РЕНІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

Провадження № 2/510/1574/25

Справа № 510/1048/25

29 вересня 2025 року м. Рені Одеської області

Ренійський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Гончарової-Парфьонової О.О.,

за участю секретаря Фурсової А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Рені Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 /треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 / про визнання права власності на нерухоме майно, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача /треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 / про визнання права власності на нерухоме майно, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 07 лютого 2025 року він домовився з ОСОБА_2 про купівлю-продаж 25/100 частки нежилого приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

В той же день сторонами було укладено відповідний письмовий договір, об`єктом якого є зазначена частка нежилого приміщення.

Сторони домовились про усі суттєві умови договору та відбулося повне його виконання. Відповідач передала позивачу у власність обумовлене договором нерухоме майно, а позивач прийняв його, сплатив ОСОБА_2 визначену договором вартість нерухомого майна, почав ним користуватись, тобто фактично вступив у володіння та користування.

Через деякий час позивач звернувся до відповідача з проханням оформити договір купівлі-продажу відповідно до вимог діючого законодавства посвідчити договір в нотаріальному порядку.

Однак, відповідач повідомила, що не може цього зробити, оскільки вона, на час укладення договору купівлі-продажу (07 лютого 2025 року), не була власником нерухомого майна, а лише приймала спадщину, яка відкрилась після смерті її чоловіка ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , до складу якої входить вищезазначена частка нерухомого майна.

Враховуючи вищенаведене, позивач для захисту свого права на нерухоме майно звернувся із позовом до суду.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, від його представника адвоката Златі Н.С. до суду надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності та без участі позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного вирішення справи.

Відповідач ОСОБА_2 та треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у судове засідання не з`явились, сповіщались належним чином, про причини неявки не повідомили. Відзив, письмові пояснення, доводи та міркування відносно позову, до суду не надходили.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Таким чином, суд приходить до висновку, що причини неявки відповідача є неповажними та є підстави для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.

Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Дійсно, як встановлено судом, 07 лютого 2025 року позивач домовився з ОСОБА_2 про купівлю-продаж 25/100 частки нежилого приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

В той же день сторонами було укладено відповідний письмовий договір, об`єктом якого є вказана частка нежилого приміщення.

Сторони домовились про усі суттєві умови договору та відбулося повне його виконання. Відповідач передала позивачу у власність обумовлене договором нерухоме майно, а позивач прийняв його, сплатив ОСОБА_2 визначену договором вартість нерухомого майна, та почав ним користуватись, тобто фактично вступив у володіння та користування.

Через деякий час позивач звернувся до відповідача з проханням оформити договір купівлі-продажу відповідно до вимог діючого законодавства посвідчити договір в нотаріальному порядку.

Однак, відповідач повідомила, що не може цього зробити, оскільки вона на час укладення договору купівлі продажу (07 лютого 2025 року) не була власником нерухомого майна, а лише приймала спадщину яка відкрилась після смерті її чоловіка ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , до складу якої входить вищезазначена частка нерухомого майна.

Так, згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 251434 від 28 березня 2003 року, 25/100 частка нежилого приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , належить чоловіку відповідача та батьку третіх осіб ОСОБА_6 .

З матеріалів витребуваної спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_6 , вбачається, що за життя ОСОБА_6 не розпорядився належним йому майном, заповідального розпорядження на випадок своєї смерті не склав.

У строк передбачений ч. 1 ст. 1270 ЦК України, ОСОБА_2 звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_6 , діти спадкодавця ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини не звертались.

На день смерті ОСОБА_6 був зареєстрований один за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою виконавчого комітету Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області № 2148 від 11 грудня 2023 року, яка наявна в матеріалах спадкової справи.

Разом із тим, оформити спадщину на 25/100 частки нежилого приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , відповідачу не вдалося з причини відсутності оригіналів правовстановлюючих документів.

При зверненні до відповідних органів для належного оформлення договору купівлі-продажу, позивачу було роз`яснено, що зробити це неможливо, оскільки у сторін відсутній правовстановлюючий, належним чином завірений документ на доказ вчинення правочину, крім того, під час укладення договору купівлі-продажу відповідач не була зареєстрованим власником нерухомого майна.

Про існування цих обставин, позивач до укладення договору обізнаний не був. Перед укладенням угоди позивача було запевнено, що саме відповідач є власником вищезазначеного нерухомого майна.

Отже, нерухоме майно було відчужене особою, яка не мала на це права, натомість воно не було загублено власником, не було вкрадено у власника або особи, якій він передав майно у володіння, не вибувало з володіння власника або особи, якій він передав його майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Відповідно до ч. 1 ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Згідно із ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Позивач, як добросовісний набувач, у відповідності до вимог ст. 330 ЦК України, набув право власності на спірне нерухоме майно, оскільки придбав його у відповідача, яка не мала права його відчужувати, однак згідно із вимогами ст. 388 ЦК України, вказане майно не було загублено власником, не було вкрадено у власника або особи, якій він передав майно у володіння, не вибувало з володіння власника або особи, якій він передав його майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Таким чином, суд приходить до висновку, що нерухоме майно яке перейшло до позивача за договором купівлі-продажу від 07 лютого 2025 року, не може бути у нього витребувано, тобто позивач правомірно володіє та користується спірним нерухомим майном.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що викладені позивачем обставини знайшли своє належне підтвердження у судовому засіданні та підтверджуються наданими доказами, тому є всі законні підстави для задоволення позовних вимог.

Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки у своїй заяві представник позивача просила залишити судові витрати за позивачем, питання про стягнення судових витрат з відповідача судом не розглядалось.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 7, 10, 12, 13, 18, 58, 81, 89, 133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 280-284, 289, 352, 354, 355 ЦПК України, -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 /треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 / про визнання права власності на нерухоме майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на 25/100 частку нежилого приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , та належало ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу серії ВАЕ № 439379 від 13 березня 2003 року.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.О. Гончарова-Парфьонова