Справа № 468/2176/24
БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
УХВАЛА

01.10.2025 року Баштанський районний суд Миколаївської області в складі: головуючої судді Звягіної О.В., за участю секретаря судового засідання Шутєєвої Н.М., розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ :

29.09.2025 року через систему «Електронний суд» до Баштанського районного суду Миколаївської області надійшла заява ОСОБА_4 про забезпечення позову шляхом заборони відповідачу ОСОБА_3 розпоряджатися нежитловим приміщенням магазину промислових товарів по АДРЕСА_1 , у тому числі передавати його у користування третім особам до набрання законної сили рішенням суду у даній справі; заборони третім особам, зокрема ФОП ОСОБА_5 користуватися магазином промислових товарів по АДРЕСА_1 .

В заяві про забезпечення позову заявник обґрунтовує необхідність забезпечення позову тим, що вона як власник частки у спільному сумісному майні подружжя, має намір у передбачений законом спосіб розділити його та особисто користуватися своєю часткою в ньому та на даний час не має бажання його відчужувати або ж здавати в оренду. Проте 20.09.2023 року був укладений договір оренди на це майно між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 . Вказаний факт, на думку заявниці, створює для неї суттєву перепону у веденні підприємницької діяльності та загрожує її майновим інтересам.

Згідно з вимогами ч.ч.1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбаченні статтею 150 цього Кодексу заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Відповідно до ч.1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Вивчивши доводи заяви, переглянувши долучені до неї матеріали, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно, що належить або підлягає передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

18.10.2024 року у справі № 468/2079/24 накладено арешт на нежитлове приміщення магазину промислових товарів загальною площею 211,1 кв.м., яке розташоване по АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ).

На думку суду, цей спосіб забезпечення позову шляхом арешту спірного майна вже забезпечив збереження стану вказаного майна в первісному стані до моменту винесення рішення суду про поділ майна подружжя.

Тому відсутні підстави для забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_3 розпоряджатися приміщенням магазину, оскільки позов, що розглядається стосується поділу нерухомого майна, суть якого не залежить від вчинення чи невчинення певних дій сторонами, натомість належним способом забезпечення такого позову є саме арешт майна.

Що стосується забезпечення позову в частині заборони третім особам, зокрема ФОП ОСОБА_5 користуватися магазином промислових товарів по АДРЕСА_1 , то суд вважає за потрібне зазначити таке.

Інститут забезпечення позову має на меті гарантувати реальне виконання майбутнього судового рішення, а не фактично вирішити спір до його розгляду. Суд може застосувати такі заходи лише за умови, що невжиття їх істотно ускладнить або унеможливить виконання рішення.

Заявлені вимоги щодо заборони користування ФОП ОСОБА_5 не відповідають цим критеріям і є юридично необґрунтованими. Оскільки ФОП ОСОБА_5 користується цим магазином на законній підставі договорі оренди. Згідно з цивільним законодавством, доки цей договір не визнаний недійсним у судовому порядку, він вважається чинним і породжує право ФОП на користування майном. Заборона користування, заявлена як захід забезпечення, є недопустимим втручанням у права третьої особи, яка має самостійну правову підставу. Такий захід є не співмірним з метою забезпечення і фактично означає призупинення дії чинного правочину, що є прерогативою суду при розгляді спору по суті, а не тимчасовим заходом. Таким чином, застосування заборони користування замінює собою остаточне судове рішення щодо права користування, що є порушенням принципів цивільного процесу.

Крім того, заявниця не надала жодних доказів існування дійсного ризику того, що ФОП ОСОБА_5 вчиняє чи має намір вчинити дії, які б могли ускладнити або унеможливити виконання рішення суду. Тягар доказування цього ризику лежить саме на ОСОБА_4 . Сама лише наявність спору не є достатньою підставою. Якщо ФОП належно виконує умови оренди, відсутні об`єктивні відомості про його наміри відчужити, знищити або істотно погіршити стан майна, то вимога про забезпечення є необґрунтованою. Суд не може застосовувати обмежувальні заходи, які порушують законні права третіх осіб, лише на підставі припущення позивача про можливі недобросовісні дії орендаря.

За таких обставин, заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 153, 157, 260 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 до про поділ майна подружжя- відмовити повністю.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана Миколаївському апеляційному суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

СУДДЯ: