона самостійно виховує та забезпечує двох малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком яких є заінтересована особа по справі, ОСОБА_3 . Зазначає про те, що перебування в місці, де часті тривоги, відчуваючи постійну тривогу за безпеку дітей, та отримуючи від колишнього чоловіка принизливі повідомлення, все це негативно відобразилось на її психоемоційному стані, внаслідок чого вона вимушена була звернутися до психолога. Просила суд задовольнити вимоги заяви про видачу обмежувального припису стосовно колишнього чоловіка, ОСОБА_3 в повному обсязі. Додатково пояснила, що такий крайній захід їй потрібен для того, щоб хоч трохи «передихнути» від принижень ОСОБА_3 та відновити свій емоційний стан.

Представник заявника додатково пояснила суду, що форма спілкування, яку собі дозволяє колишній чоловік заявниці, ОСОБА_3 , є вкрай принизливою та несприйнятною по відношенню до матері його дітей, та загалом до жінки. Постійні дорікання, принизливі вислови в бік заявниці призвели до того, що ОСОБА_1 постійно перебуває в пригніченому та напруженому емоційному стані, що не можуть не відчувати її малолітні діти, все це позначилось на її рівні життя, вона перестала радіти життю та постійно відчуває тривогу за своє майбутнє, за майбутнє дітей, не відчуває себе у безпеці. Просила суд задовольнити вимоги заяви про видачу обмежувального припису задля того, щоб ОСОБА_3 хоча б навчився гідно себе поводити із колишньою дружиною.

Заінтересована особа та її представник в судове засідання не з`явились, були повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи, заяв та клопотань до суду не надали (а.с. 37, 42, 43, 44-45, 47-48).

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, дослідивши письмові докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи у їх сукупності і вирішення справи по суті, суд приходить до висновку, що заява не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Судом при розгляді справи встановлено наступні фактичні обставини та зміст виниклих правовідносин.

Відповідно до рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 24 травня 2023 року вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 17 вересня 2021 року по 24 травня 2023 року, даним рішенням суду шлюб між сторонами було розірвано.

За час перебування у шлюбі в подружжя народилось двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого 19 лютого 2022 року (а.с.6), ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 виданого 19 лютого 2022 року (а.с.7).

13.11.2022 інспектором СРПП ВП №1 Бучанського РУП було винесено терміновий заборонний припис стосовно кривдника ОСОБА_3 Серії НОМЕР_3 .

04.08.2025 ОСОБА_1 звернулась з заявою до Луцького РУП ГУНП у Волинській області про те, що 31.07.2025 о 20:26 колишній чоловік ОСОБА_3 , використовуючи менеджер "Телеграм", вчиняв домашнє насильство психологічного характеру відносно заявниці, а саме словесно ображав (а.с.11).

Дана заява була прийнята та зареєстрована в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» (журнал єдиного обліку) за № 48253, про що заявниці видано полон-повідомлення єдиного обліку № 48253 (а.с. 5).

З відповіді заступника начальника управління поліції з превентивної діяльності Івана Гусака від 14.08.2025 року № , вбачається, за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 , із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , було проведено профілактичну бесіду в телефонному режимі за номером телефону НОМЕР_4 , щодо недопущення вчинення будь-яких протиправних дій відносно колишньої дружини.

Крім того, зазначили, що не мають можливості скласти будь-які адміністративні матеріали, оскільки ОСОБА_3 знаходиться за межами України, тому, що протокол про адміністративне правопорушення складається за обов`язкової участі особи, яка притягається до відповідальності (а.с.19).

З копії виписки з протоколу індивідуальних консультацій від 20.08.2025 (консультативний висновок) вбачається, що епізоди домашнього насилля (емоційного, фізичного, фінансового), жертвою яких стала ОСОБА_7 , не могли не вплинути на всі сфери життя, це погіршило фізичне та емоційне здоров`я ОСОБА_7 . Стало перепоною для можливості відчути радість від сімейних стосунків, занурили в стан післяпологової депресії з постійною тривогою. Часте фізичне переживання небезпеки на фоні епізодів паніки і страху призводять до постійного напруження. Таке гіперзбудження дуже важко витримувати, воно призвело до порушень сну, розчаруванню, виснаження, втоми, втрати відчуття безпеки, та можливості отримувати задоволення від життя (а.с.13-14).

