ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2025 року місто Київ

Справа № 753/23626/24

Апеляційне провадження № 22-ц/824/14844/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Желепи О. В., суддів: Поліщук Н.В., Соколової В.В.,

за участю секретаря судового засідання Рябошапки М. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 09 липня 2025 року про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами (постановлена у складі судді Коренюк А.М., дата складення повної ухвали не вказана)

у справі за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини

ВСТАНОВИВ

Короткий зміст заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліментів у розмірі частини від його заробітку (доходу) щомісячно.

Посилався на те, що при постановленні судового наказу суду не були відомі факти, за наявності яких суд прийняв би інше рішення, зважаючи на положення п. 1 ч. 1 ст. 423 ЦПК України, а саме те, що донька зареєстрована й проживає разом із ним за адресою: АДРЕСА_1 , і саме він несе витрати на її утримання, а тому в нього відсутній обов`язок як батька щодо сплати аліментів на утримання дочки на користь ОСОБА_2 , яка проживає окремо від доньки.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Дарницький районний суд міста Києва ухвалою від 09 липня 2025 року відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд судового наказу Дарницького районного суду м. Києва від 16 грудня 2024 року за нововиявленими обставинами, залишив таке судове рішення в силі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальненні доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погодившись із такою ухвалою, 21 липня 2025 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій просить оскаржувану ухвалу скасувати, заяву про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами задовольнити.

Апелянт вважає, що оскаржувана ухвала є протиправною, необґрунтованою, неправомірною та такою, що винесена при невідповідності висновків суду дійсним обставинам справи, неповного дослідження судом матеріалів справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, прийнятою судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до позбавлення ОСОБА_1 права на справедливий розгляд справи та на законне, обґрунтоване рішення.

Зазначає, що суд розглянув справу за відсутності заявника чи його представника, безпідставно пославшись на їх неявку без поважних причин та подання заяви про розгляд справи за їх відсутності від 09.08.2025, у той час як 09.07.2025 представник ОСОБА_1 особисто з`явилася до суду для участі в судовому засіданні, проте помічник судді запропонував подати заяву про розгляд справи за їх відсутності, на що представник категорично не погодилася та подала клопотання про відкладення розгляду справи, яке в оскаржуваній ухвалі не згадане.

Вважає, що в суду були відсутні підстави для стягнення з ОСОБА_1 судових витрат на правничу допомогу, оскільки їх розмір ОСОБА_2 не був заявлений разом із першою заявою по суті справи, якою слід вважати заяву про видачу судового наказу, а тому суд не мав права з огляду на приписи ч. 5 ст. 423 ЦПК України розглядати такі вимоги.

Посилається на порушення судом норм матеріального права, а саме ч. 3 ст. 181, ч. 5 ст. 183, ч. 3 ст. 184 СК України та Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», оскільки він не звернув увагу, що обов`язковою умовою для стягнення аліментів на дитину на користь одного з батьків є факт проживання із ним дитини. Дитина сторін проживає разом із батьком, що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади, з якого вбачається офіційний факт реєстрації місця проживання дитини разом із батьком, а також довідкою ОСББ за місцем їх проживання. Натомість доказів проживання дитини разом із матір`ю матеріали справи не містять.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат Верещак І.Т. проти апеляційної скарги заперечувала, просила її відхилити через безпідставність викладених у ній доводів, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, вирішити питання щодо судових витрат у розмірі 2 500 грн.

16 вересня 2025 року ОСОБА_1 подав додаткові пояснення, у яких заперечував проти доводів відзиву на апеляційну скаргу щодо недоліків ордера свого представника, просив задовольнити його апеляційну скаргу в повному обсязі.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Сорохан Д.М. апеляційну скаргу підтримала з підстав, викладених у ній, просила задовольнити.

ОСОБА_2 та її представник - адвокат Верещак І.Т. кожен окремо проти апеляційної скарги заперечувала, просили її відхилити з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Розглядаючи заяву суд першої інстанції встановив, що судовим наказом, постановленим Дарницьким районним судом м. Києва від 16 грудня 2024 року стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , аліменти на користь ОСОБА_2 , 1987 р.н., яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу) щомісячно, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідно віку, й до досягнення дитиною повноліття, починаючи із дня пред`явлення заяви до суду - 02.12.2024 року (а. с. 15 том 1).

На час розгляду заяви сторони перебували у зареєстрованому шлюбі від 07.05.2011, актовий запис № 489.

Дочка сторін зареєстрована за місцем проживання/реєстрації ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , вказаний факт визнається сторонами, дочка сторін періодично проживає із батьком за усним погодженням сторін, що не спростовується заявником, рішенням суду про місце проживання дитини з одним із батьків не визначалось.

ОСОБА_2 надані докази про утримання нею дитини: платіжні квитанції про купівлю речей, надання їй послуг щодо освіти дитині, поза освітній період дитини тощо.

Позиція суду апеляційної інстанції

Заслухавши доповідь головуючого судді Желепи О.В., пояснення учасників справи, переглянувши справу та перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам ухвала суду про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами відповідає.

Відмовляючи в задоволення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції виходив із такого:

- доказів на спростування доводів заяви про стягнення аліментів про те, що дочка проживає із батьком та перебуває на його одноособовому утриманні, матеріали заяви не містять, рішенням суду місце проживання дитини з одним із батьків не визначалось, й доводи заявника про проживання дочки разом із ним, не можуть вплинути на ухвалене судом рішення;

- ОСОБА_2 надані докази про утримання нею дитини: платіжні квитанції про купівлю речей, оплату нею послуг щодо освіти дитини, поза освітній період дитини тощо;

- у заяві не наведені встановлені законом обставини (ст. 423 ЦПК України), на підставі яких може бути переглянуто у зв`язку з нововиявленими обставинами рішення суду (судовий наказ), при наявності зазначених обставин суд не прийняв би іншого рішення.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони зроблені на підставі повно та всебічно встановлених обставин справи, відповідають їм, є законними та обґрунтованими з огляду на таке.

Судовий наказ може бути видано, якщо: заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб; заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб (пункти 4 і 5 частини першої статі 161 ЦПК України).

У разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу (частина восьма статті 170 ЦПК України).

Перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами передбачено у статтях 423-429 глави 3 розділу V «Перегляд судових рішень» ЦПК України.

Процедура перегляду остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами не є тотожною новому розгляду справи та не передбачає повторної оцінки всіх доводів сторін. Суд має переглянути раніше ухвалене рішення лише в межах нововиявлених обставин. Підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення, постанови чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки її учасники не знали про цю обставину та, відповідно, не могли підтвердити її в суді. Тобто перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами спрямований не на усунення судових помилок, а на перегляд судового рішення в уже розглянутій справі з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення такого рішення (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (пункти 7.4-7.5)).

Відповідно до частини першої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами.

Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є:

1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;

2) установлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі;

3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду(частина друга статті 423 ЦПК України).

Тобто нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи, існували на час її розгляду, але не були й не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин. Питання про те, які обставини вважати істотними, є оціночним. Суд вирішує його в кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення так, що якби вказана обставина була відома особам, котрі беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим (див. постанову Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року в справі № 726/938/18).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає існування доказу або факту, який має значення для з`ясування обставин справи, раніше не був відомий, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 серпня 2022 року у справі № 910/11027/18).

Чинний ЦПК України містить і перелік підстав, які виключають можливість перегляду судового рішення.

За частиною четвертою статті 423 ЦПК України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

При перегляді судового рішення за нововиявленими обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову (частина п`ята статті 423 ЦПК України).

Колегія суддів установила, що головним та єдиним доводом заяви ОСОБА_1 про перегляд судового наказу Дарницького районного суду міста Києва від 16 грудня 2024 року (обставина, яку ОСОБА_1 вважає нововиявленою) є проживання дитини разом із ним.

На підтвердження цих обставин він надав такі докази:

- довідку від 25.12.2024 № 23, видану Об`єднанням співвласників багатоквартирного буднику «Урлівська-36», відповідно до якої ОСОБА_1 з 2011 року та на цей час проживає у квартирі АДРЕСА_2 , із батьком проживає малолітня дитина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 2 а. с. 23);

- витяг з реєстру територіальної громади від 26.12.2024, відповідно до якого ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 з 25.04.2019 має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 24);

- витяг з реєстру територіальної громади від 26.12.2024, відповідно до якого ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 з 21.07.2011 має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 25).

На спростування доводів щодо проживання дитини із батьком ОСОБА_2 у відзиві на заяву про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами визнала, що дитина періодично проживає з батьком, що пов`язано із тим, що він працює вдома, натомість вона з 8 по 17 години перебуває на роботі фізично.

На підтвердження указаних доводів, факту проживання дитини із нею та її утримання надала такі докази:

- договір найму (оренди) нерухомого майна від 08 вересня 2024 року, відповідно до якого ОСОБА_2 орендує квартиру за адресою: АДРЕСА_3 за 12 00 грн у місяць (т. 2 а. с. 48-51). У договорі вказано, що з нею буде проживати ОСОБА_3 (т. 2 а. с. 51);

- договір оренди квартири від 07 квітня 2025 року, відповідно до якого ОСОБА_2 орендує квартиру за адресою: АДРЕСА_4 за 12 00 грн у місяць (т. 2 а. с. 52-56);

- довідку від 10.03.2025 № 30, видану Товариством з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція», відповідно до якої ОСОБА_2 працює в цьому товаристві з 01.12.2021 (т. 2 а. с. 57). За іншою довідкою цього ж товариства від 25.06.2025 № 79 ОСОБА_2 працює на посаді провідний інженер з охорони праці відділу охорони праці управління з охорони праці і промислової безпеки (Дарницька ТЕЦ) повний робочий день з 8 по 17 годину (т. 2 а. с. 60);

- довідку, видану спортивним клубом «Перегрін чирлідинг», відповідно до якої ОСОБА_3 займається з 01.08.2023 в указаному клубі, до якого її приводить та забирає мати ОСОБА_2 , та яка їздить на спортивні змагання разом з ОСОБА_4 та сплачує щомісячний внесок за заняття, оплачує внески за потребою для виїзних змагань по Україні. Усіма питання по тренуванню та потребами по костюмам займається виключно ОСОБА_2 , батька в клубі не було вже дуже давно (т. 2 а. с. 59);

- платіжні інструкції, квитанції та чеки за періоди з лютого 2023 року по червень 2025 року (т. 2 а. с. 73-235).

Колегія суддів дослідила вказані докази та дійшла висновку про те, що доводи ОСОБА_1 , викладені у заяві про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами не знайшли свого підтвердження враховуючи таке.

Щодо обставини проживання дитини

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України).

Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину (частина п`ята статті 183 СК України).

У постанові Верховного Суду від 13 березня 2023 року у справі № 359/10050/19 викладено висновок про те, що обов`язковою умовою для стягнення аліментів на користь одного з батьків є проживання з нею чи з ним самої дитини, на утримання якої власне і стягуються аліменти.

Аліменти - це кошти, спрямовані на забезпечення дитини всім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає з дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. У цьому аспекті доведенню підлягають саме ті обставини, що діти постійно, а не тимчасово проживають із тим з батьків, хто сплачував аліменти. У зв`язку з цим проживання дітей з батьком протягом тривалого часу може бути підставою для припинення стягнення з нього аліментів на користь матері, яка з дітьми не проживає (постанова Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі № 711/8561/16-ц).

Колегія суддів не бере як докази проживання дитини з будь-ким із батьків довідки, видані за їх місцем проживання, оскільки вони мають однакову й мінімальну доказову цінність, є суперечливими, а також відповідають обставинам того, що дитина проживає як з батьком, так і з матір`ю, відповідно до узгодженого між ними графіка.

Реєстрація місця проживання дитини разом із батьком, що підтверджується витягами з реєстру територіальної громади також не може бути доказами постійного проживання дитини із батькам з огляду на таке.

Дійсно, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» (далі - Закон № 1871) витяг з реєстру територіальної громади - документ у паперовій або електронній формі, що підтверджує відомості про місце проживання (перебування) особи або інформацію про відсутність таких відомостей на дату та час формування витягу.

Водночас за приписами ст. 3 Закону № 1871 декларування та реєстрація місця проживання (перебування) особи здійснюється з метою: 1) створення умов для реалізації прав особи, зокрема виборчих прав, права на участь у місцевому самоврядуванні, на отримання соціальних, публічних послуг, у випадках, передбачених законом; 2) ведення офіційного листування та здійснення інших комунікацій з особою; 3) використання знеособлених даних реєстрів територіальних громад для обґрунтованого розроблення органами державної влади та органами місцевого самоврядування програм економічного і соціального розвитку адміністративно-територіальних одиниць, визначення правомочності зборів жителів територіальної громади, для статистичних, наукових та інших потреб у визначених законом та актами Кабінету Міністрів України випадках.

Із наведеного вбачається, що реєстрація місця проживання є технічною інформацією, яка, головним чином дозволяє взаємодіяти із особою за цією адресою, проте не є підтвердженням її фактичного місця проживання за такою адресою.

Особливо це випливає з визначення зареєстрованого місця проживання дитини, а саме згідно з ч. 3 ст. 5 Закону № 1871 задекларованим або зареєстрованим місцем проживання (перебування) дитини віком до 10 років є задеклароване або зареєстроване місце проживання (перебування) її батьків або інших законних представників чи одного з них, з яким проживає дитина, за згодою іншого з батьків або законних представників.

З урахуванням викладеного не може бути підставою для висновку про те, що дитина дійсно та постійно проживає із батьком, реєстрація їх місця проживання за однією адресою.

Суд першої інстанції дійшов правильних висновків, із якими колегія суддів погоджується, що сторони визнають обставину періодичного проживання дитини із батьком за їх усним погодженням, а тому ця обставина не може вплинути на ухвалене судом рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання їх дитини.

Колегія суддів також враховує подібну практику Верховного Суду, зокрема у справі № 645/5876/20, у якій батько звернувся із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу про стягнення з нього аліментів на утримання дитини. Обґрунтував тим, що на час видачі наказу син проживав із батьком, а із матір`ю почав проживати після того, як суд видав наказ. Верховний Суд у постанові від 21 червня 2023 року погодився з відмовою у задоволенні вказаної заяви. Зазначив, що з огляду на особливості наказного провадження (видачу судового наказу без проведення судового засідання та без повідомлення заінтересованих осіб), подаючи заяву про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами, боржник мав надати переконливі докази на підтвердження проживання дитини з ним порівняно з доказами матері, які вона подала разом із заявою про видачу судового наказу.

З урахуванням викладеного колегія суддів зауважує, що за встановлених обставин (відсутність постійного місця проживання дитини із одним із батьків) місце проживання дитини не має вирішального значення для визначення одного з батьків, на користь якого належить стягувати аліменти. У вказаній ситуації належить встановити хто несе основний тягар утримання дитини.

Щодо утримання дитини

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина друга статті 77 ЦПК України).

Дослідження доказів - це безпосереднє сприйняття і вивчення судом в судовому засіданні інформації про фактичні дані, представленої сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, за допомогою передбачених в законі засобів доказування на підставі принципів усності та безпосередності. Предметом доказування у кожній справі є факти, які становлять основу заявлених вимог і заперечень проти них або мають інше значення для правильного розгляду справи і підлягають встановленню для прийняття законного судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 76 ЦПК України ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частиною першою статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Належність доказів - це спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об`єктивної істини. При цьому питання про належність доказів остаточно вирішується судом.

Матеріалами справи підтверджується, що саме ОСОБА_2 одноособово несе витрати на утримання дитини: ОСОБА_3 . Зокрема це вбачається із численних чеків та платіжних інструкцій, відповідно до яких мати придбаває для дитини продукти, солодощі, речі, а також оплачує усі витрати, пов`язані із спортивними заняттями у клубі з чирлідингу «Перегрін».

На доведення своєї позиції, зокрема щодо утримання доньки, ОСОБА_1 будь-яких доказів не надав, указавши у відповіді на відзив на заяву лише (словами автора): «Я, ОСОБА_1 не живу «божим духом», щодобово несу витрати на харчування, побутові потреби тощо для сім`ї (батька та дитини), однак з поваги до суду, не вбачаю доречним надавати копії подібних чеків» (т. 3 а. с. 21).

З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов повністю законного й обґрунтованого висновку про недоведеність доводів та вимог ОСОБА_1 , викладених ним у заяві про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги щодо недослідження судом наданих чеків на предмет того, на що саме, на кого і в яких сума ОСОБА_2 несе витрати, оскільки стверджуючи про неналежність наданих чеків, ОСОБА_1 звернув увагу лише на чек, у якому зафіксована купівля чоловічих шарфа та шапки (т. 3 а. с. 83). На думку скаржника, вказане не може підтверджувати несення ОСОБА_2 витрат на потреби дитини. Колегія суддів зауважує, що такі предмети як шарф та шапка не мають жорсткої гендерної прив`язки, є гендерно нейтральними товарами, тобто можуть підходити як чоловікам, так і жінкам (дівчинкам), відповідно Категорія «чоловіча/ий» в описі є умовною і не виключає користування жінками.

