Справа № 470/481/25
Провадж.№ 2/481/483/2025
Р І Ш Е Н Н Я

іменем У К Р А Ї Н И

заочне

02.10.2025 року м.Новий Буг

Новобузький районний суд Миколаївської області в складі: головуючої судді Уманської О.В., за участю секретаря судового засідання Кузьміної Н.П., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "НОВИЙ КОЛЕКТОР" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

УСТАНОВИВ

02.06.2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "НОВИЙ КОЛЕКТОР" звернулося до Березнегуватського районного суду Миколаївської області із зазначеним позовом, у якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "НОВИЙ КОЛЕКТОР" заборгованість за Кредитним договором № 25.05.2021-100005632 від 25.05.2021 року у розмірі 11893,72, судовий збір у розмірі 2422,40 грн. та 6 000,00 грн. витрат на правничу допомогу.

Представник позивача обґрунтовує свої вимоги тим, що 25.05.2021 року між ТОВ "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір (оферти) № 25.05.2021-100005632 шляхом підписання Заявки, що є невід`ємною частиною даного Договору. Відповідно до договору ОСОБА_1 (далі відповідач), отримав кредитні кошти у розмірі 7 000 грн. з строком користування 56 днів з дати надання кредиту за процентною ставкою "Економ" та "Стандарт".

30.11.2021 року між ТОВ "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" та ТОВ "НОВИЙ КОЛЕКТОР" було укладено Договір факторингу № 301121-1, у відповідності до умов якого ТОВ "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" передало ТОВ "НОВИЙ КОЛЕКТОР" належні йому права вимоги до боржників, а ТОВ "НОВИЙ КОЛЕКТОР" прийняв належні ТОВ "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" права вимоги до боржників, у тому числі і до ОСОБА_1 .

Відповідач належним чином договірні зобов`язання за кредитним договором не виконував, таким чином, згідно розрахунку, заборгованість за кредитом станом на 29.05.2025 року становить 11410,00 грн., яка складається з наступного: заборгованість за тілом кредиту 7 000,00 грн.; сума заборгованості за відсотками 4410,00 грн. Добровільно ОСОБА_1 заборгованість не погашає, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду із вказаним позовом. Разом з тим в розрахунок заборгованості включено оплати здійснені відповідачем 07.06.2021 року та 21.06.2021 року у сумах по 1960,00 грн. Також відповідно до ст.625 ЦК України позивачем з 30.11.2021 року (моменту набуття права вимоги до відповідача) по 23.02.2022 року нараховано 3% річних у сумі 80,00 грн та інфляційне збільшення боргу у розмірі 403,72 грн. на суму простроченого зобов`язання. Таким чином позичальник свої зобов`язання жодному з кредиторів належним чином не виконав, в зв`язку з чим виникла заборгованість в загальному розмірі 11893,72 гривень, в тому числі: заборгованість за кредитом у розмірі 7000 грн., заборгованість за процентами у розмірі 4410,00 грн., 3% річних у розмірі 80,00 грн., та інфляційне збільшення боргу у розмірі 403,72 гривень. Вказану заборгованість позивач просив стягнути з відповідача у повному обсязі.

Ухвалою суду від 04.06.2025 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "НОВИЙ КОЛЕКТОР" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором передано за територіальною підсудністю до Новобузького районного суду Миколаївської області.

Справа надійшла до суду 26.06.2025 року та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи від 26.06.2025 року головуючою визначено суддю Уманську О.В.

Ухвалою суду від 01.07.2025 року провадження у справі відкрито та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику сторін (письмове провадження).

Про розгляд справи сторони повідомлені належним чином.

Правом на подання відзиву відповідач не скористався. Повідомлення відповідача про розгляд справи здійснювалось судом шляхом направлення ухвали про відкриття провадження у справі, рекомендованою поштою з повідомленням про вручення.

В матеріалах справи мається заява представника позивача про підтримання позовних вимог, з клопотанням про розгляд справи без участі його представника. Проти заочного розгляду справи не заперечує.

Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини п`ятої статті 279 ЦПК України не надходило.

Згідно з ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.

