КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 488/4359/23
Провадження № 2/488/170/25 р.
РІШЕННЯ

Іменем України

01.10.2025 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого по справі судді Селіщевої Л.І.,

при секретарі Волошиній Я.І.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської міськради про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, -

Встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до відповідача Миколаївської міськради, в обґрунтування якого вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її рідний брат по лінії матері ОСОБА_2 , після смерті якого відкрилася спадщина на належну йому 1/6 частину житлового будинку разом із прилеглими до нього будівлями і спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивачка є власником 5/6 частин цього будинку та прилеглих до нього будівель і споруд.

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_2 є його діти: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які є громадянами російської федерації і постійно там проживають. В свою чергу, діти спадкодавця не прийняли спадщину в установленому законом порядку.

Позивачка зазначила, що як до часу смерті свого брата, так і після його смерті, вона здійснює догляд та утримання усього житлового будинку, доглядає земельну ділянку та одноособово несе витрати з оплати житлово-комунальних послуг.

Після звернення позивачки до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Ягужинської К.Т., було заведено відповідну спадкову справу. Проте позивач отримала відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність документів, що підтверджують родинний зв`язок зі спадкодавцем, та через пропуск нею строку для прийняття спадщини.

Через викладене і неможливість у позасудовому порядку оформити належну їй спадщину, позивач була змушена звернутися до суду.

Посилаючись на викладене і враховуючи неодноразові зміни позовних вимог, позивачка остаточно просила суд:

-встановити факт її постійного проживання разом з ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 ;

-визнати за нею право власності на 1/6 частину житлового будинку разом із прилеглими до нього господарськими будівлями і спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 .

У судовому засіданні позивач підтримала свій позов у повному обсязі з підстав, що викладені у позовній заяві, просила його задовольнити.

Представник відповідача Миколаївської міськради у судове засідання не з`явився, подав заяву про слухання справи у його відсутність та залишив вирішення справи на розсуд суду.

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору Приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Ягужинська К.Т. у судове засідання не з`явилася, про час та місце судового засідання була повідомлена належним чином, причини неявки суду невідомі.

Суд, дослідивши зібрані по справі письмові докази, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частина 3 ст. 12 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Із матеріалів справи вбачається, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.09.1988 року ОСОБА_2 був власником 1/6 частини житлового будинку разом із прилеглими до нього господарськими будівлями і спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 20-21).

Позивачка ОСОБА_1 є власницею 5/6 частин цього житлового будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину від 21.09.2000 р. та свідоцтва про право на спадщину від 21.08.1984 р. (а.с. 22).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Стаття 1217 ЦК України визначає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

В силу ст. 1221 ЦК (у редакції, яка діяла на час відкриття спадщини), місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання

спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем

відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або

основної його частини, а за відсутності нерухомого майна -

місцезнаходження основної частини рухомого майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування

почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право

на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги,

усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини

або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею

1259 цього Кодексу ( ст. 1258 ЦК України).

Згідно ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ч. ч. 1-2 ст. 1269 ЦК України (у редакції, що діяла на час відкриття спадщини), спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Таким чином щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Із копії спадкової справи № 56/2020, заведеної Приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_5 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 (а.с. 56-60), вбачається, що на випадок своєї смерті заповіту він не залишив. Із заявою про прийняття спадщини після його смерті до нотаріуса звернулася лише позивачка по даній справі ОСОБА_1 .

Враховуючи те, що ОСОБА_2 не залишив заповіту на випадок своєї смерті, то в силу ч. 2 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування належного йому майна, належить його спадкоємцям за законом.

Так, згідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому силі, зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки (ст. 1261 ЦК України).

У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні

брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька,

так і з боку матері (ст. 1262 ЦК України).

Із копії рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 19.01.2023 р., винесеного у цивільній справі № 488/3698/21 (а.с. 12-14), вбачається, що судом встановлено юридичний факт про те, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є рідним братом ОСОБА_1 , по лінії матері ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи із такого, позивачка ОСОБА_1 відноситься до кола спадкоємців другої черги за законом після смерті свого рідного брата ОСОБА_2 .