В іншому доводи щодо не дослідження судом наданих чеків є необґрунтованими й надуманими, оскільки загальний аналіз усіх чеків, що містяться у матеріалах справи свідчить про забезпечення потреб дитини саме ОСОБА_2 .

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновків щодо того, що вказані заявником обставини не можуть вважатися нововиявленими, рішення суду не було б іншим за їх установлення.

Доводи щодо розгляду справи за відсутності представника ОСОБА_2 - адвоката Сорохан Д.М., яка подала клопотання про відкладення розгляду справи є обґрунтованими та свідчать про порушення судом першої інстанції норм процесуального права щодо забезпечення права на відкритий судовий розгляд із можливістю висловити свою позицію перед судом. Водночас указане не є підставою для зміни чи скасування оскаржуваної ухвали відповідно до ст. 376 ЦПК України, оскільки згідно з абзацом 2 ч. 2 цієї статті порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів установила, що вказане порушення (розгляд справи за відсутності представника ОСОБА_2 - адвоката Сорохан Д.М.) не призвело до неправильного вирішення справи, при цьому відсутні законні підстави, передбачені ч. 3 ст. 376 ЦПК України, за яких порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, а тому вказані доводи апеляційної скарги апеляційний суд відхилив як неспроможні.

Доводи щодо безпідставного з огляду на приписи ч. 1 ст. 134 та ч. 5 ст. 423 ЦПК України стягнення судових витрат на правничу допомогу колегія суддів відхиляє з огляду на таке.

Відповідно до ч. 5 ст. 423 ЦПК України при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Колегія суддів звертає увагу, що вказані приписи головним чином стосуються позовного провадження, водночас слід також зазначити, що вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу не становлять предмета позову (іншої заяви поданої до суду на розгляд), а тому окреслене обмеження, визначене в ч. 5 ст. 423 ЦПК України, щодо неможливості виходу за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, не стосується вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Колегія суддів враховує, що категорія «заява по суті спору», як це виплаває із її назви, також існує лише в межах позовного провадження, оскільки за приписами ч. 2 ст. 174 ЦПК України заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Враховуючи викладене, особливості наказаного провадження та процедури перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, «першими заявами по суті спору» в розумінні ч. 1 ст. 134 ЦПК України слід вважати: заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами (зі сторони боржника) та відзив на вказану заяву (зі сторони стягувача).

У відзиві на заяву про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами міститься окремий розділ «розрахунок суми судових витрат», у якому вказано, що орієнтована сума судових витрат, пов`язаних із розглядом такої заяви становить 2 500 грн (т. 2 а. с. 44-45).

За таких обставин відсутні підстави стверджувати про порушення ОСОБА_2 приписів ч. 1 ст. 134 ЦПК України, а судом першої інстанції - ч. 5 ст. 423 ЦПК України.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів, встановила, що при вирішенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами суд першої інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування законної та обґрунтованої ухвали суду першої інстанції.

Судові витрати

У зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення усі судові витрати слід покласти на ОСОБА_1 .

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просила стягнути витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 2 500 грн.

На підтвердження вказаного розміру до відзиву долучено акт здачі-прийняття робіт (наданих послуг) № 58 від 25 липня 2025 року, за умовами якого на складання відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на оскаржувану ухвалу, друк, копії документів та посвідчення копії доданих до відзиву документів адвокат Верещак І.Т. витратив 2,5 годин роботи,що оцінено у 2 500 грн (т. 3 а. с. 130). Указана сума відповідає домовленості, досягнуту в п. 4 додаткової угоди № 58 до Договору № 03/25 про надання правової (правничої допомоги) від 07 березня 2025 року (т. 3 а. с. 131).

Також у матеріалах справи міститься платіжна інструкції № МВ19113273 від 30 липня 2025 року, відповідно до якої адвокат Верещак І.Т. отримав 2 500 грн від ОСОБА_2 «за юридичні послуги згідно акту виконаних робіт № 58 від 25.07.2025» (т. 3 а. с. 132).

З урахуванням документального підтвердження заявленої суми судових витрат, відсутності заперечень щодо обґрунтованості їх розміру зі сторони ОСОБА_1 , із нього на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню судові витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 2 500 грн.

Керуючись ст.ст. 141, 259, 263, 268, 367, 374, 375, 381-384, 389, 423 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 09 липня 2025 року про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 2 500 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повна постанова складена 24 вересня 2025 року.

Головуючий О.В. Желепа

Судді: Н.В. Поліщук

В.В. Соколова