25.05.2021 року між ТОВ "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір (оферти) № 25.05.2021-100005632 шляхом прийняття пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), яка розміщена на сайті кредитора та підписанням заявки після ідентифікації позичальника, обрання ним конкретних умов та схвалення їх кредитором, а також підписанням відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), які сформовані на сайті кредитора та підписані позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (коду), отриманого позичальником в sms-повідомленні на номер телефону, вказаний при його ідентифікації на сайті. Відповідно до договору ТОВ "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" зобов`язалося надати та надало ОСОБА_1 кредит у розмірі 7000 грн. 00 коп. зі строком користування протягом 56 днів, а відповідач зобов`язався вчасно повернути кредит, а також сплачувати періодичні платежі відповідно до розміру встановленого відповідною ставкою «Економ» (2% за один день користування кредитом) та «Стандарт» (2,5% за один день користування кредитом). Орієнтовна реальна річна ставка 73456,14% річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту - 14 840,00 гривень грн.

З картки субконто ТОВ «Споживчий центр» за період з 25.05.2021 року по 12.05.2025 року та квитанції в системі LIQPAY від 25.05.2021 року слідує, що товариство свої зобов`язання перед відповідачем ОСОБА_1 виконало у повному обсязі.

Разом з тим відповідачем зобов`язання про повернення кредитних коштів виконано лише частково, зокрема останнім було сплачено лише платежі 07.06.2021 року у сумі 1960,00 гривень та 21.06.2021 року у сумі 1960,00 гривень

30.11.2021 року між ТОВ "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" та ТОВ "НОВИЙ КОЛЕКТОР" було укладено Договір факторингу № 301121-1, у відповідності до умов якого ТОВ "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" передало ТОВ "НОВИЙ КОЛЕКТОР" належні йому права вимоги до боржників, а ТОВ "НОВИЙ КОЛЕКТОР" прийняв належні ТОВ "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР" права вимоги до боржників, у тому числі і до ОСОБА_1 .

Відповідно до п.2.4 Договору факторингу сторони домовилися, що право вимоги вважається відступленим з моменту підписання Сторонами Реєстру прав вимоги та скріплення його печатками сторін.

Реєстр прав вимоги боржників за договором факторингу №301121-1 складений та підписаний сторонами. Відповідно до витягу з Реєстру під номером 7926 в реєстрі зазначено про відступлення прав вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №25.05.2021-100005632 від 25.05.2021 року у сумі 11410,00 грн.

Згідно ч. 1 ст.626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Ч. 1 ст. 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1ст.628ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 207 ЦК України (в редакції на час укладення договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Вищевказаний договір був укладений з дотриманням вимог щодо укладення електронних правочинів, передбачених ч.ч. 1-3 ст. 207, ч. 1 ст. 1054, ч. 1 ст. 1055 ЦК України, ст.ст. 11,12 Закону України «Про електронну комерцію», який містить усю інформацію та умови, що є необхідними для даного виду договорів, складений в передбаченій законом формі, підписаний відповідачем одноразовим ідентифікатором Z583.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 611,612,623-625,1049,1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, зокрема, повинен достроково повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку.

Також, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ч. 1 ст. 1077, ч. 1 ст. 1078, ч. 1 ст. 1082 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові (ст.514, ч. 1 ст.1084 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач свої зобов`язання жодному з кредиторів належним чином не виконав, у зв`язку з чим за кредитним договором виникла заборгованість в загальному розмірі 11 410,00 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом у розмірі 7 000,00 грн, заборгованість за процентами у розмірі 4 410,00 грн.

Заборгованість за кредитним договором повністю підтверджена відповідним розрахунком та узгоджується з умовами договору (в тому числі узгодженими сторонами розміром процентної ставки, строком кредитування.

Крім того відповідно до наданого ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» розрахунку за період з 31.11.2021 року до 23 лютого 2022 року ним нараховано на підставі ст.625 ЦК України 3 % річних у сумі 80 грн та інфляційні втрати у сумі 403,72 грн.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах №703/2718/16-ц, №646/14523/15-ц,від 01 липня 2020 року у справі №535/757/17, від 15 листопада 2023 року у справі №711/4585/22.

Отже, у розумінні наведених положень закону позивач, як кредитор, вправі вимагати стягнення в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц вказано, що у частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначенау договорі чи судовому рішенні.