Разом із цим, для прийняття спадщини після смерті свого брата, позивачка повинна була б вчинити дії, визначені ч. 3 ст. 1268 ЦК або ч. 1 ст. 1269 ЦК України, тобто постійно проживати разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини або подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка у своєму позові посилалася зокрема, на те, що вона спільно проживала разом зі своїм братом, здійснювала догляд та утримання усього житлового будинку та земельної ділянки, та несла витрати з оплати житлово-комунальних послуг.

З цього приводу суд вважає необхідним зазначити, що сама по собі відсутність реєстрації місця проживання позивачки за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що вона не проживав разом зі спадкодавцем, оскільки лише відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем та оцінені судом. Такі висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 10 січня 2019 року в справі № 484/747/17 та від 07 червня 2022 року в справі № 175/4514/20.

Відповідно до статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Для того щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним.

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 10 листопада 2021 року у справі № 572/1774/20, провадження № 8679 св 21.

За загальним правилом, визначеним статтею 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, що є одним із основоположних його принципів. За змістом частини третьої зазначеної норми, обов`язок доведення обставин, які мають значення для справи і на які посилається особа як на підставу своїх вимог або заперечень, покладається на кожну із сторін.

Згідно із частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Досліджуючи надані позивачем письмові докази по справі, зокрема, акт про спільне проживання (а.с. 92), суд прийшов до висновку, що він не є достатнім та достовірним доказом на підтвердження її постійного проживання разом зі спадкодавцем на час смерті останнього. Так, у цьому акті зазначено про те, що ОСОБА_2 після продажу належної йому квартири у м. Пирятині, переїхав проживати до належної йому частини житлового будинку по АДРЕСА_1 , і саме ця адреса є місцем відкриття спадщини.

Однак суд сприймає таке критично і не може прийняти до уваги, оскільки це суперечить поясненням самої позивачки ОСОБА_1 , які вона давала у судовому засіданні. Так, позивачка пояснила, що її брат ОСОБА_2 постійно проживав у м. Пирятин з 80-х років, його остання адреса місця проживання їй не відома, хто постійно проживав разом із ним їй теж невідомо, про його смерть вона дізналася лише через деякий час, хто займався його похованням вона також не знає. Позивачка також вказала, що у 2012 році її брат на декілька місяців приїжджав і жив у спірному будинку, це було пов`язано із його наміром владнати питання щодо оформлення спадщини на його частку спірного будинку, було це тимчасовим і не мало характер постійного проживання.

Із копії свідоцтва про смерть ОСОБА_2 (повторного) вбачається, що він помер у м. Пирятин Полтавської області.

Аналогічні обставини встановлені рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 19.01.2023 р. (а.с.12-14).

Інших доказів, які б доводили постійне проживання позивачки разом зі спадкодавцем на час смерті останнього, судовим розглядом не здобуто.

Інші доводи позивачки, зокрема, щодо догляд за усім житловим будинком та земельною ділянкою, несення витрат щодо їх утримання та благоустрою, суд знаходить такими, що не мають правового значення по суті спору.

Суд також не може оминути увагою те, що позивачкою не надано доказів на підтвердження місця відкриття спадщини, та доказів реєстрації місця проживання спадкодавця і осіб, які були зареєстровані разом із ним на час його смерті.

З огляду на вищенаведене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог позивачки про встановлення факту її постійного проживання разом з ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на час відкриття спадщини.

Щодо вимог позивачки про визнання за нею права власності на 1/6 частину житлового будинку разом із прилеглими до нього господарськими будівлями і спорудами про АДРЕСА_1 , то вони є похідними від вимог позивачки про встановлення факту її постійного проживання разом з спадкодавцем. Через не доведення цього юридичного факту, відсутні правові підстави вважати позивачку такою, що прийняла спадщину відповідно до закону, а через це відсутні правові підстави для визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом.

З огляду на вищевикладене суд не вбачає підстав для задоволення позову і відмовляє у позові в повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України позивачу не відшкодовуються понесені ним судові витрати через те, що суд відмовив йому у задоволенні позову в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 258-259, 264-265, 268, 354 ЦПК України, суд,-

Вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Миколаївської міськради про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частину) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Миколаївська міська рада, 54001, м. Миколаїв, вул. Адміральська 20, .

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору : Приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Ягужинська Катерина Тарасівна , 54004, м. Миколаїв, вул. Перша Лінія 38.

Суддя Л.І. Селіщева