Постановою слідчого капітана поліції Яни Баркової про визнання потерпілим, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , визнано потерпілою у кримінальному провадженні, внесеному 19.05.2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001717 (а.с.15).

Рішенням Виконавчого комітету ЛМР № 398-4 та 398-5 від 11.06.2025 року малолітньому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 надано статус дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів (а.с.16-17).

З копії акту обстеження умов проживання від 30.05.2025 вбачається, що сім`я ОСОБА_9 проживає в задовільних умовах. Діти мають місце для відпочинку та дозвілля. ОСОБА_10 усім необхідним відповідно до вікових потреб. Стосунки у сім`ї дружні (а.с.18).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Так, правовідносини, що склалися між учасниками справи, регулюються спеціальним Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, а також міжнародно-правовими актами, під час вирішення такої категорії справ обов`язковому застосуванню підлягає судова практика Європейського суду з прав людини.

Європейська Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року) є фундаментальною основою в галузі прав і свобод людини, її законних інтересів та потреб. Одна з ключових особливостей Конвенції полягає в тому, що вона не тільки встановлює права та свободи людини, але і передбачає право на індивідуальне звернення за захистом порушених прав на міжнародному рівні. Конвенція та протоколи до неї за юридичною природою є обов`язковим міжнародним правовим договором, який запровадив систему національного контролю за дотриманням прав людини на внутрішньодержавному рівні.

07 листопада 2011 року Україною було підписано Конвенцію Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами, на виконання якої 07 грудня 2017 року прийнято Закон «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», визначено перелік осіб на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання серед яких - колишнє подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти).

Статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено значення термінів, які вживаються в цьому ж законі, зокрема, домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала, а також погрози вчинення таких діянь; економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, моржування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Зі змісту статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника має, зокрема, постраждала особа або її представник.

Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

За заявою осіб, визначених частиною першою цієї статті, на підставі оцінки ризиків обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого судовим рішенням згідно з частиною четвертою цієї статті.

Про видачу обмежувального припису кривднику суддя у встановлений законом строк інформує уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) постраждалої особи для взяття кривдника на профілактичний облік, а також районні, районні у містах Києві і Севастополі державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад за місцем проживання (перебування) постраждалої особи.

Обмежувальний припис не може містити заходів, що обмежують право проживання чи перебування кривдника у місці свого постійного проживання (перебування), якщо кривдником є особа, яка не досягла вісімнадцятирічного віку на день видачі такого припису.

Порядок видачі судом обмежувального припису визначається Цивільним процесуальним кодексом України.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

З урахуванням змісту вищевказаних норм, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків.

Суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 3 ст. 77 ЦПК України визначено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно із ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Судом встановлено, що заінтересована особа - ОСОБА_3 та заявник - ОСОБА_1 є колишнім подружжям, шлюб між якими розірвано 24.05.2023 року, відповідно до рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області (справа № 342/259/23).

Від даного шлюбі сторони мають двох малолітніх дітей, синів: ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , які проживають разом із заявницею в м. Луцьку.

Звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису, ОСОБА_1 вказує про систематичне вчинення щодо неї з боку ОСОБА_3 домашнього насильства психологічного характеру у вигляді принизливих смс повідомлень, образливих та принизливих висловлювань під час спілкування в телефонному режимі. Разом з тим, заявник жодних належних доказів на підтвердження своїх вимог не надала.

Так, суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи є копія тимчасового заборонного припису від 13.11.2022 року щодо кривдника ОСОБА_3 , з якого вбачається, що 13.11.2022 року близько 09-00 год. ОСОБА_3 за місцем свого мешкання: АДРЕСА_1 вчинив відносно своєї дружини ОСОБА_1 насильство в сім`ї. Терміновий заборонний припис було видано на 7 діб з 10:30 13.11.2022 року по 10:30 20.11.2022 року.

Проте, протокол про вчинення домашнього насильства складено не було з невідомих суду причин.

Інших доказів на підтвердження систематичного вчинення ОСОБА_3 домашнього насильства щодо ОСОБА_1 : складені протоколи про адміністративне правопорушення за ст. 173-2 КУпАП стосовно ОСОБА_3 ; постанови суду про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП, винесені термінові заборонні приписи, тощо матеріали справи не містять.