З урахуванням змісту пунктів 12, 18, 19 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України про застосування позовної давності під час дії карантину та воєнного стану, а також звільнення від відповідальності, визначеної ст.625 ЦК України, у період дії в Україні воєнного стану вказаний позивачем строк порушення грошового зобов`язання є обґрунтованим.

Розрахунок сум за порушення грошового зобов`язання позивачем обчислено правильно.

За такого суд вважає, що позивач має право на відшкодування йому відповідачем за період з 30.11.2021 року до 23 лютого 2022 року 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання у сумі 80,00 грн та інфляційних втрат у сумі 403,72 грн.

Таким чином, з відповідача на користь ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту у розмірі 7000,00 гривень, заборгованість за відсотками у розмірі 4410,00 гривень, 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання у сумі 80,00 грн та інфляційні втрати у сумі 403,72 грн, що разом становить 11893,72 гривень.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст.ст.133, 141 ЦПК України, враховуючи розмір та види судових витрат по справі, ступінь доведеності факту їх понесення позивачем, а також результат вирішення справи, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача, понесені останнім при зверненні до суду судові витрати у справі пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у вигляді судового збору в розмірі 2422,40 гривень .

Щодо вирішення судом питання про судові витрати, пов`язані з професійною правничою допомогою судом встановлено наступне.

Відповідно до ч.ч.3-4 ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт(наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2)часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3)обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4)ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивач надав суду: договір №07/24-НК про надання правничої допомоги від 02.07.2024 укладений між АО «ВЕРІТАС ЦЕНТР» в особі адвоката Моісеєнка М.Ю. та ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» та додаткові угоди до нього №4 від 14.08.2024 року, №17 від 03.04.2025 року, №19 від 16.04.2025 року; відповідно до яких визначена вартість за надані послуги в розмірі 6000,00 грн та змінено найменування АО на «ЛЕКС ВЕРІТАС»; акт наданих послуг від 29.05.2025 року з описом наданих послуг, та платіжну інструкцію від 23.05.2025 року про оплату правничої допомоги у розмірі 6000,00 гривень.

За змістом частини 8 статті 141 ЦПКУкраїни розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежне від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 цього Кодексу).

Відповідно до правового висновку, який наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі № 922/1964/21 не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Оскільки вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у його постанові від 02 червня 2022 року у справі № 873/108/20 (подібний у постанові від 24 січня 2022 року у справі № 911/2737/17), відшкодування витрат на правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. Тобто, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, пункт 107 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21, пункт 7.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Крім того, у рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Враховуючи наведене, суд вважає, що заявлені представником позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 грн за участь у даній справі, не можуть вважатись розумними та співмірними зі складністю справи та ціною позову, їх необхідністю для постановлення судового рішення, з огляду на кількість додаткових угод написання позовної заяви здійснено у типовій категорії справ, а тому не потребує значних затрат часу на виконання таких робіт. Крім того суд вважає що надання детальної консультації Замовнику щодо дій після відкриття провадження у справі ( враховуючи неодноразове звернення позивача за правовою допомогою до адвокатського об`єднання та масовістю позовів) не відповідає критерію необхідності.

Таким чином, з урахуванням принципу співмірності, складності справи, ціни позову, обсягу виконаної адвокатом роботи та її необхідності для постановлення даного судового рішення, суд дійшов висновку, що витрати на професійну правничу допомогу в даній справі повинні складати 4000,00 гривень.

Керуючись ст.ст.12,13,76-83,141,259,263-265,280-282,289 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ

позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "НОВИЙ КОЛЕКТОР" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "НОВИЙ КОЛЕКТОР" заборгованість за договором про надання фінансового кредиту № 25.05.2021-100005632 від 25.05.2021 року у розмірі 11410,00 гривень, 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання у сумі 80,00 грн та інфляційні втрати у сумі 403,72 грн, що разом становить 11893,72 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "НОВИЙ КОЛЕКТОР" судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "НОВИЙ КОЛЕКТОР" судові витрати на правничу допомогу у розмірі 4 000,00 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «НОВИЙ КОЛЕКТОР», місцезнаходження: 01133, м. Київ, вул. Алмазова Генерала 13 офіс 601, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення складено 02.10.2025 року.

Суддя