Так, за наслідками звернення ОСОБА_1 до правоохоронних органів 04.08.2025 року із заявою про вчинення щодо неї з боку ОСОБА_3 домашнього насильства, було проведено роз`яснювальну бесіду з ОСОБА_3 за номером телефону: НОМЕР_4 щодо недопущення вчинення будь-яких протиправних дій відносно колишньої дружини. Протокол не був складений, оскільки ОСОБА_3 перебуває за кордоном, а протокол може бути складений лише в присутності особи.

Отже, письмові докази, які долучені заявником до матеріалів справи, не містять належних та допустимих доказів систематичності вчинення ОСОБА_3 домашнього насильства щодо колишньої дружини ОСОБА_1 , не містять матеріали справи і належних та допустимих доказів існування ризиків вчинення такого насильства в подальшому, як і не доведено існування обґрунтованих ризиків, об`єктивного побоювання за своє життя та здоров`я заявника по справі від протиправних дій ОСОБА_3 .

Окрім цього, суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне. В провадженні Луцького міськрайонного суду Волинської області (головуючий суддя Антіпова Т.А.) перебувають матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: виконавчий комітет Луцької міської ради про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дітей та визначення способів участі батька у вихованні дітей. Відповідно до даного позову ОСОБА_3 просить суд:

1. Зобов`язати ОСОБА_1 , не чинити перешкоди ОСОБА_3 у спілкуванні та вихованні дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ;

2. Забезпечити ОСОБА_3 необмежене спілкування з дітьми: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , особисто, засобами відеозв`язку через месенджери (вайбер, телеграм, вацап та інші доступні месенджери та соціальні мережи);

3. Зобов`язати матір, ОСОБА_1 , надавати доступ до дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , за місцезнаходженням матері кожну четверту суботу місяця;

4. Зобов`язати матір, ОСОБА_1 , надавати доступ до дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , за місцезнаходженням батька, ОСОБА_3 , один раз на півроку (шість місяців).

Зазначені обставини заявник по справі не заперечувала.

З метою недопущення можливого порушення прав малолітніх дітей сторін: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в разі задоволення вимог заяви ОСОБА_1 про визначення тимчасових обмежень прав ОСОБА_3 , зокрема, заборони ОСОБА_3 спілкування з ОСОБА_1 та заборони ОСОБА_3 телефонні переговори, або контактування з ОСОБА_1 через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, судом з`ясовувалась думка та правова позиція заявника з цього приводу, яка пояснила суду наступне. На її думку, таке тимчасове обмеження строком на 6 місяців жодним чином не порушить права дітей на спілкування з батьком, оскільки, ОСОБА_3 повинен був розуміти можливі негативні наслідки своєї протиправної поведінки стосовно неї, та можлива ймовірність на протязі 6-ти місяців бути обмеженим в спілкуванні як з колишньою дружиною, так, відповідно, і з дітьми, враховуючи їх малолітній вік. На думку заявника та її представника, таке обмеження повинно навчити ОСОБА_3 належному та коректному спілкуванню з колишньою дружиною, ОСОБА_1 .

Проте, суд не може погодитись з такими твердженнями заявника по справі, оскільки єдиною можливістю, на сьогоднішній день, у батька дітей мати контакт зі своїми малолітніми дітьми, є саме спілкування засобами телефонного зв`язку, за допомогою месенджерів. Враховуючи вік дітей 3 роки 7 місяців, вони фізично не мають можливості спілкування з батьком без допомоги та посередництва матері, ОСОБА_1 , оскільки не мають власних телефонних апаратів, номерів, що ставить в залежність можливість їх спілкування з батьком від волі, бажання та можливостей їх матері, ОСОБА_1 .

Отже, при співвідношення дотримання, в даному випадку, як прав батька малолітніх дітей, що є предметом розгляду в іншій цивільній справі, так і прав малолітніх дітей на спілкування з батьком, з урахуванням відсутності беззаперечних належних та допустимих доказів вчинення стосовно ОСОБА_1 з боку її колишнього чоловіка, ОСОБА_3 , домашнього насильства психологічного характеру, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення вимог заяви про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_3 .

З огляду на вищевикладене, суд не знаходить підстав для задоволення заяви, у зв`язку з недоведеністю заявником обставин, викладених у змісті поданої ним заяви та не доведеності того, що ОСОБА_3 підпадає під ознаку кривдника відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави.

Керуючись Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» ст. ст. 10, 12, 18, 76-81, 200, 259, 263-268, 293, 350-6 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Т.А. Антіпова